prop · H403218 · 2017-08-30 00:00:00 — Av andra stycket följer att ett överlämnande till domstol enligt första stycket endast ska ske om åklagaren finner att det finns förutsättningar för att erkänna och verkställa utredningsordern. Om åklagaren däremot vid sin prövning finner att det saknas förutsättningar för att erkänna och verkställa utredningsordern, ska han eller hon i stället, i enlighet med huvudregeln i 8 § andra stycket, besluta om att inte erkänna ordern. 10 § I avvaktan på domstolens beslut enligt 9 § första stycket får åklagaren, enligt de förutsättningar som anges i 27 kap. 9 a och 21 a §§ , besluta att erkänna och verkställa en utredningsorder för kvarhållande av för- sändelse enligt 27 kap. 9 § eller för hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation eller hemlig kameraövervakning. I paragrafen anges att åklagare i vissa fall kan meddela en verk- ställbarhetsförklaring i avvaktan på domstolens beslut. Övervägandena finns i avsnitt 8.5.3. Av bestämmelsen framgår att åklagare i avvaktan på domstolens beslut kan meddela en verkställbarhetsförklaring beträffande vissa hemliga Förutsättningarna för att en sådan verkställbarhetsför- ska kunna meddelas är desamma som gäller när det är fråga om att vidta motsvarande åtgärd i samband med en svensk förundersökning. Det uppställs således ett krav på att ett inhämtande av domstolens till- stånd till åtgärden kan befaras medföra en fördröjning av väsentlig bety- delse för utredningen. Möjligheten ska endast användas när ändamålet med åtgärden i fråga riskerar att gå förlorat om domstolens tillstånd skulle avvaktas och framförallt (t.ex. ) då det inte är möjligt att få till stånd ett snabbt domstolsbeslut (se prop. 2011/12:55 s. 131 f.). Exempel på när en tillämpning av bestämmelsen kan aktualiseras är när historiska trafik- och lokaliseringsuppgifter behöver inhämtas innan de eventuellt raderas. Av 12 § framgår att förfarandet vad gäller den fortsatta prövningen är detsamma som när ett motsvarande beslut meddelas av åklagare i en svensk förundersökning med stöd av bestämmelserna i 27 kap. rätte- gångsbalken. Förfarandereglerna i 27 kap. 9 a och 21 a §§ ska alltså tillämpas, vilket bl.a. innebär att åklagaren utan dröjsmål skriftligen ska anmäla beslutet till domstolen, som sedan skyndsamt ska pröva om det finns förutsättningar att erkänna och verkställa utredningsordern. Det innebär också att domstolen ska upphäva verkställbarhetsförklaringen om den finner att sådana förutsättningar saknas. När det gäller möjligheterna att överlämna bevismaterial som inhäm- tats i anledning av en verkställbarhetsförklaring som har meddelats av åklagaren hänvisas till kommentaren till 40 §. 11 § Behörig domstol enligt 8 och 9 §§ är den tingsrätt inom vars domkrets utredningsåtgärden eller någon av utredningsåtgärderna ska verkställas. Om behörig domstol inte går att fastställa, är behörig domstol den tingsrätt där den åklagare som handlägger ärendet för talan i brottmål i allmänhet. Om det kommer fram att en tingsrätt inte är behörig att handlägga ärendet, ska ärendet överlämnas till behörig tingsrätt. Efter samråd får ett ärende även överlämnas i annat fall om det är lämpligt. I 32 § finns bestämmelser om behörig domstol vid prövning av ett verkställt beslag. I paragrafen finns forumregler för de fall domstolen ska pröva om en utredningsorder ska erkännas och verkställas. Övervägandena finns i avsnitt 8.5.4. Enligt första stycket är behörig domstol, i de fall domstol ska pröva om en utredningsorder ska erkännas och verkställas enligt 8 och 9 §§, den tingsrätt inom vars domkrets utredningsåtgärden eller någon av utredningsåtgärderna ska verkställas. Om utredningsordern avser flera åtgärder, kan således flera tingsrätter vara behöriga att pröva samtliga åtgärder. I de fall utredningsordern avser bevisupptagning av något slag kommer behörig domstol ofta vara den inom vars domkrets den som ska höras har sin hemvist. I vissa avseenden kan det emellertid vara svårt att fastställa