prop · H403132 · 2017-03-06 00:00:00 — För att tillgodose den grundlagsskyddande yttrandefrihe- ten kan det endast införas ett förbud mot marknadsföring i den aktuella typen av skrifter i den mån undantaget i 1 kap. 9 § 3 TF medger det. Eftersom undantaget endast medger ett förbud mot kommersiella annon- ser, bör det införas ett förbud mot sådana annonser för den aktuella typen av produkter i den angivna typen av skrifter. Vid genomförandet av direktivbestämmelsen i svensk rätt måste alltså förbudet begränsas till att avse marknadsföring av e-cigaretter och påfyllningsbehållare genom kommersiella annonser i periodiska skrifter eller andra jämförbara skrif- ter på vilka TF är tillämplig. Artikel 20.5 b i tobaksproduktdirektivet innebär att medlemsstaterna ska se till att kommersiella meddelanden i radion, vars syfte eller direkta eller indirekta effekt är att främja e-cigaretter och påfyllningsbehållare, är För att uppfylla direktivets krav i detta hänseende bör det in- föras en bestämmelse om att en näringsidkare inte ska få marknadsföra e- cigaretter eller påfyllningsbehållare till konsumenter i ljudradiosänd- ningar som omfattas av radio- och tv-lagen (2010:696). Artikel 20.5 e i tobaksproduktdirektivet innebär att medlemsstaterna ska se till att audiovisuella kommersiella meddelanden på vilka AV-di- rektivet är tillämpligt är förbjudna för e-cigaretter och påfyllningsbehål- Det aktuella förbudet innebär att marknadsföring av e-cigaretter är förbjuden i tv-sändningar och beställ-tv, även sådan marknadsföring som består av sponsring (se avsnitt 5.11) eller produktplacering. att direktivets förbud i aktuellt hänseende bör införas genom att det införs ett förbud mot marknadsföring i tv-sändningar och beställ-tv som omfat- tas av radio- och tv-lagen. Förbudet mot marknadsföring i beställ-tv framgår redan av förbudet mot marknadsföring i informationssamhällets Mot bakgrund av att det är i just radio- och tv-lagen som AV-di- rektivets generella bestämmelser om reklam, sponsring och produkt- placering i beställ-tv genomförts, bedöms det emellertid av tydlighetsskäl som lämpligt att beställ-tv nämns uttryckligen i detta sammanhang. kan i detta sammanhang även nämnas att kommissionen läm- nade förslag till revideringar i AV-direktivet, bl.a. om utvidgning av direktivets tillämpningsområde till s.k. videodelningsplattformar. För att tillgodose den grundlagsskyddade yttrandefriheten måste undantag göras från marknadsföringsförbudet för överföringar eller tek- niska upptagningar på vilka YGL är tillämplig. Om sådana medier helt skulle undantas från förbudet mot marknadsföring av e-cigaretter och påfyllningsbehållare, skulle emellertid möjligheten att marknadsföra sådana produkter vara större än möjligheten att marknadsföra tobaks- För tobaksvaror gäller ett förbud mot kommersiella annonser (se 14 § första stycket). Det framstår inte som ändamålsenligt att behandla tobaksvaror och e-cigaretter olika i detta hänseende, särskilt med hänsyn till det restriktiva förhållningssätt till reklam för e-cigaretter och påfyll- ningsbehållare som framhålls i direktiven. För att uppfylla direktivets krav är det nödvändigt att införa ett motsvarande förbud mot kommer- siella annonser även för e-cigaretter och påfyllningsbehållare. ovan redovisade bedömningen är ett sådant förbud förenligt med YGL. Den föreslagna utformningen innebär att bestämmelserna får ett tillämpningsområde som gör det möjligt att i flera avseenden begränsa och förbjuda reklam för e-cigaretter och påfyllningsbehållare. således endast i det begränsade antal fall då den föreslagna regleringen skulle komma i konflikt med grundlagsbestämmelserna som det i tobaks- produktdirektivet föreskrivna förbudet mot sådan reklam inte kan upp- Denna begränsning i lagens tillämpningsområde bör vara för- enlig med direktivet. har framfört att utredningens förslag i det närmaste innebär ett totalförbud mot marknadsföring av