prop · H403107 · 2017-02-21 00:00:00 — Av artikel 6 i utstationeringsdirektivet framgår att talan, för att göra gällande rätten till de arbets- och anställningsvillkor som garanteras i artikel 3 i det direktivet, ska kunna väckas i den medlemsstat inom vars territorium arbetstagaren är eller har varit ut- stationerad, utan att detta i förekommande fall påverkar möjligheten att i enlighet med internationella konventioner om rättslig behörighet väcka talan i en annan stat. För att se till att skyldigheterna enligt utstationeringsdirektivet och tillämpningsdirektivet fullgörs, ska medlemsstaterna enligt artikel 11.1 i tillämpningsdirektivet bl.a. säkerställa att det finns rätt för utstationerade arbetstagare att inleda rättsliga och administrativa förfaranden, även i den medlemsstat där arbetstagarna är eller har varit utstationerade, i de fall då arbetstagarna anser att de drabbats av förlust eller skada på grund av att tillämpliga bestämmelser inte följts. Enligt artikel 11.2 i tillämpningsdirektivet ska bestämmelserna i artikel 11.1 gälla utan att de påverkar behörigheten för domstolarna i medlems- staterna enligt vad som föreskrivs särskilt i relevanta unionsrättsakter eller internationella konventioner. I artikel 20 i tillämpningsdirektivet anges att medlemsstaterna ska före- skriva sanktioner för överträdelser av nationella bestämmelser som har utfärdats med tillämpning av det direktivet. Där anges också att medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som krävs för att se till att dessa sanktioner genomförs och efterlevs. Sanktionerna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande. Regeringen föreslår i denna proposition flera bestämmelser som syftar till att säkerställa rättigheter och skydd för utstationerade arbetstagare, vilket medlemsländerna är skyldiga att göra enligt utstationerings- och tillämpningsdirektiven. Av dessa direktiv får anses följa att medlemsländerna har möjlighet att föreskriva om att de nationella dom- stolarna ska vara behöriga att pröva mål enligt sådana regler, vid sidan av annan reglering av domstols behörighet på EU-nivå. 2016/17:107 Det bör därför särskilt regleras att svensk domstol ska vara behörig att pröva sådana mål som rör rättigheter och skydd för utstationerade arbetstagare enligt utstationerings- och tillämpningsdirektiven och som föreslås i denna proposition, nämligen mål om utanförstående ut- stationerade arbetstagares rätt till sådana arbets- och anställningsvillkor enligt svenska kollektivavtal som får krävas med stöd av stridsåtgärder, mål om skyldigheten att tillhandahålla handlingar och översättning, mål om skyldigheten att utse en förhandlingsbehörig företrädare, mål om repressalieförbudet samt mål om brott mot ett kollektivavtal som har slutits som en följd av en stridsåtgärd eller varsel om en sådan åtgärd. För de tvister där svensk domstols behörighet inte särskilt regleras får den frågan avgöras av sedvanliga regler om domstols behörighet, främst I-förordningen. Det gäller t.ex. mål om en utanförstående ut- stationerad arbetstagares rätt till sådana villkor utöver minimivillkor inom den hårda kärnan som arbetstagaren kan ha rätt till enligt det enskilda anställningsavtalet. påpekar att det inte är en tillfredsställande ordning att en arbetstagare, om ett kollektiv- avtal med minimivillkor har träffats, kan behöva väcka talan i två olika domstolar i två länder till följd av den processuella regleringen. Enligt samfundet bör regeringen i EU-samarbetet aktualisera en samordning av de processuella reglerna för utstationerade arbetstagare, med ut- stationeringsdirektivets skyddssyfte för ögonen. Detta är en fråga som faller utanför det aktuella lagstiftningsärendet och inte föranleder någon åtgärd från regeringens sida. Mål om medlemmars rätt till villkor i kollektivavtal En särskild fråga gäller svensk domstols behörighet i de fall då tvisten rör kollektivavtalade rättigheter för en utstationerad arbetstagare som är medlem i den avtalsslutande