exakt var en verkställighet kommer att äga rum. Det torde framför allt gälla hemlig avlyssning eller hemlig övervakning av elektronisk kommunikation. För dessa fall kan andra stycket tillämpas. Behörig domstol i dessa fall är den tingsrätt där åklagaren som handlägger ärendet för talan i brottmål i allmänhet. Denna forumregel ska endast tillämpas om det inte går att fastställa en behörig domstol enligt första stycket och torde därmed endast tillämpas i fall som avses i 9 §. Av tredje stycket, som är utformat efter förebild av 2 kap. 7 § tredje stycket lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål, fram- går att om det visar sig att en tingsrätt inte är behörig att handlägga ären- det om erkännande och verkställighet av en utredningsorder, ska ärendet överlämnas till behörig tingsrätt. En sådan situation kan uppstå om utred- ningsordern sänds till fel tingsrätt. Ett överlämnande får också ske i annat fall om det är lämpligt. Ett exempel är att en utredningsorder innehåller flera åtgärder och fler än en tingsrätt är behörig. I en sådan situation kan det finnas fördelar om en och samma tingsrätt handlägger och prövar samtliga åtgärder. För att överlämnande ska få ske i en sådan situation krävs dock att tingsrätterna har samrått i frågan. Fjärde stycket innehåller en upplysning om att det i 32 § finns sär- skilda forumregler som gäller vid domstolens prövning av ett verkställt beslag. 12 § Vid prövningen av om en utredningsorder ska erkännas och verkställas tillämpas samma förfarande som när en motsvarande utredningsåtgärd som den som utredningsordern avser beslutas i en svensk förundersökning eller rättegång i brottmål, om inte annat anges i 13–20 §§. I paragrafen anges vilka förfaranderegler som ska tillämpas vid åklagar- ens och domstolens handläggning av ett ärende om erkännande och verk- ställighet av en utredningsorder. Övervägandena finns i avsnitt 8.5.5. Av paragrafen framgår att domstolen ska tillämpa samma förfarande som gäller vid beslut om en motsvarande åtgärd i en svensk förundersök- ning eller rättegång i brottmål. Ärendet ska handläggas som ett ärende enligt . Bestämmelsen innebär inledningsvis att all- männa handläggningsregler i blir tillämpliga, bl.a. att rätten är domför med en domare (1 kap. 3 §) och att reglerna om jäv (4 kap.) och motivering av beslut (30 kap.) är tillämpliga. Vidare innebär bestämmelsen att de förfaranderegler som gäller för att besluta om vissa åtgärder enligt svensk rätt också ska tillämpas vid domstolens eller åklagarens prövning av om en utredningsorder för en sådan åtgärd ska erkännas och verkställas. Här kan bl.a. nämnas bestämmelserna i 27 kap. 21 § om beslut i fråga om hemliga tvångsmedel och 27 kap. 21 a § om förfarandet vid beslut om hemliga tvångsmedel som åklagaren fattar i avvaktan på domstolens tillstånd. Andra exempel är reglerna i 27 kap. 26 och 28–30 §§ om sammanträde och förordnande av offentligt ombud. Den angivna utgångspunkten – att åklagare och domstol ska tillämpa samma förfarande som skulle ha gällt för en motsvarande svensk åtgärd – gäller om det inte i 13–20 §§ anges annat som avviker från rättegångs- balken. Flera av dessa bestämmelser syftar till att leva upp till de uttryck- liga krav som följer av direktivet. Det rör sig t.ex. om hur ett ärende in- leds, brister i utredningsordern, tidsfrister, iakttagande av särskilda form- krav och förfaranden och beslut i fråga om erkännande och verkställig- het. 2016/17:218 Hur förfarandet inleds 13 § En utredningsorder ska sändas skriftligen till behörig åklagare eller tingsrätt och vara upprättad i enlighet med formuläret i bilaga A till Europa- parlamentets och rådets direktiv /41/EU, i den ursprungliga lydelsen. Utredningsordern ska vara skriven på eller översatt till svenska. Om den åklagare eller tingsrätt som handlägger ärendet bedömer att det är lämpligt i det enskilda fallet, får utredningsordern vara skriven på eller översatt till engelska. I paragrafen anges hur ett förfarande angående erkännande och