prop · H50315 · 2017-09-14 00:00:00 — Vid en återkallelse av överklagandet ska domstolen besluta om avskrivning. Eftersom det överklagade beslutet därmed står fast, uppkommer inte något kostnadsansvar för det allmänna (jfr Fitger m.fl., [, Zeteo] kommentaren till 31 kap. 10 §). Därför bör bestämmelserna om kostnadsansvar på grund av återkallelse av en anmälan enligt 8 kap. 17 § upphävas. 2017/18:15 7 Förbud att fullfölja en anmäld Konkurrenslagen innehåller ett förbud för en part och någon annan medverkande i en anmäld företagskoncentration att vidta någon åtgärd för att fullfölja den. Förbudet gäller under fas 1 av undersökning. Om det finns särskilda skäl får meddela undantag från förbudet. Om det är nödvändigt för att säkerställa att förbudet följs, får meddela förbud eller åläggande för parterna eller andra medverkande i koncentrationen (4 kap. 12 §). Ett sådant förbud eller åläggande får överklagas till Patent- och (7 kap. 1 §). Om under fas 1 beslutar om särskild undersökning av koncentrationen, får verket inom en ny tidsfrist av från beslutet väcka talan om förbud eller åläggande (4 kap. 13 §). Under fas 2 och därefter råder inte något automatiskt fullföljdsförbud. Då är det rätten som på yrkande av får meddela ett förbud i väntan på slutlig prövning. Ett sådant beslut förutsätter dock att ett förbud är motiverat av ett allmänt intresse som väger tyngre än den olägenhet som åtgärden medför. För det fall inte väcker talan eller om verket beslutar att lämna koncentrationen utan åtgärd, ska förbudet hävas (4 kap. 17–19 §§). Regeringens förslag: Förbudet för en part och någon annan medverkande i en företagskoncentration att vidta någon åtgärd för att fullfölja koncentrationen utökas till att gälla som den särskilda undersökningen pågår. Förbudet gäller inte om beslutar om förbud mot eller åläggande i fråga om koncentrationen eller beslutar att lämna den utan åtgärd. ges möjlighet att meddela undantag från fullföljdsförbudet och att meddela förbud eller åläggande för parterna eller andra medverkande i företagskoncentrationen för att säkerställa att fullföljdsförbudet följs. Bestämmelserna om förbud i väntan på slutlig prövning upphävs. Utredningens förslag överensstämmer i princip med förslaget. Utredningens förslag innebär dock att ett fullföljdsförbud ska kunna meddelas även under rättegång (s. 324–329). Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller framför inte några invändningar mot förslaget. tillstyrker förslaget och anger att nuvarande ordning är ologisk eftersom det är de företagskoncentrationer där verket inleder en särskild undersökning som är mest problematiska från konkurrenssynpunkt. , som tillstyrker förslaget, lämnar liknande synpunkter. Näringsliv, IT- och telekomföretagen och Teknikföretagen avstyrker förslaget och anger att gällande ordning bör bestå till dess en översyn av systemet med kontroll av företagskoncentrationer görs. Kompletteringspromemorians förslag överensstämmer med regeringens (s. 5). Remissinstanserna: En majoritet tillstyrker eller framför inte några invändningar mot förslaget. (Patent- och marknadsöverdomstolen), som avstyrker förslaget om beslutanderätt (se avsnitt 6.2), anger att en utvidgning av det s.k. automatiska fullföljdsförbudet till att gälla även under en särskild undersökning är lämplig även med utgångspunkt i gällande rätt. (Patent- och ) avstyrker förslaget. Tingsrätten anger att ett fullföljdsförbud i fas 2 enligt nuvarande ordning förutsätter en proportionalitetsbedömning, dvs. att förbudet är motiverat av ett allmänt intresse som väger tyngre än den olägenhet som åtgärden medför. Enligt domstolen saknas det utredning till stöd för att proportionalitetsbedömningen kan avvaras. Vidare konstaterar domstolen att det i promemorian inte framförs något som ger stöd för att de skäl som tidigare anförts mot ett automatiskt fullföljdsförbud skulle ha blivit inaktuella. avstyrker förslaget om att utöka fullföljdsförbudet. anger att nuvarande ordning bör behållas till dess