arbetstagarorganisationen. Enligt ut- redningen redogjorde den referensgrupp som deltog i utredningens arbete för att kollektivavtal som en svensk arbetstagarorganisation tecknar med en utstationerande arbetsgivare regelmässigt innehåller klausuler som pekar ut svensk domstol som behörig att pröva tvister. Regeringen delar utredningens bedömning att de möjligheter som finns är tillräckliga för att garantera medlemmar möjlighet att få mål om kollektivavtals- villkor, när det gäller de rättigheter som de ska ha enligt utstationerings- direktivet, prövade i svensk domstol. Några lagändringar i detta avseende behövs alltså inte. Skulle det framkomma att utstationerade arbetstagare som är medlemmar i den avtalsslutande organisationen har svårigheter att få mål om sådana kollektivavtalsvillkor prövade i kan det dock finnas anledning att återkomma till frågan. Arbetsgivare som inte har hemvist i ett land inom EES eller Utredningen föreslår att möjligheten enligt utstationeringslagen att i väcka talan mot en arbetsgivare som inte har hemvist i ett land inom EES eller ska tas bort. Enligt regeringen saknas det anledning att gå vidare med utredningens förslag i denna del. Lagen om rättegången i arbetstvister bör tillämpas Tvister om kollektivavtal och andra tvister rörande förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare (arbetstvister) handläggs enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister med Arbetsdomstolen som slutinstans. I dessa tvister kan den avtalsslutande arbetstagar- organisationen i vissa fall föra talan direkt i Arbetsdomstolen. Den avtalsslutande arbetstagarorganisationen har under vissa förutsättningar möjlighet att föra talan för sina medlemmar eller före detta medlemmar. En arbetstagare som själv vill föra sin talan kan inte föra talan direkt i Arbetsdomstolen utan måste alltid börja vid tingsrätt med möjlighet att överklaga till Arbetsdomstolen. Enligt den nuvarande regleringen i utstationeringslagen handläggs mål om tillämpningen av de lagbestämmelser som behandlar sådana villkor som ingår i den hårda kärnan och mål om bl.a. förhandlingsrätt för arbetstagarorganisation enligt lagen om rättegången i arbetstvister, se 21 § utstationeringslagen. Det finns vidare en bestämmelse om att talan får föras vid tingsrätten i ort där arbetstagaren är eller har varit ut- stationerad. Det är lämpligt att de mål som kan aktualiseras till följd av förslagen i denna proposition ska handläggas enligt lagen om rättegången i arbetstvister, då de får anses utgöra arbetstvister. Detta gäller till att börja med mål om utanförstående utstationerade arbetstagares rätt till sådana arbets- och anställningsvillkor enligt svenska kollektivavtal som får krävas med stöd av stridsåtgärder (se avsnitt 8.2) och mål om repressalie- förbudet (se avsnitt 8.3). Det gäller också mål om brott mot ett kollektiv- avtal som har slutits som en följd av en stridsåtgärd eller varsel om en sådan åtgärd (se avsnitt 11), mål om skyldigheten att tillhandahålla handlingar och översättning (se avsnitt 7.2), och mål om skyldigheten att utse en förhandlingsbehörig företrädare (se avsnitt 7.3). Sådana mål bör alltså handläggas enligt lagen om rättegången i arbetstvister. En arbetstagares talan vid tingsrätt bör få föras vid tingsrätten i ort där arbetstagaren är eller har varit utstationerad I mål av det slag som regleras i nuvarande 21 § utstationeringslagen får talan föras vid tingsrätten i ort där arbetstagaren är eller har varit ut- stationerad (21 § tredje stycket utstationeringslagen). Det är lämpligt med en liknande ordning för mål som kan aktualiseras enligt de förslag som lämnas i denna proposition där det kan bli aktuellt att en arbets- tagare väcker talan vid tingsrätt. Det handlar om mål om utanförstående utstationerade arbetstagares rätt till vissa kollektivavtalsvillkor och mål om repressalieförbudet. Arbetsdomstolen påpekar vidare att en tvist i vissa fall, om det är en arbetsrättslig tvist, ska handläggas av Arbetsdomstolen