verk- ställighet av en utredningsorder inleds i . Bestämmelserna bygger på artiklarna 5, 7.1 och 7.2 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 8.5.6. I första stycket föreskrivs att en utredningsorder ska sändas skriftligen direkt till behörig åklagare eller tingsrätt och vara upprättad i enlighet med det särskilda formulär som finns i bilaga A till direktivet. Informa- tion om vilken åklagare eller tingsrätt som är behörig kommer att finnas tillgänglig för den utfärdande myndigheten, bl.a. på det europeiska rätts- liga nätverkets webbplats (artikel 33.4). Om översändandet föregås av samråd mellan myndigheterna, är det lämpligt att frågor om hur utred- ningsordern ska skickas till åklagaren eller tingsrätten diskuteras, t.ex. om det finns behov av kryptering eller andra säkerhetsåtgärder. Utred- ningsordern ska översändas på ett sätt som gör det möjligt för åklagaren eller tingsrätten att få en skriftlig uppteckning av ordern för att kunna fastställa dess äkthet. Mottagande myndighet ska bekräfta att utrednings- ordern har tagits emot. Formuläret i bilaga B till direktivet ska då an- vändas. Om fel tingsrätt eller åklagare tar emot utredningsordern, ska ordern överlämnas till den som är behörig (se 11 § tredje stycket av- seende överlämnande till annan tingsrätt). Detsamma gäller om det, efter att handläggningen påbörjats, visar sig att åtgärden bör vidtas av en annan tingsrätt eller åklagare. Myndigheten i den andra medlemsstaten som har sänt över utredningsordern ska underrättas om att ordern har lämnats över till en annan tingsrätt eller åklagare. Enligt andra stycket ska utredningsordern som huvudregel vara skriven på eller översatt till svenska. Den åklagare eller tingsrätt som handlägger ärendet kan dock, om det bedöms lämpligt, medge att ordern i stället är skriven på eller översatt till engelska. Sådant medgivande kan t.ex. lämnas om det bedöms att en utredningsorder som är skriven på engelska kan erkännas och verkställas utan att ordern översätts till svenska, t.ex. när det är fråga om att vissa handlingar eller uppgifter som åklagaren har i sin besittning ska överlämnas till den andra staten. I de flesta fall är det däremot inte lämpligt att ordern är skriven på engelska om den innehåller en lista med frågor som svensk myndighet ska ställa vid ett förhör med en person. Åklagaren bör också vara restriktiv med att medge en översättning till engelska när ordern avser hemliga tvångsmedel, eftersom en prövning då ska göras som motsvarar den prövning som sker när tillstånd till en sådan åtgärd begärs i en svensk förundersökning. Regler om hur åklagaren och tingsrätten ska agera om det finns brister i utredningsordern finns i 14 §. 14 § Om utredningsordern till form eller innehåll är så bristfällig att den inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för en prövning av frågan om erkännande och verkställighet, ska den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten ges möjlighet att inom komma in med komplettering. Om bristerna kvarstår efter den angivna tiden, får beslut fattas om att inte erkänna och verkställa utredningsordern. Paragrafen innehåller bestämmelser om hur åklagaren eller tingsrätten ska agera när det finns brister i utredningsordern. Bestämmelserna är utformade efter förebild av bl.a. 3 kap. 7 § lagen (2015:650) om erkännande och verkställighet av frivårdspåföljder inom Europeiska unionen. Övervägandena finns i avsnitt 8.5.7 och 8.4.3. Av paragrafens första stycke framgår att åklagaren eller tingsrätten ska ge myndigheten i den andra staten möjlighet att komma in med komplettering om utredningsordern har sådana brister att den inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för en prövning av frågan om erkännande och verkställighet. Komplettering krävs i regel om utredningsordern inte är upprättad i enlighet med formuläret i bilaga A till direktivet. Detsamma gäller om det råder oklarhet angående någon av de uppgifter som formuläret ska innehålla, t.ex. om vilken utrednings- åtgärd