att processreglerna ses över i sin helhet. Skälen för regeringens förslag: Regeringen föreslår i avsnitt 6.2 att som första instans ska få besluta i frågor som rör företagskoncentrationer och att verkets beslut ska kunna överklagas till Pa- tent- och . Den ordning som innebär att automatiskt fullföljdsförbud gäller i fas 1, men att frågan om fullföljdsförbud i fas 2 måste prövas av domstol bör därför ändras. Regeringen delar alltså inte den uppfattning som några remissinstanser ger uttryck för, nämligen att gällande ordning bör bestå i avvaktan på en eventuell översyn av reglerna om företagskoncentrationer. Frågan är då om det ska krävas att fattar ett särskilt beslut om att koncentrationen inte ska få fullföljas, eller om förbudet bör utökas till att gälla automatiskt, vilket utredningen föreslår. Regeringen har i ett tidigare lagstiftningsärende övervägt frågan om ett automatiskt fullföljdsförbud i fas 2. I propositionen Regler om företagskoncentration (prop. 1998/99:144) anfördes att de negativa ekonomiska konsekvenserna för företagen med styrka talade mot att upprätthålla ett automatiskt fullföljdsförbud under en så som det var fråga om (s. 83). Enligt utredningens bedömning, efter samtal och samråd med olika intressenter, förefaller de negativa ekonomiska konsekvenserna nu inte vara något avgörande argument mot ett utökat automatiskt fullföljdsförbud. Utredningen pekar på att det också finns effektivitetsmässiga skäl för ett automatiskt fullföljdsförbud då under fas 1 kan ta ställning till behovet av en särskild undersökning utan att parallellt behöva förbereda sig för att eventuellt ansöka om fullföljdsförbud i domstol (betänkandet s. 326 f.). Det som framkommit i utredningens betänkande talar för att tillämpa ett automatiskt fullföljdsförbud även under den särskilda undersökningen. Ytterligare ett skäl för det är, som anger, att de företagskoncentrationer som är föremål för särskild undersökning potentiellt sett bör vara de mest problematiska från konkurrenssynpunkt. Fullföljdsförbudet bör alltså gälla automatiskt. 2017/18:15 samma sätt som gäller för fullföljdsförbudet under fas 1 bör det vara möjligt för verket att medge undantag från förbudet och besluta om åtgärder för att säkerställa att förbudet följs (4 kap. 12 § andra och tredje stycket). När det gäller undantag från förbudet framgår av förarbetena till 4 kap. 12 § andra stycket (prop. 1998/99:144 s. 93) att vid ett beslut om undantag ska beakta lagens skyddssyfte. Vidare anges att undantaget kan göras generellt, men att det också kan begränsas till att gälla vissa specifika konkret beskrivna förfaranden. Därmed finns det utrymme att väga olika intressen mot varandra som enligt regeringens mening motsvarar den proportionalitetsbedömning som (Patent- och ) pekar på i sitt yttrande. Det utökade automatiska fullföljdsförbudet bör gälla som den särskilda undersökningen pågår. Fullföljdsförbudet bör upphöra att gälla när beslutar om förbud mot eller åläggande i fråga om företagskoncentrationen. Därefter fyller det ingen funktion. Förbudet eller åläggandet gäller nämligen (se avsnitt 6.3). De bestämmelser i konkurrenslagen som reglerar förbud i väntan på slutlig prövning bör därför upphävas. Om inte beslutar om förbud eller åläggande inom den frist som gäller för den särskilda undersökningen, ska naturligtvis fullföljdsförbudet upphöra att gälla. För parternas del får det anses värdefullt att verket meddelar ett beslut om att lämna koncentrationen utan åtgärd. Ett sådant beslut bör meddelas så snart det står klart att det saknas förutsättningar att ingripa mot koncentrationen och allra senast innan fristen löper ut. Fullföljdsförbudet upphör när beslutet meddelas. Sammanfattningsvis anser regeringen att bestämmelserna om automatiskt fullföljdsförbud bör utökas till att gälla även som den särskilda undersökningen pågår. Förbudet bör upphöra att gälla om beslutar om förbud mot eller åläggande i fråga om koncentrationen eller beslutar att lämna den utan åtgärd. På samma