prop · H403173 · 2017-04-26 00:00:00 — Bemyndigandet i punkten 7 gör det möjligt att meddela föreskrifter om vilken information och utbildning som ska tillhandahållas anställda enligt 2 kap. 14 § samt föreskrifter om dokumentation av utbildning som genomförts. Övervägandena finns i avsnitt 7.6. Bemyndigandet i punkten 8 gör det möjligt att meddela föreskrifter om nödvändiga åtgärder och rutiner för att skydda anställda och andra företrädare enligt 2 kap. 15 §. Övervägandena finns i avsnitt 7.6. Bemyndigandet i punkten 9 gör det möjligt att meddela föreskrifter om åtgärder för identitetskontroll enligt 3 kap. 7 och 8 §§. Bemyndigandet gör, tillsammans med bemyndigandena i punkterna 9–11, det möjligt att meddela föreskrifter om krav på identitetskontroll i specifika låg- eller högrisksituationer. Övervägandena finns i avsnitten 8.3.1 och 8.3.2. Bemyndigandet i punkten 10 gör det möjligt att meddela föreskrifter om förenklade åtgärder för kundkännedom enligt 3 kap. 15 §. Sådana föreskrifter kan när det är lämpligt innehålla exempel på förenklade åtgärder i specifika lågrisksituationer. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.2. Bemyndigandet i punkten 11 gör det möjligt att meddela föreskrifter om skärpta åtgärder för kundkännedom vid hög risk för penningtvätt och finansiering av terrorism enligt 3 kap. 16 § och vid förbindelser med högrisktredjeländer enligt 3 kap. 17 §. Övervägandena finns i avsnitten 8.7.3 och 8.8. Bemyndigandet i punkten 12 gör det möjligt att meddela föreskrifter om hur rapportering till ska göras enligt 4 kap. 3 §. Det kan avse frågor om sättet för och i vilket format rapportering ska ske samt vad som ska bifogas anmälan utöver det som framgår av lagen. Övervägandena finns i avsnitt 9.2. Bemyndigandet i punkten 13 gör det möjligt att meddela föreskrifter om hur uppgifter ska lämnas till enligt 4 kap. 6 §. Det kan avse frågor om hur och i vilket format uppgifter ska lämnas. Övervägandena finns i avsnitt 9.3. Bemyndigandet i punkten 14 gör det möjligt att meddela föreskrifter om egenskaperna hos och övriga krav på det system för att snabbt och fullständigt kunna lämna upplysningar om kunder och affärsförbindelsers art som avses i 4 kap. 7 §. Övervägandena finns i avsnitt 9.3. Bemyndigandet i punkten 15 gör det möjligt att meddela föreskrifter om bevarande av handlingar och uppgifter enligt 5 kap. 3 §. Sådana föreskrifter kan avse bl.a. hur handlingar och uppgifter ska bevaras. Övervägandena finns i avsnitt 10.2. Bemyndigandet i punkten 16 gör det möjligt att meddela föreskrifter om förutsättningarna för förlängd förvaring av handlingar och uppgifter enligt 5 kap. 4 §. Föreskrifterna kan avse en mer preciserad reglering av under vilka förhållanden ett förlängt bevarande ska anses vara nödvändigt. Övervägandena finns i avsnitt 10.2. Bemyndigandet i punkten 17 gör det möjligt att meddela föreskrifter om de rutiner och riktlinjer som avser intern kontroll och modellrisk- hantering enligt 6 kap. 1 §. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. Bemyndigandet i punkten 18 gör det möjligt att meddela föreskrifter om kriterierna för när funktioner som avses i 6 kap. 2 § ska utses och precisera när det är motiverat för de olika kategorierna av verksamhetsutövare att utse funktionerna. Föreskrifter kan även avse de närmare krav som ska gälla i fråga om funktionernas organisation, befogenheter och oberoende i förhållande till företagets ledning m.m. Övervägandena finns i avsnitt 11.1.1. Bemyndigandet i punkten 19 gör det möjligt att meddela föreskrifter om krav på den centrala kontaktpunkten enligt 6 kap. 3 §. Bemyndigan- dets räckvidd inskränks av att kommissionen kommer att besluta om en delegerad förordning avseende kriterierna för avgörande av när det är lämpligt att inrätta en central kontaktpunkt och vilka funktioner denna bör ha. I de avseenden som den centrala kontaktpunkten inte regleras genom den delegerade förordningen kan föreskrifter behöva meddelas. Övervägandena finns i avsnitt 