som första instans. Enligt domstolen bör därför en bestämmelse som anger att talan får föras vid ort där arbetstagaren är eller varit utstationerad bara gälla om inte annat följer av lagen om rättegången i arbetstvister. Det får enligt regeringens mening anses framgå av förarbetena till den aktuella bestämmelsen i utstationeringslagen att den tar sikte på situationen att lagen om rättegången i arbetstvister är tillämplig men det inte finns förut- sättningar att föra talan vid Arbetsdomstolen som första domstol och att 2016/17:107 talan därför ska väckas vid tingsrätt (prop. 1998/99:90 s. 34 f.). Det finns dock enligt regeringen anledning att göra ett förtydligande i lagtexten av innebörd att möjligheten att föra talan vid tingsrätten i ort där arbets- tagaren är eller har varit utstationerad är begränsad till sådana mål som rör en arbetstagares talan vid tingsrätt. Regeringens förslag: De föreslagna ändringarna i lagen om ut- stationering av arbetstagare och i lagen om medbestämmande i arbets- livet ska träda i kraft . Bestämmelserna om begränsade kollektivavtalsverkningar i vissa fall och bestämmelserna om utstationerande arbetsgivares skyldighet att tillhandahålla handlingar och översättning ska inte tillämpas när det gäller kollektivavtal som har slutits före ikraftträdandet. Bestämmel- serna om skadeståndsskyldighet vid brott mot ett kollektivavtal som har slutits som en följd av en stridsåtgärd eller varsel om en sådan åtgärd, och bestämmelserna om skadeståndsskyldighet vid brott mot skyldigheten att tillhandahålla handlingar och översättning ska inte heller tillämpas när det gäller kollektivavtal som har slutits före ikraftträdandet. Bestämmelserna om utanförstående utstationerade arbetstagares rätt till vissa kollektivavtalsvillkor ska tillämpas även när det gäller kollektivavtal som har slutits före ikraftträdandet men bara för rättig- heter som avser tiden efter ikraftträdandet. Bestämmelserna om administrativt samarbete mellan myndigheter ska, i förhållande till det EES-land eller de EES-länder utanför EU som kan komma att ansluta sig till samarbetet, tillämpas från den tid- punkt då staten ansluter sig till samarbetet. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen föreslår att förslagen ska träda i kraft . Utredningen lämnar inte något förslag på övergångsbestämmelse för bestämmelserna om administrativt samarbete mellan myndigheter. Remissinstanserna: Ingen remissinstans berör särskilt förslaget. Kommitténs förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Kommittén föreslår att förslagen ska träda i kraft . Kommittén föreslår att bestämmelsen om utstationerade arbetstagares rätt till vissa kollektivavtalsvillkor bara ska tillämpas på kollektivavtal som har slutits efter ikraftträdandet. Remissinstanserna: Ingen remissinstans berör särskilt förslaget. Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Promemorian föreslår att förslagen ska träda i kraft . Remissinstanserna: Enligt och innebär övergångsbestämmelsen rörande utstationerade arbetstagares rätt till vissa kollektivavtalsvillkor i praktiken en retroaktiv lagstiftning vilket bl.a. kan få konsekvenser för redan ingångna Prop. 2016/17:107 entreprenadavtal. Övriga remissinstanser berör inte särskilt förslaget. Skälen för regeringens förslag I artikel 23.1 i tillämpningsdirektivet anges att medlemsstaterna ska sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet . Förslagen bör därför träda i kraft så fort som möjligt. Regeringen bedömer att förslagen bör kunna träda i kraft . Ny lagstiftnings inverkan på befintliga avtal Den grundläggande principen i svensk rätt är att en ny lag inte ska få retroaktiv verkan. Ett uttryckligt förbud mot retroaktiv lagstiftning finns dock endast beträffande straff och skatter (2 kap. 10 § regeringsformen). På civilrättens område kan en retroaktiv lagstiftning innebära att en av parterna i ett avtalsförhållande ges en fördel eller en nackdel som inte fanns med i bedömningen när avtalsvillkoren