som ska vidtas och om den berörda personens identitet. I formu- läret ska den utfärdande myndigheten intyga att utredningsordern har utfärdats av behörig myndighet, att en proportionalitetsbedömning har gjorts och att de begärda utredningsåtgärderna kunde ha begärts under samma förutsättningar i ett liknande inhemskt ärende. Detta intygande ska i regel godtas. Att den myndighet som utfärdat utredningsordern är behörig kan också kontrolleras, eftersom information om vilka myndig- heter som är behöriga enligt direktivet kommer att finnas tillgänglig (se kommentaren till 13 §). Framkommer det omständigheter som talar för att det finns brister i intygandet, är dock en komplettering nödvändig. Vidare bör komplettering begäras om utredningsordern inte är skriven på eller översatt till svenska, eller, i de fall det medgetts, inte är skriven på eller översatt till engelska. Vid en begäran om komplettering ska åklagaren eller tingsrätten ange inom vilken tid kompletteringen ska ha kommit in. När fast- ställs bör hänsyn tas bl.a. till hur brådskande ärendet är och den tid det kan ta för den behöriga myndigheten i den andra staten att få begärda kompletteringar översatta. Om eventuella oklarheter i intyget kan redas ut genom samråd med myndigheten i den andra medlemsstaten, kan ett kompletteringsföreläggande, och den tidsfördröjning som det riskerar att innebära, undvikas. I andra stycket ges en möjlighet att vägra erkännande och verkställighet av utredningsordern. Denna vägransgrund har stöd i artikel 16.2 a i direktivet. Om bristerna enligt första stycket kvarstår, trots en begäran om komplettering, får åklagaren eller tingsrätten således besluta att inte erkänna och verkställa utredningsordern. Särskilda formkrav och förfaranden 15 § Om det i utredningsordern anges att något särskilt formkrav eller särskilt förfarande ska iakttas vid verkställigheten av utredningsordern, ska det tillgodo- ses om det inte strider mot grundläggande principer i den svenska rättsordningen. Paragrafen, som utformas i enlighet med Lagrådets förslag, innehåller regler om hanteringen av en begäran om att särskilda formkrav eller för- faranden ska iakttas. Bestämmelsen har sin grund i artikel 9.2 i direk- tivet. Övervägandena finns i avsnitt 8.5.9. Bestämmelsen är utformad efter förebild av 2 kap. 11 § lagen (2000:562) internationell rättslig hjälp i brottmål. En utredningsorder ska i regel verkställas på samma sätt som när en motsvarande åtgärd vidtas i en svensk förundersökning eller rättegång i brottmål. Den utländska myndigheten kan dock begära att ett visst, ut- ifrån svenska förhållanden, annorlunda förfarande ska tillämpas vid verk- ställigheten, t.ex. att en försvarare från den andra staten ska vara när- varande vid verkställigheten, eller att viss information ska lämnas till den som drabbas av åtgärden. Det begärda förfarandet får dock inte tillämpas om det skulle stå i strid med grundläggande principer i den svenska rätts- ordningen. En vanligt förekommande situation där det begärda förfaran- det kan och ska tillämpas trots att det avviker från svensk lag är att den andra staten begär att ett visst förfarande ska tillämpas när ed avläggs, t.ex. att eden ska formuleras på visst sätt eller att eden ska avläggas efter förhöret. Bestämmelsen rör verkställigheten av en utredningsorder, men begäran ska beaktas i samband med åklagarens eller rättens prövning i fråga om erkännande och verkställighet av en utredningsorder (se även kommentaren till 19 §). Exempel på ett förfarande som får anses strida mot grundläggande principer i den svenska rättsordningen är att höra en tilltalad, målsägande eller nära anhörig till den tilltalade under ed. Om en begäran om särskilda formkrav eller förfaranden, med tillämpning av nu aktuell bestämmelse, inte kan tillgodoses, bör åklagaren eller tingsrätten samråda med myndigheten i den andra staten innan beslut meddelas i fråga om erkännande och verkställighet. Den andra statens myndighet får då ta ställning till om den kan acceptera att svenska förfarandregler tillämpas, eller om den i stället vill återkalla eller justera utrednings- ordern. Om verkställighet ska ske enligt de särskilda formkrav eller för- faranden som har begärts, ska det anges i verkställbarhetsförklaringen, se kommentaren till 19 §. 