11.1.2. Bemyndigandet i punkten 20 gör det möjligt att meddela föreskrifter om det särskilda rapporteringssystemet enligt 6 kap. 4 §. Bemyndigandet bör inte utan särskilda överväganden medföra att föreskrifter meddelas avseende verksamhetsutövare som omfattas av krav på rapporteringssystem enligt andra bestämmelser. Övervägandena finns i avsnitt 11.2.2. Bemyndigandet i punkten 21 gör det möjligt att meddela föreskrifter som syftar till att genomföra artikel 48.6 i direktivet, enligt vilken medlemsstaterna ska se till att behöriga myndigheter tillämpar en riskbaserad tillsynsmetod. Med stöd av bemyndigandet kan föreskrifter meddelas om skyldighet för verksamhetsutövare som avses i 1 kap. 2 § första stycket 1–12 (kreditinstitut och finansiella institut) att periodiskt eller på begäran lämna uppgifter om sin verksamhet, sina kunder och andra förhållanden som är nödvändiga för att tillsynsmyndigheter ska kunna bedöma den risk som kan förknippas med de verksamhetsutövare som står under tillsyn. Övervägandena finns i avsnitt 12.10.1. 2016/17:173 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Enligt punkten 1 träder lagen i kraft . upphävs lag om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism, vilket framgår av punkten 2. För överträdelser som inträffat före ikraftträdandet ska dock, enligt punkten 3, äldre bestämmelser tillämpas. Det innebär bl.a. att beslut om sanktionsavgift eller ingripanden mot personer i verksamhetsutövarens ledning inte får meddelas för överträdelser som ägt rum före ikraftträdandet. Om ett tillsynsärende inleds efter ikraftträdandet avseende överträdelser som ägt rum före ikraftträdandet ska äldre bestämmelser också tillämpas. Övergångsbestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 17. 19.2Förslaget till lag om registrering av verkliga huvudmän Paragrafen anger lagens huvudsakliga innehåll och syfte. Övervägandena finns i avsnitt 15.2.1. Paragrafen genomför artikel 30.1 i direktivet. Av paragrafen framgår vilka som omfattas av lagens tillämpnings- område. Lagen är enligt första stycket 1 tillämplig på svenska juridiska personer. Förutom aktiebolag, ekonomiska föreningar och andra juridiska personer, som omfattas av ett krav på registrering av den juridiska personen för att få rättskapacitet, är lagen även tillämplig på de juridiska personer som inte är skyldiga att registrera sig i ett offentligt register, exempelvis ideella föreningar. Att lagen endast gäller juridiska personer innebär att t.ex. en filial, ett enkelt bolag, en enskild näringsidkare, ett partrederi eller ett finansiellt konglomerat inte omfattas av lagen. Enligt punkten 2 är lagen också tillämplig på utländska juridiska personer som bedriver verksamhet i . I punkten 3 anges att lagen också är tillämplig på fysiska personer som har hemvist i och som förvaltar truster eller liknande juridiska konstruktioner. Om en juridisk person är en sådan förvaltare gäller lagen för dessa med stöd av första eller andra punkten. I andra stycket anges de juridiska personer som undantas från lagens tillämpningsområde. Genom punkten 1 undantas staten, landsting och kommuner, kommunalförbund och samverkansorgan samt juridiska personer över vilka staten, landsting, kommuner, kommunalförbund och samverkansorgan, var för sig eller tillsammans, har ett direkt eller indirekt rättsligt bestämmande inflytande. Med bestämmande inflytande avses att stat, kommun eller landsting kontrollerar mer än hälften av rösterna i den juridiska personen eller utövar motsvarande kontroll på annat sätt. I punkten 2 anges att bolag vars aktier är upptagna till handel på en reglerad marknad i eller EES samt på sådana marknader i tredje land som omfattas av motsvarande krav på informationsskyldighet som gäller inom EES undantas från lagens tillämpningsområde. Av punkterna 3 och 4 framgår att dödsbon och konkursbon undantas från lagens tillämpningsområde. Övervägandena finns i avsnitt 15.2.2. Paragrafen genomför artikel 3.6 andra stycket a i i direktivet. I första