förhandlades. Av svenska allmänna principer och internationella för- pliktelser, bl.a. i fråga om skyldigheten att främja kollektiva för- handlingar, följer att man bör undvika att genom lag ändra rätts- verkningarna för redan slutna avtal, även om det finns exempel på undantag från den huvudregeln. Bestämmelserna om ett nytt system med kollektivavtal för utstationerade arbetstagare, kontrollmöjligheter och skadeståndsskyldighet Regeringen föreslår i avsnitt 5 att möjligheten att uppnå ett kollektivavtal som reglerar villkoren för utstationerade arbetstagare ska utvidgas. Detta föreslås ske genom en utökad möjlighet att vid utstationering ingå ett kollektivavtal, ytterst med stöd av stridsåtgärder. Bestämmelserna som anger när stridsåtgärder får vidtas bör tillämpas på stridsåtgärder som vidtas efter ikraftträdandet. Till bestämmelsen som anger när strids- åtgärder får vidtas behövs därför inte några övergångsbestämmelser. Regeringen föreslår i avsnitt 5.4 att kollektivavtal för utstationerade arbetstagare som tillkommit som en följd av stridsåtgärder ska ha begränsade rättsverkningar jämfört med kollektivavtal som inte till- kommit som en följd av stridsåtgärder. Regeringen föreslår dessutom i avsnitt 7.2 att kollektivavtal för utstationerade arbetstagare ska medföra en kontrollbefogenhet för den avtalsslutande arbetstagarorganisationen, i form av en skyldighet för arbetsgivaren att tillhandahålla handlingar och översättning av handlingarna. Regeringen föreslår även i avsnitt 11 bestämmelser om skadeståndsskyldighet vid brott mot ett kollektivavtal som har slutits som en följd av en stridsåtgärd eller varsel om en sådan åtgärd, samt vid brott mot skyldigheten att tillhandahålla handlingar och översättning. Som nämnts följer det av svenska allmänna principer och internationella förpliktelser att man bör undvika att genom lag ändra rättsverkningarna för redan slutna avtal. Därför bör bestämmelserna om kollektivavtalens begränsade rättsverkningar och de kontrollbefogenheter 2016/17:107 som följer med ett kollektivavtal, samt de därtill kopplade skadestånds- bestämmelserna, endast tillämpas på kollektivavtal som har slutits efter ikraftträdandet. Bestämmelsen om utstationerade arbetstagares rätt till vissa kollektiv- avtalsvillkor Regeringen föreslår i avsnitt 8.2 en rätt för utanförstående utstationerade arbetstagare till vissa kollektivavtalsvillkor. Det förslaget kan sägas ha betydelse för ett befintligt rättsförhållande, nämligen anställningsavtalet mellan den utstationerade arbetstagaren och dennes arbetsgivare. Det kan också sägas påverka rättsverkningarna av ett träffat kollektivavtal. Bestämmelsens funktion är att en utanförstående utstationerad arbets- tagare ska få en ny möjlighet att åberopa vissa arbets- och anställnings- villkor i ett kollektivavtal som arbetsgivaren är bunden av. Kommittén föreslår att en bestämmelse om utstationerade arbetstagares rätt till vissa kollektivavtalsvillkor bara ska tillämpas på kollektivavtal som har slutits efter ikraftträdandet. De övergångsbestämmelser som promemorian och utredningen föreslår innebär att de regler om utstationerade arbetstagares rätt till vissa kollektivavtalsvillkor som föreslås där, vid pågående utstationering, ska tillämpas för tid från och med ikraftträdandet. Regeringen uppfattar detta så att reglerna föreslås tillämpas också på kollektivavtal som har slutits före ikraftträdandet, men bara för rättigheter som avser tiden efter ikraft- trädandet. Enligt och innebär den av promemorian föreslagna övergångsbestämmelsen i praktiken en retro- aktiv lagstiftning vilket bl.a. kan få konsekvenser för redan ingångna entreprenadavtal. Enligt blir denna aspekt extra påtaglig eftersom ikraftträdandet föreslås ske med så kort framför- hållning. Regeringen har svårt att se att förslaget om utanförstående ut- stationerade arbetstagares rätt till kollektivavtalsvillkor skulle få några beaktansvärda konsekvenser för redan ingångna avtal eller innebära att balansen i några