16 § Ett beslut i fråga om erkännande och verkställighet ska meddelas skynd- samt och efter det att behörig åklagare eller tingsrätt tog emot utredningsordern. Om det finns särskilda skäl får beslut meddelas senast efter mottagandet. Paragrafen innehåller bestämmelser om tidsfrister för beslut i fråga om erkännande och verkställighet. Bestämmelserna har sin grund i artiklarna 12.1–3 och 12.5 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 8.5.10. I paragrafen föreskrivs ett allmänt skyndsamhetskrav samt att beslut i fråga om erkännande och verkställighet ska meddelas efter det att utredningsordern har mottagits. En bekräftelse på mottagan- Prop. 2016/17:218 det av utredningsordern ska alltid skickas till den andra statens myndig- Av bekräftelsen kommer datum för mottagandet av ordern att framgå (se formuläret i bilaga B till direktivet). Har den utfärdande myndigheten angett att beslut behöver fattas med särskild skyndsamhet, ska hänsyn så långt möjligt tas till det. Den angivna fristen får förlängas med maximalt , om det finns särskilda skäl, t.ex. när åklagaren eller tingsrätten bedömer att det finns omständigheter som talar för att ordern inte kan erkännas och verkställas i och behöver utreda det vidare, eller att samråd med den andra staten drar ut . Av direktivet framgår att myndigheten i den andra medlemsstaten ska underrättas om förseningen, skälen till denna och när ett beslut kan förväntas. I 23 § första stycket finns bestämmelser om tidsfrister för verkställig- heten av utredningsordern. 17 § Om en utredningsorder översänds enligt artikel 32 i Europarlamentets och rådets direktiv /41/EU, i den ursprungliga lydelsen, ska beslut om möjligt meddelas efter mottagandet. Paragrafen innehåller en särskild bestämmelse om tidsfrist för de fall det är fråga om en tillämpning av artikel 32 i direktivet. sin grund i artikel 32.2 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 8.5.10. Har den utfärdande myndigheten i utredningsordern angett att den enligt artikel 32 begär att en åtgärd vidtas för att förhindra att material som kan användas som bevis förstörs, omvandlas, flyttas, överlämnas eller överlåts, ska beslut i fråga om erkännande och verkställighet om möjligt meddelas efter det att utredningsordern togs Beträffande vilka åtgärder det kan vara fråga om, se kommentaren till 2 kap. 7 §. Exempel på när beslut inte kan meddelas inom tidsfristen är när det finns sådana brister i utredningsordern att frågan om er- kännande och verkställighet inte kan prövas utan att kompletteringar Ett annat exempel är om åklagaren anser att den skyndsamhet som en order enligt artikel 32 indikerar inte är påkallad. I 23 § andra stycket finns bestämmelser om tidsfrister för verkställig- heten av utredningsordern. 18 § Vid prövningen av om en utredningsorder ska erkännas och verkställas får den utredningsåtgärd som anges i utredningsordern ersättas med en annan åtgärd som ger motsvarande resultat. Paragrafen innehåller en bestämmelse om att en annan åtgärd än den som anges i utredningsordern i vissa fall får vidtas. artikel 10.1 b och 10.3 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 8.5.11. Enligt bestämmelsen kan åklagaren eller domstolen, i samband med prövningen av om utredningsordern kan erkännas och verkställas i , besluta att en annan åtgärd än den som anges i utredningsordern En förutsättning för att så ska kunna ske är att den alternativa åtgärden ger motsvarande resultat som den åtgärd som anges i utred- Innan ett beslut meddelas om att vidta en annan åtgärd än den begärda krävs också att den utfärdande myndigheten informeras om att en sådan möjlighet övervägs. Den myndigheten får på så sätt möjlig- het att komplettera eller