stycket definieras vad som avses med begreppet verklig huvudman. Av definitionen följer att en verklig huvudman alltid är en fysisk person. En person som är verklig huvudman enligt punkten 1 finns i regel bland den juridiska personens ägare, medlemmar eller motsvarande krets. En juridisk person kan ha en eller flera verkliga huvudmän. Personer som är verkliga huvudmän enligt punkten 2 kännetecknas av att de drar nytta av eller åtnjuter förmåner från någon annans handlande. Det kan avse förmånstagare till stiftelser, truster eller andra liknande juridiska konstruktioner samt livförsäkringar och andra liknande tjänster. Definitionen omfattar även s.k. bulvanfall, som innebär att en person agerar för annans räkning utan att detta är synligt genom fullmakt eller liknande. Andra stycket innehåller en hänvisning till ett antal presumtionsregler som anger under vilka förutsättningar en fysisk person ska antas utöva den yttersta kontrollen över en juridisk person eller antas vara den juridiska personens förmånstagare. Presumtionsreglerna kan medföra att fler än en person antas vara verkliga huvudmän i en juridisk person. Om båda de fysiska personer som identifieras på ett sådant sätt är verkliga huvudmän eller om endast en av dem ska anses utöva den yttersta kontrollen över den juridiska personen ska avgöras i varje enskilt fall. Presumtionerna i 4–6 §§ kan således brytas om det föranleds av förhållandena i det enskilda fallet. Om endast en person identifieras vid tillämpning av presumtionsreglerna, bör den personen i allmänhet betraktas som den juridiska personens verkliga huvudman. En annan bedömning kan dock bl.a. göras när minderåriga barn kan antas vara verkliga huvudmän enligt presumtionsreglerna eller vid andra liknande förhållanden. Presumtionsreglerna ska inte tolkas motsatsvis. Även en person som inte träffas av en presumtionsregel kan således vara verklig huvudman i en juridisk person, om personen faktiskt kontrollerar den juridiska personen. Så kan exempelvis vara fallet när det står klart att ägandet av den juridiska personen delats upp i syfte att undgå att träffas av en presumtionsregel, men där förhållanden är sådana att den verkliga kontrollen utövas endast av en person. Övervägandena finns i avsnitt 15.3.1. 2016/17:173 4 § Paragrafen genomför delvis artikel 3.6 i direktivet. I paragrafen finns presumtionsregler som anger i vilka situationer som en fysisk person ska antas utöva den yttersta kontrollen över en juridisk person. I punkten 1 anges att en fysisk person som på grund av innehav av aktier, andra andelar eller medlemskap kontrollerar av rösterna i en juridisk person ska antas utöva den yttersta kontrollen över den juridiska personen. Med röster avses sådan rätt att rösta vid en beslutande sammankomst som följer av exempelvis aktier i ett aktiebolag eller medlemskap i en förening. Det är alltså inte fråga om kontroll över röster i styrelsen eller motsvarande funktion. Eftersom en stiftelse saknar ägare eller medlemmar i den mening som här avses, saknar presumtionsregeln praktisk betydelse för dessa. I handelsbolag och kommanditbolag ska bestämmelsen tillämpas på förhållandet mellan bolagsmännen. I punkten 2 anges att den som har rätt att utse eller avsätta mer än hälften av den juridiska personens styrelseledamöter eller motsvarande befattningshavare ska antas utöva den yttersta kontrollen över den juridiska personen. Bestämmelsen är även tillämplig på stiftelser. Rekvisitet ”motsvarande befattningshavare” innebär att paragrafen även omfattar den som har rätt att utse mer än hälften av ledamöterna i en juridisk persons organ som inte kallas styrelse, men som har samma funktion. Av punkten 3 framgår att den som på grund av avtal med ägare, medlem eller den juridiska personen, föreskrift i bolagsordning, bolagsavtal och därmed jämförbara handlingar, kan utöva kontroll enligt punkterna 1 eller 2 ska antas utöva den yttersta kontrollen över den juridiska personen. En tillämpning av bestämmelsen aktualiseras exempelvis