avtalsförhållanden skulle rubbas på ett avgörande sätt. Den föreslagna rätten för utanförstående utstationerade arbetstagare till vissa kollektivavtalsvillkor innebär i praktiken inte någon stor belastning för arbetsgivaren, eftersom denne genom kollektivavtalet ändå har åtagit sig att tillämpa villkoren. Arbetsgivaren är också enligt gällande rätt i förhållande till arbetstagarorganisationen normalt sett skyldig att tillämpa kollektivavtalsvillkoren också på utanförstående arbetstagare. Visser- ligen ges genom den föreslagna lagstiftningen utanförstående ut- stationerade arbetstagare en möjlighet att kräva ut dessa villkor i svensk domstol, en möjlighet de inte alltid har enligt gällande rätt. Att riskera att behöva svara vid svensk domstol kan uppfattas som en nackdel för ut- stationerande arbetsgivare. Denna eventuella olägenhet kan dock inte tillmätas någon avgörande betydelse i detta sammanhang. Det kan också nämnas att regeringens förslag, till skillnad från promemorians, endast omfattar sådana minimivillkor inom den hårda kärnan som får krävas med stöd av stridsåtgärder vid utstationering. Den föreslagna rätten för utanförstående utstationerade arbetstagare till Prop. 2016/17:107 vissa kollektivavtalsvillkor kan alltså inte anses betungande för arbets- givaren och den kan inte heller anses rubba förutsättningarna för ingångna avtal på något beaktansvärt sätt. Det är också angeläget att det skydd för utanförstående utstationerade arbetstagare som bestämmelsen om rätt till svenska kollektivavtalsvillkor innebär får ett snabbt och effektivt genomslag. Sammantaget finns det skäl att i denna del göra avsteg från den all- männa principen, att en lagändring som inverkar på avtalsförhållanden bara ska gälla avtal som ingås efter lagens ikraftträdande. Bestämmelsen om rätt för utanförstående utstationerade arbetstagare till vissa arbets- och anställningsvillkor i svenska kollektivavtal bör därför tillämpas för tid från och med ikraftträdandet även beträffande redan påbörjade utstationeringar och beträffande kollektivavtal som träffats före ikraft- trädandet. Bestämmelsen bör dock endast tillämpas på rättigheter som är hänförliga till tiden efter ikraftträdandet. Bestämmelserna om administrativt samarbete och deras tillämpning i förhållande till EES-länder som inte är medlemmar i Regeringen föreslår i avsnitt 10 att det ska införas bestämmelser om administrativt samarbete med innebörden att en behörig myndighet i ska lämna bistånd åt en utländsk myndighet samt att en behörig myndighet i kan begära bistånd av en utländsk myndighet. EES- länderna utanför EU (, och ) är inte anslutna till tillämpningsdirektivet eller till IMI-förordningen. För varje enskild rättsakt som de anslutit sig till har de trots det tillgång till den särskilda IMI-modulen för den rättsakten. Det finns inte något formellt beslut om anslutning av något av de nämnda länderna till tillämpningsdirektivet eller någon del av samarbetet enligt detta, men såvitt känt pågår förhand- lingar om anslutning. Bestämmelserna som rör administrativt samarbete, som är ett genomförande av artikel 6-7 i tillämpningsdirektivet, förut- sätter att det finns en ömsesidighet i skyldigheten att samarbeta. Denna ömsesidighet saknas i förhållande till ett land som ännu inte är bundet av tillämpningsdirektivet. I förhållande till ett EES-land utanför EU bör dessa bestämmelser därför tillämpas först från den tidpunkt då landet anslutit sig till samarbetet. Inget behov av övergångsbestämmelser för övriga föreslagna regler Beträffande övriga i propositionen föreslagna regler behövs det enligt regeringen inte några övergångsbestämmelser. 