e-cigaretter på internet, inklusive försäljning av produkterna genom passivt tillhandahållande. Då syftet med de marknadsföringsrestriktioner som införs genom direktivet inte är att förbjuda försäljning av produkterna på internet måste utredningens förslag justeras så att sådan försäljning inte omöjliggörs. lagen införs därför ett undantag som undantar passivt tillhandahållande av produkterna från det föreslagna marknadsföringsförbudet. påpekar vidare att marknadsföring i form av t.ex. affischering utomhus och inomhus samt direktreklam (inklusive telefon- försäljning) kommer att vara tillåten. Vidare, menar myndigheten, inne- håller förslaget inte heller någon begränsning avseende marknadsföring som kan uppfattas som påträngande, uppsökande eller uppmanar till bruk Inte heller finns i förslaget krav på att marknadsföringen av e-cigaretter inte får rikta sig till barn eller unga . mentverket ställer sig därför tveksamt till om förhållandet mellan den mycket restriktiva hållningen till marknadsföring på internet och håll- ningen till övriga marknadsföringskanaler och andra begränsningar är menar att en hög skyddsnivå för folkhälsan motiverar ett restriktivt förhållningssätt till marknadsföring även på för- säljningsställen och att detta bör utredas vidare. Den föreslagna regleringen syftar till att genomföra tobaksprodukt- direktivets bestämmelser om e-cigaretter och påfyllningsbehållare. framgår av tobaksproduktdirektivets ingress (skäl 48) harmoniserar direktivet inte bestämmelserna om inhemska försäljningsarrangemang, inhemsk reklam eller varumärkesutvidgning. Viss typ av marknadsföring faller därför utanför den föreslagna regleringen. med nödvändighet bedrivits skyndsamt och det har därför inte funnits tid för ytterligare överväganden i denna fråga. lertid i att det kan finnas anledning att återkomma i frågan. I likhet med vad som gäller för tobaksvaror enligt tobakslagen bör en marknadsföringsåtgärd som strider mot de angivna förbuden vid tillämp- ningen av 5, 23 och 26 §§ marknadsföringslagen anses vara otillbörlig Vidare bör, på samma sätt som gäller för tobaksvaror enligt tobakslagen, överträdelse av vissa av bestämmelserna kunna med- föra marknadsstörningsavgift enligt bestämmelserna i 29–36 §§ mark- När det gäller frågan om förbud mot produktplacering, kan det konsta- teras att program i tv-sändningar och i beställ-tv omfattas av YGL. gorna om huruvida produktplacering kan förbjudas eller regleras på annat sätt måste alltså prövas mot de regler i YGL och TF som gör det möjligt att i vissa fall inskränka yttrandefriheten i de medier som omfattas av Som redovisats ovan, är det med stöd av 1 kap. 12 § första stycket YGL och 1 kap. 9 § TF möjligt att införa förbud mot bl.a. kommersiella annonser som meddelats till skydd för hälsa eller miljö enligt förpliktel- ser som följer av unionsrätten. YGL hindrar inte heller att det i lag med- delas föreskrifter om förbud i övrigt mot kommersiell reklam i radio- program eller om villkor för sådan reklam. om förbud mot och villkor för annan annonsering och sändning av pro- gram som helt eller delvis bekostas av någon annan än den som bedriver programverksamheten (1 kap. 12 § andra stycket YGL). Produktplacering omfattas inte av begreppet kommersiell annons i dess betydelse enligt TF och YGL (se prop. 2009/10:115 s 158 f.). inte heller inordnas under begreppet kommersiell reklam, vilket tar sikte Prop. 2016/17:132 på rent affärsmässiga meddelanden som syftar till att främja avsättningen av en vara eller en tjänst. Ett förbud mot produktplacering kan alltså inte införas i svensk rätt med stöd av de nämnda undantagen i 1 kap. 12 § första stycket och andra stycket första meningen YGL. Bestämmelserna i 1 kap. 12 § andra stycket andra meningen YGL medger att det i lag meddelas föreskrifter om förbud mot och villkor för annan annonsering och sändning av program som helt eller delvis bekos- tas av någon annan än den som