sätt som gäller för fullföljdsförbud under fas 1 bör det vara möjligt för verket att besluta om undantag från förbudet och besluta om åtgärder för att säkerställa att förbudet följs (jfr 4 kap. 12 § andra och tredje stycket). Den frist som gäller för att meddela ett beslut om förbud eller åläggande bör också gälla för ett beslut att lämna koncentrationen utan åtgärd. Bestämmelserna om förbud i väntan på slutlig prövning bör upphävas (4 kap. 17–19 §§). Regeringens förslag: Lagändringarna träder i kraft Äldre bestämmelser gäller för företagskoncentrationer som har anmälts till före ikraftträdandet. Lagen om gruppundantag för vissa konkurrensbegränsande avtal inom försäkringssektorn upphör att gälla vid utgången av december Regeringens bedömning: Några övergångsbestämmelser behövs inte i fråga om de ändringar som avser gruppundantag för vissa konkurrens- begränsande avtal inom försäkringssektorn. Utredningens förslag i fråga om företagskoncentrationer överensstämmer med regeringens (s. 357). Remissinstanserna har inte lämna några synpunkter på förslaget. Promemorian om slopat gruppundantags förslag i fråga om grupp- undantag överensstämmer med regeringens, med undantag för att lagänd- ringen föreslås träda i kraft och att lagen om grupp- undantag för vissa konkurrensbegränsande avtal inom försäkringssektorn ska upphöra att gälla vid utgången av (s. 20). Remissinstanserna har inte framfört några synpunkter på förslaget. fråga om promemorians bedömning anger Advokatfirman att eventuella övergångsbestämmelser bör samordnas så att de så långt som möjligt överensstämmer med kommissionens reglering. Skälen för regeringens förslag och bedömning: De föreslagna lag- ändringarna bör träda i kraft . Lagen (2008:585) om gruppundantag för vissa konkurrensbegränsande avtal inom försäkrings- sektorn bör upphöra att gälla vid utgången av . När det gäller behovet av övergångsbestämmelser gör regeringen följande Som tidigare betonats i fråga om de förslag som gäller vissa konkurrens- begränsande försäkringsavtal tillämpas en ordning som inne- bär att de svenska konkurrensreglerna ska ha samma materiella innehåll som motsvarande EU-regler. Eftersom den kommissionsförordning som är förebild för de svenska reglerna saknar övergångsbestämmelser, talar intresset av rättslikhet för att inte införa några övergångsbestämmelser när svensk rätt anpassas till . I detta sammanhang bör det påpekas att bara för att ett konkurrensbegränsande avtal inte längre omfattas av ett gruppundantag innebär det inte att avtalet är förbjudet. För att avtalet ska vara förbjudet krävs att det inte uppfyller något av de villkor för undan- tag som föreskrivs i 2 kap. 2 § konkurrenslagen. Den omständigheten att anpassningen av det svenska regelverket till inte sker innebär att olika regler kommer att gälla för bedömningen av vissa konkurrensbegränsande avtal inom försäkringssektorn. Vilka regler som ska tillämpas i det en- skilda fallet avgörs av det s.k. samhandelskriteriet (se avsnitt 4). innebär att när samhandeln kan påverkas ska och därmed arti- kel 101 EUF-fördraget tillämpas. Om samhandeln inte påverkas, tilläm- pas de svenska konkurrensreglerna i gällande lydelse. 2017/18:15 ringen träder i kraft kan således frågan om samhandel få betydelse för bedömningen av vissa konkurrensbegränsande avtal inom försäkringssektorn. De lagändringar som avser företagskoncentrationer bör tillämpas på koncentrationer som anmäls efter ikraftträdandet, oavsett om koncentrationen uppkommit . För koncentrationer som anmälts före ikraftträdandet bör äldre bestämmelser gälla. Förslaget om gruppundantaget för försäkrings- Genom hänvisningen i konkurrenslagen till lagen (2008:585) om grupp- undantag för vissa konkurrensbegränsande avtal inom försäkringssektorn tillämpas kommissionens förordning (EU) nr 267/2010 av 2010 om tillämpningen av artikel 101.