när två personer som vardera kontrollerar av rösterna i en juridisk person genom aktieägaravtal förbundit sig att agera samordnat i frågor rörande den juridiska personen. I en sådan situation ska båda dessa personer antas utöva den yttersta kontrollen av den juridiska personen, genom att de gemensamt kontrollerar av rösterna i den juridiska personen. I paragrafens andra stycke regleras situationer av indirekt kontroll. Med indirekt kontroll avses, i det enklaste fallet, att en fysisk person kontrollerar samtliga röster i ett aktiebolag. Det på detta sätt kontrollerade aktiebolaget kontrollerar i sin tur samtliga röster i ett annat aktiebolag. I en sådan situation ska den fysiska personen antas utöva den yttersta kontrollen över båda aktiebolagen. Kontrollen av det bolag som ägs av det mellanliggande aktiebolaget är indirekt. Ett annat exempel är om en fysisk person kontrollerar rösterna i två aktiebolag, A och B, till . Aktiebolagen A och B kontrollerar i sin tur aktiebolag C med vardera av rösterna. Den fysiska personen har då kontrollen över aktiebolag C genom indirekt kontroll och ska anses vara dess verkliga huvudman. Detsamma är fallet om aktiebolagen A och B vardera kontrollerar av rösterna i aktiebolag C, eftersom den fysiska personen genom de två juridiska personerna sammantaget kan utöva kontroll av rösterna i aktiebolag C. kontroll kan också utövas genom en möjlighet att utse majoriteten av styrelseledamöterna eller motsvarande befattningshavare. Övervägandena finns i avsnitt 15.3.2. Paragrafen avser situationen då två eller flera närstående kan utöva kontroll över samma juridiska person. I sådana fall ska, enligt första stycket, de närståendes möjligheter till kontroll räknas samman. Närstående som kan utöva kontroll över samma juridiska person antas således agera gemensamt och i samförstånd i frågor som rör den juridiska personen. En tillämpning av paragrafen aktualiseras exempelvis när två närstående personer vardera kontrollerar av rösterna i en juridisk person. I en sådan situation ska båda dessa personer antas utöva den yttersta kontrollen av den juridiska personen, genom att de gemensamt kontrollerar av rösterna i den juridiska personen. I andra stycket anges vad som avses med närstående. Därmed avses make, registrerad partner, sambo, myndiga och omyndiga barn och deras makar, registrerade partner eller sambo samt föräldrar. Till ledning för om två personer är sambor ska sambolagens (2003:376) bestämmelser tillämpas. Att ett eller flera minderåriga barn finns bland de personer som tillsammans med en vårdnadshavare kan antas utöva den yttersta kontrollen enligt denna presumtionsregel bör i regel medföra att endast vårdnadshavaren ska anses vara den juridiska personens verkliga huvudman (3 § andra stycket). Detta följer av att vårdnadshavare i en sådan situation i regel bör anses utöva den yttersta kontrollen över den juridiska personen. Övervägandena finns i avsnitt 15.3.3. Paragrafen genomför artikel 3.6 andra stycket c i direktivet. I paragrafen finns presumtionsbestämmelser som anger i vilka situationer som en fysisk person ska antas utöva den yttersta kontrollen över en stiftelse samt vilka personer som ska antas vara den till vars förmån stiftelsen handlar. Stiftelser skiljer sig från övriga juridiska personer genom att de saknar ägare och medlemmar. Paragrafen omfattar alla stiftelser som regleras enligt stiftelselagen (1994:1220) samt pensions- och personalstiftelser som regleras i lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m. I punkten 1 anges att ledamöterna i stiftelsens styrelse eller motsvarande befattningshavare ska antas utöva den yttersta kontrollen över stiftelsen. Av 1 kap. 7 § stiftelselagen (1994:1220) framgår att 2 kap. den lagen om förvaltning av stiftelser inte gäller i fråga om stiftelser vilkas tillgångar enligt stiftelseförordnandet får användas endast till förmån för bestämda fysiska personer. I de fall som stiftelsen saknar en styrelse, dvs. vid anknuten förvaltning, är