bedriver programverksamheten. Det bör därför vara möjligt att med stöd av den bestämmelsen göra inskränk- ningar i yttrandefriheten i form av förbud eller villkor för att sända pro- gram där det förekommer produktplacering under förutsättning att det är fråga om fall då sändningen av programmet helt eller delvis har bekostats av någon annan än programföretaget eller den som tillhandahåller beställ-tv, dvs. leverantören av medietjänster. Det innebär att det inte finns något hinder mot att införa ett förbud mot att sända program där det förekommer produktplacering, under förutsätt- ning att inskränkningen även är tillåten enligt 2 kap. regeringsformen och artikel 10 i . Regeringen har tidigare generellt gjort bedömningen att förbud eller andra inskränkningar i möjligheterna att använda sig av produktplacering i audiovisuella medietjänster inte står i strid med regeringsformens och bestämmelser om yttrandefrihet (se prop. 2009/10:115 s. 159, se även SOU 2008:116 s. 272–274). Det saknas anledning att nu göra någon annan bedömning i frågan om förbud mot motsvarande produktplacering av e-cigaretter och påfyllningsbehållare. Av radio- och tv-lagens definition av produktplacering framgår att er- sättningen ska betalas till leverantören av medietjänsten, vilket innebär att reglerna om produktplacering inte aktualiseras om ersättningen beta- lats till t.ex. ett produktionsbolag. I sådana fall kan emellertid den gene- rella bestämmelsen om otillbörligt kommersiellt gynnande bli aktuell om en vara, en tjänst eller varumärket för varan framhävs otillbörligt i ett program, se t.ex. kammarrättens dom i mål nr 2472- 09 som avsåg just e-cigaretter. Regeringens förslag: Tillverkare, partihandlare och importörer av e-cigaretter och påfyllningsbehållare ska inte få sponsra ett evene- mang eller en verksamhet dit allmänheten har tillträde eller som kan antas få gränsöverskridande effekt, om sponsringen kan antas medföra att avsättningen av produkterna främjas. En marknadsföringsåtgärd som strider mot sponsringsförbudet beträffande evenemang eller verksamheter ska vid tillämpningen av 5, 23 och 26 §§ marknadsföringslagen anses vara otillbörlig mot konsu- menter. Program i ljudradiosändning, tv-sändning, sökbar text-tv eller i beställ-tv ska inte få sponsras av någon vars huvudsakliga verksamhet är att tillverka eller sälja e-cigaretter eller påfyllningsbehållare. 2016/17:132 Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna lämnar inga synpunkter på förslaget. i Län stöder förslaget. anser att det bör finnas en hänvisning i lagför- slaget till radio- och tv-lagen. Skälen för regeringens förslag: Tobaksproduktdirektivet innehåller bestämmelser om förbud mot sponsring i syfte att främja e-cigaretter och påfyllningsbehållare i radioprogram (artikel 20.5 c) och till gränsöver- skridande evenemang, verksamheter och enskilda personer (artikel 20.5 d). Eftersom sponsring är en form av audiovisuella kommersiella medde- landen enligt AV-direktivets definition, innebär artikel 20.5 e i tobaks- produktdirektivet ett förbud mot sponsring för marknadsföring av e-ciga- retter och påfyllningsbehållare i sådana meddelanden. Sponsringsför- budet beträffande e-cigaretter och påfyllningsbehållare har en utformning som helt motsvarar förbudet mot sponsring av tobaksvaror i tobaks- reklamdirektivet och AV-direktivet. Det finns därför anledning att under- söka om förbudet mot sponsring av e-cigaretter och påfyllningsbehållare kan genomföras på motsvarande sätt som förbudet mot sponsring av tobaksvaror. Vid genomförandet av sponsringsförbuden i tobaksreklamdirektivet och AV-direktivet begränsades förbudens omfattning. En anledning till detta är att det för svensk del i fråga om sponsring finns liknande svårig- heter som i fråga om reklam när det gäller att införa ett förbud rörande medier som skyddas av TF och YGL. Ett förbud mot sponsring i tv bör i likhet med ett förbud mot produktplacering i