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt på vissa kategorier av avtal, beslut och samordnade förfa- randen inom försäkringssektorn på konkurrensbegränsande avtal mellan företag inom den sektorn som saknar samhandelseffekt och som därmed inte omfattas av . hörde att gälla . gäller olika regler för att bedöma konkurrensbegränsande avtal. Detta leder till bristande förut- sägbarhet för företagen. I denna proposition föreslås därför att de svenska reglerna anpassas till motsvarande EU-rättsliga bestämmelser. ingen skyldighet att anpassa lagen till , men genom anpass- ningen upprätthålls förutsägbarheten i konkurrensreglerna liksom rätts- Att inte genomföra föreslagna ändringar skulle, på sätt som utvecklas i avsnitt 5.2, följaktligen leda till att samma fråga kan komma att bedömas olika beroende på om nationell konkurrensrätt eller EU:s konkurrensrätt är tillämplig i det enskilda fallet. Förslaget träffar i första hand företag. Förslaget att anpassa de svenska reglerna till medför dock inga ökade kostnader för företagen, som ändå har att tillämpa när det s.k. samhandelskriteriet är uppfyllt (se avsnitt 5.2), och inte heller några negativa konsekvenser i övrigt. Tvärtom får ett gruppundantag på nation- ell nivå, och som motsvarar det EU-rättsliga gruppundantaget, anses vara positivt för företagen som därigenom kan få lägre administrativa kostna- der i förhållande till vad som skulle ha gällt om den föreslagna anpass- ningen inte genomfördes. Som framhålls i avsnitt 5.2 innebär förslaget inte att de konkurrensbegränsande avtal som omfattas av gruppun- dantaget blir olagliga. Inte heller innebär förslaget att försäkringsföreta- gen hindras att samarbeta kring frågor om bl.a. statistik, hållbarhet, stan- dard för konsumentinformation och andra åtgärder som generellt sett Förslaget innebär att avtalen fortsättningsvis måste prövas mot den generella undantagsregeln i 2 kap. 2 § konkurrens- lagen, vilket motsvarar den bedömning som måste göras när är tillämplig i det enskilda fallet. Vid en samlad bedömning framstår en anpassning till som Prop. 2017/18:15 mer positiv för företagen. De har därmed att tillämpa samma materiella regler oavsett om det så kallade samhandelskriteriet är uppfyllt eller inte. Förslaget bedöms inte medföra några ökade kostnader för det allmänna. Förslaget bedöms inte heller medföra några sociala eller miljömässiga konsekvenser eller någon negativ inverkan på konsumentpriser. De aktuella förslagen avser prövningen av företagskoncentrationer. Frågor om företagskoncentrationer prövas av Patent- och i första instans på talan av . Genom förslagen flyttas prövningen från Patent- och till . För del antas förslagen inte leda till ökat resursbehov. Det krävs nämligen lika noggrant utredningsarbete vare sig verket ska väcka talan i domstol om att ingripa mot en företagskoncentration eller om verket ska fatta beslut. Med hänvisning till att talan i många fall återkallats då parterna i koncentrationen valt att avbryta den, kan det antas att ärenden av det slaget kan komma att avslutas i ett skede om har möjlighet att besluta i frågor som rör företagskoncentrationer. De resurser som verket behöver lägga ner på ett sådant ärende minskar därmed. Även om det är ett litet antal fall som handlagts i domstol tidigare, kan förslagen komma att medföra en något minskad arbetsbelastning för domstolarna. För företagens del påverkas i första hand de företag som är föremål för handläggning av företagskoncentrationer. Genom att flytta prövningen till , kommer företagen att få frågan om förbud eller åläggande i fråga om koncentrationen avgjord tidigare än . Företagens processkostnader kan därmed antas minska. Om verkets beslut överklagas bedöms företagens processkostnader vara oförändrade i jämförelse med den ordning som tillämpas . För företag som är konkurrenter, kunder eller leverantörer till de företag som är föremål för en företagskoncentration bör ett tidigt avgörande i fråga om koncentrationen öka möjligheterna för dessa företag att planera sin verksamhet. Sammantaget bedöms inte förslagen få några negativa ekonomiska konsekvenser för företagen. När det gäller