det förvaltarens styrelseledamöter eller personer med motsvarande funktion som ska antas utöva den yttersta kontrollen över stiftelsen. Det framgår av punkten 2. I andra stycket anges att en fysisk person som enligt föreskrifterna i stiftelseförordnandet kan få del av en väsentlig andel av stiftelsens utdelade medel ska antas vara den till vars förmån stiftelsen handlar (se 3 § första stycket 2). Lydelsen innebär att en förmånstagare endast kan vara verklig huvudman i en stiftelse om det är möjligt att identifiera personen genom stiftelseförordnandet. Ett ytterligare krav är att den fysiska personen kan få del av en väsentlig andel av stiftelsens utdelade medel. Detta syftar till att begränsa kretsen av verkliga huvudmän i de fall en stiftelse delar ut pengar till många olika fysiska personer. Vad som avses med en ”väsentlig andel” av stiftelsens utdelade medel får avgöras av bl.a. antalet förmånstagare och stiftelsens omfattning. En utdelning om av de utdelade medlen bör i regel anses vara en väsentlig andel. Övervägandena finns i avsnitt 15.3.4. Paragrafen genomför artikel 3.6 andra stycket b i direktivet. I paragrafen finns presumtionsregler om den verkliga huvudmannen i truster eller trustliknande juridiska konstruktioner. En trust eller trustliknande juridisk person bör alltid ha en instiftare, en förvaltare och en eller flera förmånstagare. Dessa, som räknas upp i punkterna 1–2 och 4, ska antas vara verkliga huvudmän, antingen genom möjligheten till kontroll eller genom att vara den till vars förmån handlandet sker. En trust kan ha en s.k. beskyddare (punkten 3), vars uppdrag i regel inkluderar att övervaka förvaltningen av trusten. Beroende på förhållandena i det enskilda fallet kan beskyddaren ha sådan kontroll över trusten att denna person ska antas vara verklig huvudman. Om det finns någon som på annat sätt kan utöva den verkliga kontrollen över trusten, ska denne också antas vara verklig huvudman enligt punkten 5. Vem eller vilka som enligt 2 kap. 3 § ska registreras som verkliga huvudmän i trusten eller den trustliknande juridiska konstruktionen får avgöras av förhållandena i det enskilda fallet. Den dokumentation som förvaltaren av trusten eller den trustliknande juridiska konstruktionen ska bevara enligt 2 kap. 1 § bör i regel inkludera uppgifter om samtliga i paragrafen uppräknade funktioner och en bedömning av om de är verkliga huvudmän eller inte. Övervägandena finns i avsnitt 15.3.5. I paragrafen definieras begreppet verksamhetsutövare, som förekommer i lagens 2 och 3 kap. Definitionen av begreppet är densamma som den som finns i 1 kap. 8 § 8 lagen om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism. Krav på dokumentation och anmälan m.m. Paragrafen genomför del av artikel 30.1 i direktivet. I paragrafen finns bestämmelser om juridiska personers skyldighet att utreda vem som är dess verkliga huvudman och att dokumentera resultatet av denna utredning. I första stycket anges att en juridisk person ska ha tillförlitliga uppgifter om vem som är dess verkliga huvudman och om arten och omfattningen av personens intresse i den juridiska personen. Att uppgifterna ska vara tillförlitliga innebär att de ska vara korrekta och baseras på ett relevant och uppdaterat underlag. Förutom uppgift om vem som är verklig huvudman ska den juridiska personen ha uppgift om arten och omfattningen av personens intresse i den juridiska personen. Med detta avses på vilket sätt, t.ex. genom ägande eller genom avtal, som den verkliga huvudmannen utövar kontroll och i vilken omfattning kontroll kan utövas, t.ex. hur stor andel av rösterna i en juridisk person som kontrolleras. Om en verklig huvudman saknas eller om det inte finns tillförlitliga uppgifter om vem som är verklig huvudman, ska den juridiska personen i stället ha uppgift om detta. Vilka uppgifter som ska finnas avgörs ytterst av vad som krävs för den juridiska personen ska kunna belägga uppgiften om vem som är verklig huvudman eller, i förekommande fall, varför en