2016/17:107 14 14.1Problembeskrivning och syftet med de föreslagna ändringarna Enligt artikel 3 utstationeringsdirektivet ska medlemstaterna bl.a. se till att utstationerande arbetsgivare garanterar sina arbetstagare vissa av Tillämpningsdirektivets syfte är enligt direktivets artikel 1 att förbättra och öka enhetligheten i genomförandet, tillämpningen och efterlevnaden av utstationeringsdirektivet. bl.a. åtgärder för att förhindra att regler missbrukas eller kringgås. är även att säkerställa en lämplig nivå för skyddet av rättigheterna för utstationerade arbetstagare och särskilt att säkerställa tillämpningen av de arbets- och anställningsvillkor som ska gälla i värdstaten. direktivet syftar även till att underlätta för tjänsteleverantörer att tillhandahålla tjänster och att främja sund konkurrens mellan tjänste- leverantörer och således stödja den inre marknadens funktion. De föreslagna ändringarna syftar till att, med utgångspunkt i den svenska arbetsmarknadsmodellen, få till stånd en ordning som på ett mer effektivt och ändamålsenligt sätt säkerställer de utstationerades rätt till minimivillkor inom den hårda kärnan enligt utstationeringsdirektivet och också genomför tillämpningsdirektivet på ett lämpligt sätt. I anslutning till konsekvensbeskrivningen för respektive förslag som behandlas i denna proposition kommer en närmare bedömning av vilka som berörs av förslagen att framgå. Redan nu finns emellertid anledning att på ett övergripande plan redovisa vissa uppgifter om förekomst och omfattning av utstationering i . Enligt statistik från utstationeringsregistret registre- rades 42 679 utstationerade arbetstagare i den 1 till och med (Helårsrapport – Register för företag som utstationerar arbetstagare i [rapport 2016:4], ). Statistiken baseras på de uppdrag som arbetsgivarna har registrerat hos , vilket i praktiken innebär att en utstationerad person som har arbetat i flera olika uppdrag i statistiken kan räknas . Antalet registrerade utstationerade arbetstagare 2015 varierade under året, men uppgick till mellan 4 155 och 9 536 personer (Helårsrapport – Register för företag som utstationerar arbetstagare i [rapport 2016:4], ). I genomsnitt var cirka 7 440 personer registrerade . Att märka är dock att i siffrorna för antal arbetstagare kan samma person ingå mer än en gång, vilket sker om personen återkommer i skilda uppdrag under olika perioder eller har ett uppdrag som sträcker sig över . Branschgruppen ”Byggverksamhet” sysselsätter drygt 300 000 personer i och ”Tillverkning” drygt 490 000 personer. siffror ingår inte utstationerade arbetstagare. De två största bransch- grupperna var både ”Byggverksamhet” och ”Till- Antal utstationerade arbetstagare som anmäldes till registret till inom ”Byggverksamhet” inom ”Tillverkning” 9 956 personer. sammans sysselsatte de av alla utstationerade arbets- Prop. 2016/17:107 tagare (sammanlagt 27 972 personer). Det är dessutom en ökning med nära 6 000 arbetstagare inom dessa två branschgrupper jämfört med . Branschgruppen ”Byggverksamhet” står för den största ökningen (Helårsrapport – Register för företag som ut- stationerar arbetstagare i [rapport 2016:4], ). De länder som utstationerade flest arbetstagare i var , , och varav företag i och stod för av alla anmälda utstationerade arbets- tagare (Helårsrapport – Register för företag som utstationerar arbetstagare i [rapport 2016:4], ). De vanligaste angivna verksamhetsområdena för utstationering var Byggande av hus, Specialiserad bygg- och anläggningsverksamhet, Reparation och installation av maskiner och apparater samt Data- programmering, datakonsultverksamhet o.dyl. (verksamhetsområdena bygger på svensk näringsgrensindelning, SNI 2007, se Helårsrapport – Register för företag som utstationerar arbetstagare i [rapport 2016:4], ). fanns 8 765 personer registrerade i ut- stationeringsregistret (månadsstatistik från utstationeringsregistret per , ). var , och de länder med flest utstationerade arbetstagare i . De vanligaste verksamhetsområdena per var Specialiserad bygg- och anläggningsverksamhet, Byggande av hus samt Dataprogrammering, datakonsultverksamhet o.dyl. I sammanhanget kan nämnas att särskilt yttrat sig över de konsekvensutredningar som finns i de tre betänkanden och den departementspromemoria som ligger till grund för de lagförslag som behandlas i denna proposition.