företagskoncentrationer finns inga krav på harmonisering med övriga medlemsstater inom EU (se avsnitt 4). Förslaget att ska få pröva företagskoncentrationer i första instans innebär dock ett närmande till övriga medlemsstater, utom och som inte har egen beslutanderätt. I de fall en koncentration prövas även av andra medlemsstaters nationella konkurrensmyndigheter skapas genom förslaget förutsättningar för att parterna i koncentrationen ska kunna få besked om koncentrationens förenlighet med respektive nationell rätt någorlunda . Förslagen bedöms inte medföra några sociala eller miljömässiga konsekvenser eller någon negativ inverkan på konsumentpriser. 2017/18:15 10 10.1Förslaget till lag om ändring i konkurrenslagen (2008:579) 3 § Från förbudet i 1 § gäller undantag för sådana grupper av avtal (gruppundantag) som avses i 1.lagen (2008:580) om gruppundantag för konkurrensbegränsande avtal om viss taxisamverkan, 2.lagen (2008:581) om gruppundantag för vertikala konkurrensbegränsande avtal, 3.lagen (2008:582) om gruppundantag för konkurrensbegränsande specialiseringsavtal, 4.lagen (2008:583) om gruppundantag för konkurrensbegränsande avtal om forskning och utveckling, 5.lagen (2008:584) om gruppundantag för vertikala konkurrensbegränsande avtal inom motorfordonssektorn, och 6.lagen (2008:586) om gruppundantag för konkurrensbegränsande avtal om tekniköverföring. Om ett enskilt avtal enligt någon av lagarna som räknas upp i första stycket är undantaget från förbudet i 1 § men har följder som är oförenliga med 2 §, får besluta att avtalet inte ska omfattas av gruppundantaget. Bestämmelserna i första stycket har ändrats. Ändringen innebär att gruppundantag inte gäller för avtal som avsågs i lagen (2008:585) om gruppundantag för vissa konkurrensbegränsande avtal inom försäkringssektorn, eftersom den lagen upphävts. Sådana avtal är fortfarande undantagna från förbudet i 1 § förutsatt att de villkor som anges i 2 § är uppfyllda. Ändringen utgör en anpassning till . punkt 7 har efter ändringen numrerats punkt 6. Andra stycket har ändrats redaktionellt. Övervägandena finns i avsnitt 5.2. Beslut om åtgärd mot företagskoncentration 13 § Om har beslutat att genomföra en särskild undersökning ska verket från det att beslutet meddelades besluta om förbud enligt 1 §, om åläggande enligt 2 § eller att lämna företagskoncentrationen utan åtgärd. Ett förbud enligt 1 § eller ett åläggande enligt 2 § får inte meddelas senare än efter det att företagskoncentrationen uppkom. Ett förbud enligt 1 § eller ett åläggande enligt 2 § gäller , om något annat inte bestäms. Paragrafen innehåller bestämmelser om beslut efter det att verket beslutat om särskild undersökning, antingen med stöd av 11 eller 19 §. Rubriken närmast före paragrafen har justerats. Genom ändringen i första stycket får behörighet att besluta om förbud enligt 1 § eller åläggande enligt 2 §. ska meddelas från det att verket beslutat om särskild Om det inte finns förutsättningar för ett förbud eller åläggande, ska verket besluta att lämna företagskoncentrationen utan åtgärd. Ett beslut att lämna koncentrationen utan åtgärd bör fattas så snart det står klart att det saknas förutsättningar för ett beslut om förbud eller åläggande. Övervägandena avseende beslutsordningen finns i avsnitt 6.2. I avsnitt 7.2 behandlas frågan om beslut att lämna koncentrationen utan åtgärd. Av andra stycket följer att inte får meddela förbud enligt 1 § eller åläggande enligt 2 § senare än från det att företagskoncentrationen uppkom. Det är en anpassning till att beslutsordningen för förbud och ålägganden ändrats. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Stycket motsvarar tidigare 15 § andra stycket andra meningen. Av tredje stycket följer att ett beslut om förbud eller åläggande gäller , om något annat inte bestäms. Att beslutet ska gälla från en senare tidpunkt kan aktualiseras vid beslut om ålägganden enligt 2 §. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. Bestämmelser om överklagande av ett beslut om förbud enligt 1 § eller åläggande enligt 2 § finns i 7 kap. 1 § första stycket 4 och 5. Ett beslut om att lämna företagskoncentrationen utan åtgärd får inte överklagas. Bestämmelserna i det tidigare tredje stycket har flyttats till 19 §. 13 a § Innan fristen enligt 13 § första stycket har löpt ut, får en part och någon annan medverkande i företagskoncentrationen inte vidta någon åtgärd för att fullfölja koncentrationen. Förbudet gäller inte om före fristens utgång meddelar ett beslut som avses i 13 § första stycket. Om det finns särskilda skäl, får besluta om undantag från förbudet i första stycket. Om det är nödvändigt för att säkerställa att förbudet i första stycket följs, får meddela förbud eller åläggande för parterna eller andra medverkande i företagskoncentrationen. Paragrafen är ny. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. Bestämmelserna i första stycket första meningen innebär att fullföljdsförbud motsvarande det som gäller enligt 12 § första stycket även gäller efter det att beslutat om särskild undersökning enligt 11 eller 19 §. Förbudet gäller under den särskilda undersökningen. Tidsfristen för beslut som avses i 13 § första stycket kan förlängas, se 14 §. Fullföljdsförbudet gäller som längst till dess fristen för den särskilda undersökningen löpt ut. Inom den fristen ska enligt 13 § första stycket besluta om förbud enligt 1 §, om åläggande enligt 2 § eller att lämna koncentrationen utan åtgärd. Om ett sådant beslut meddelas före fristens utgång följer av första stycket andra meningen att fullföljdsförbudet upphör att gälla. Därefter gäller i stället det beslut som verket meddelat. I andra stycket anges att får besluta om undantag från fullföljdsförbudet om det finns särskilda skäl. Enligt tredje stycket kan verket meddela förbud eller åläggande för parterna eller andra medverkande i företagskoncentrationen för att säkerställa att förbudet i första stycket följs. Bestämmelserna har sina förebilder i 12 § andra respektive tredje stycket och tolkas på motsvarande sätt (prop. 1998/99:144 s. 93). 2017/18:15 Bestämmelser om överklagande av ett beslut enligt tredje stycket finns i 7 kap. 1 § första stycket 6. 14 § får förlänga fristen i 13 § första stycket med högst en månad i sänder, om parterna i koncentrationen samtycker till det. I de fall annan medverkande anmält koncentrationen enligt 7 § 2 krävs även dennes samtycke. Om koncentrationen ägt rum på det sätt som anges i 3 § andra meningen, är förvärvarens samtycke tillräckligt. Om det finns synnerliga skäl, får fristen förlängas utan sådant samtycke som anges i första stycket. I paragrafen regleras vilka möjligheter som finns att förlänga den tidsfrist som föreskrivs i 13 § första stycket. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Ändringen i första stycket är en anpassning till att beslutsordningen för förbud och ålägganden enligt 13 § första stycket ändrats. Ändringen innebär att det är som får besluta att fristen ska förlängas. Någon annan ändring i sak är inte avsedd. Stycket har även justerats språkligt. Andra stycket är oförändrat. Bestämmelser om överklagande finns i 7 kap. 1 § första stycket 7. 15 § Om beslut om förbud enligt 1 § eller åläggande enligt 2 § överklagas, ska Patent- och avgöra ärendet från det att överklagandet kom in. Den i första stycket angivna fristen får förlängas av domstolen under samma förutsättningar som anges i 14 §. Paragrafen anger vilken tidsram som gäller för Patent- och prövning av ett överklagat beslut. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Ändringarna i första stycket är en anpassning till att beslutsordningen för förbud och ålägganden enligt 13 § första stycket ändrats och till att ett överklagande handläggs enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden. Fristen räknas från det att överklagandet kom in till . I andra stycket föreskrivs att den frist som anges i första stycket får förlängas av domstolen. Förutsättningarna för att förlänga fristen anges i 14 § och är oförändrade.