verklig huvudman inte kunnat identifieras eller saknas. I de fall en verklig huvudman saknas, exempelvis i en förening med fler än tre medlemmar, bör det ofta räcka med att ha tillgång till stadgarna och andra konstituerande handlingar samt årsberättelse eller motsvarande där aktuell uppgift om antalet medlemmar i föreningen framgår. I andra stycket framgår att uppgifterna som avses i första stycket ska hållas aktuella och kontrolleras i den utsträckning som omständigheterna kräver. För att informationen ska betraktas som aktuell förutsätts att en undersökning vidtas varje gång den juridiska personen får anledning att anta att förhållandena om dess verkliga huvudman har ändrats. Komplicerade ägarförhållanden i flera led eller liknande medför att det ställs högre krav på undersökningen. De undersökningsåtgärder som vidtas ska vara ett allvarligt försök att bringa klarhet i frågan om vem som är verklig huvudman. I tredje stycket regleras skyldigheten för den juridiska personen att dokumentera uppgifterna och den utredning som görs för att bestämma vem som är verklig huvudman. I kravet på dokumentation ligger att det ska finnas ett dokument som redovisar vem som är den juridiska personens verkliga huvudman, eller uppgift om att en sådan saknas. I dokumentationen ska den juridiska personen redovisa vilka överväganden den har gjort för att komma fram till resultatet. Den juridiska personen ska också bevara de skriftliga handlingar som den haft tillgång till vid bedömningen. Kravet på att hålla särskild dokumentation om det verkliga huvudmannaskapet gäller inte om sådan dokumentation är uppenbart obehövlig. Detta bör normalt vara fallet när en verklig huvudman saknas, och detta förhållande tydligt framgår av andra handlingar som den juridiska personen normalt förfogar över. Det bör i regel vara uppenbart obehövligt att en förening med stort medlemsantal håller särskild dokumentation om att en verklig huvudman saknas, när detta framgår av stadgar, konstituerande handlingar och årsberättelse eller motsvarande där aktuell uppgift om antalet medlemmar i föreningen framgår. När uppgift om den verkliga huvudmannen ändras ska dokumentation avseende äldre förhållanden bevaras . Övervägandena finns i avsnitt 15.4.1. 2016/17:173 2 § Paragrafen genomför en del av artikel 30.1 samt hela artikel 30.2 i direktivet. I paragrafen finns bestämmelser om till vilka utomstående som den juridiska personen ska tillhandahålla de uppgifter som den tagit fram och dokumenterat enligt 2 kap. 1 §. Av första stycket framgår att en juridisk person på begäran från en myndighet utan dröjsmål ska lämna ut den dokumentation som anges i 1 §. Rekvisitet ”utan dröjsmål” innebär att den juridiska personen inte kan dröja med ett utlämnande mer än någon dag. Om en juridisk person inte lämnar ut dokumentation som den är skyldig till enligt detta stycke kan ett föreläggande om sådant utlämnande meddelas enligt 3 kap. 7 §. I andra stycket regleras verksamhetsutövares rätt att ta del av dokumentationen. En juridisk person ska på begäran av en verksamhetsutövare tillhandahålla dokumentationen, om verksamhets- utövaren genomför åtgärder för kundkännedom med anledning av en transaktion eller en affärsförbindelse med den juridiska personen. En vägran att lämna ut dokumentationen till verksamhetsutövare är inte förenad med någon sanktion, men bör i regel medföra att verksamhetsutövaren anser sig förhindrad att ingå affärsförbindelsen eller genomföra transaktionen till följd av kraven i 3 och 4 kap. lagen om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism. Övervägandena finns i avsnitt 15.4.2. Paragrafen genomför artikel 30.3 i direktivet. I paragrafen finns bestämmelser om i vilka situationer som uppgifterna om den juridiska personens verkliga huvudman ska anmälas till registreringsmyndigheten samt vid vilka tillfällen detta ska ske. Av första stycket framgår att en juridisk person ska anmäla uppgifterna enligt 1 § första stycket för registrering i registret över verkliga