återkalla utredningsordern för det fall myndig- heten har invändningar mot den alternativa åtgärden. Exempel på när det kan bli aktuellt att tillämpa bestämmelsen är när utredningsordern avser husrannsakan och beslag hos en bank och det avsedda syftet med åt- gärden i stället kan uppnås genom en tillämpning av i lag föreskriven uppgiftsskyldighet för banken i fråga (se bl.a. 1 kap. 11 § lagen [2004:297] om bank- och finansieringsrörelse). Ett annat exempel är när utredningsordern avser överförande av en frihetsberövad person till en annan medlemsstat och det är möjligt att i stället använda sig av förhör genom ljud- och bildöverföring eller att hålla ett förhör i vid vilket tjänstemän från den andra medlemsstaten deltar (se 27 §). 19 § Om utredningsordern kan erkännas och verkställas i , ska beslut meddelas om att verkställighet ska äga rum (verkställbarhetsförklaring). Verkställbarhetsförklaringen ska innehålla uppgift om den eller de utrednings- åtgärder som ska verkställas. Av förklaringen ska det i förekommande fall även framgå om ett särskilt formkrav eller särskilt förfarande ska iakttas enligt 15 §, andra uppgifter av betydelse för verkställigheten av åtgärden och hur en verk- ställbarhetsförklaring överklagas. Paragrafen innehåller bestämmelser om verkställbarhetsförklaringen och vilka uppgifter den ska innehålla. Övervägandena finns i avsnitt 8.6. Av första stycket framgår att åklagarens eller domstolens beslut att er- känna och verkställa en utredningsorder ska meddelas genom en verk- ställbarhetsförklaring. Verkställbarhetsförklaringen ersätter inte det utländska beslutet om att en viss utredningsåtgärd ska vidtas, utan anger endast att utredningsordern ska verkställas i och hur verk- ställigheten ska ske. Om åklagaren eller domstolen finner att det före- ligger hinder mot ett erkännande, meddelas i stället ett avslagsbeslut. I andra stycket anges vilken information en verkställbarhetsförklaring ska innehålla. Av förklaringen ska alltid framgå den utredningsåtgärd som utredningsordern motsvarar enligt 1 kap. 4 § och som ska verkställas i . Hur detta ska anges beror på vilken typ av åtgärd det är fråga om. Att den åtgärd som ska vidtas kan vara en annan än den begärda framgår av 5 § andra stycket och 18 §. Av 12 § följer att även de krav på beslutets innehåll som i många fall föreskrivs i den interna rättsordningen ska vara uppfyllda. Som exempel kan nämnas att bestämmelserna i 27 kap. 21 § , om vad ett beslut om vissa hemliga tvångsmedel ska innehålla, ska tillämpas om verkställbarhetsförklaringen avser någon av de åtgärder som anges i nämnda paragraf. I andra stycket anges också ett antal andra uppgifter som verkställbar- hetsförklaringen, i förekommande fall, ska innehålla. Om särskilda form- krav eller förfaranden ska iakttas vid verkställigheten, ska det framgå av förklaringen. Eftersom dessa kommer att avvika från vad som gäller enligt svensk rätt är det av betydelse att detta framgår klart och tydligt. Vidare ska även andra uppgifter av betydelse för verkställigheten anges i verkställbarhetsförklaringen. Det kan röra sig om uppgifter om när en frihetsberövad person som förs över från till en annan medlems- stat ska återföras eller försättas på fri fot. Andra exempel på sådana upp- Prop. 2016/17:218 gifter är om den andra statens behöriga myndighet har begärt att verk- ställigheten ska ske med särskild skyndsamhet eller på ett visst datum. Om verkställbarhetsförklaringen kan överklagas, ska det också framgå av förklaringen. Bestämmelser om överklagande finns i 4 kap. 2 §. Att verkställbarhetsförklaringen även ska innehålla skälen för beslutet följer av 20 §. 20 § Beslut i fråga om erkännande och verkställighet ska innehålla skälen för beslutet. Paragrafen innehåller en bestämmelse om skyldighet att motivera beslut i fråga om erkännande och verkställighet. Kravet på motivering gäller såväl vid bifall som vid avslag. Bestämmelsen grundar sig på artikel 16.3 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 8.6.