tv (se avsnitt 5.10) enligt regeringens bedömning omfattas av undantagsbestämmelsen i 1 kap. 12 § andra stycket andra meningen YGL (se prop. 1990/91:64 s. 114). Även ett förbud mot sponsring i ljudradio bör omfattas av denna undan- tagsbestämmelse. Ett förbud mot sponsring för marknadsföring av e- cigaretter och påfyllningsbehållare i dessa medier bedöms därför vara förenligt med grundlagen. Vad gäller beställ-tv kan det noteras att motiven till 1 kap. 12 § YGL endast berör möjligheten till lagbestämmelser när det gäller radio och tv. Överföringar enligt 1 kap. 9 § YGL nämns inte i detta sammanhang (jfr prop. 1990/91:64 s. 113). Möjligheten att i lag reglera bland annat reklam enligt 1 kap. 9 § YGL synes alltså inte ha övervägts i detta sammanhang. Frågan berörs inte heller i anslutning till behandlingen av 1 kap. 9 § YGL. Enligt den bedömning som regeringen har gjort, se prop. 2009/10:115 s 139 f., får lydelsen av 1 kap. 12 § jämförd med 1 kap. 9 § och 1 kap. 1 § tredje stycket YGL emellertid anses innebära att 1 kap. 12 § andra stycket YGL tillåter lagregler om förbud mot kommersiell reklam eller om villkor för sådan reklam även för sådana överföringar som avses i 1 kap. 9 § YGL, t.ex. beställ-tv. Även ett förbud mot spons- ring för marknadsföring av e-cigaretter och påfyllningsbehållare i beställ- tv bedöms därför vara förenligt med grundlagen. Liksom för tobak måste ett svenskt förbud mot sponsring som ett led i marknadsföringen av e-cigaretter och påfyllningsbehållare alltså utfor- mas på ett annat och mindre generellt sätt än i direktivet. Mot bakgrund av vad som uttalas i skäl 59 i tobaksproduktdirektivets ingress bör en så- dan utformning vara förenlig med direktivet (se avsnitt 5.10). Förbudet mot sponsring bör, liksom motsvarande förbud när det gäller Prop. 2016/17:132 tobaksvaror, gälla evenemang eller verksamheter dit allmänheten har tillträde eller som kan ha gränsöverskridande effekt. Med evenemang avses en organiserad händelse, särskilt av kulturellt eller idrottsligt slag. En verksamhet innebär en fortlöpande aktivitet. Exempel på evenemang som bestämmelsen tar sikte på är konserter, idrottstävlingar, enstaka teaterföreställningar och festivaler. Verksamhet som omfattas av bestäm- melsen kan exempelvis vara driften av idrottsanläggningar, ungdoms- gårdar, museer och teatrar. Det rör sig alltså om evenemang och verk- samheter som inte omfattas av TF eller YGL. Det går inte att genom en exemplifiering i förväg sätta gränsen för bestämmelsens omfattning, utan det får överlämnas åt rättstillämpningen. Avsikten är inte att bestämmel- sen ska komma i konflikt med TF och YGL. Övriga begränsningar i tobakslagens sponsringsförbud (14 b §) i för- hållande till tobaksreklamdirektivets reglering är att det svenska förbudet endast omfattar evenemang och verksamheter dit allmänheten har till- träde. Vidare omfattar sponsringsförbudet endast tobaksindustrin, dvs. tillverkare, partihandlare och importörer av tobaksvaror. Bakgrunden till att detaljhandlare undantas från förbudet är att det inte ansågs menings- fullt eller önskvärt att förbjuda och beivra sådant som att en lokal hand- lare ger ett bidrag till ortens idrotts- eller ungdomsverksamhet och att enskilda detaljhandlare oftast inte endast säljer tobak, utan även andra produkter i exempelvis en livsmedelsbutik (prop. 2004/05:118 s. 40 f.). Ytterligare en begränsning är att förbudet mot sponsring endast omfattar sådan sponsring som kan anses medföra att avsättningen av en tobaks- vara främjas. Skälet för detta är att det ansågs att sponsringsförbudet borde inriktas på sponsringsformer som marknadsför ett tobaksmärke och inte företagsrelaterad sponsring. De skäl som anförts i förhållande till förbudet mot sponsring som ett led i marknadsföring av tobaksvaror gör sig gällande även för sponsring som ett led i marknadsföring av e-cigaretter och påfyllningsbehållare. Sponsringsförbudet när det gäller e-cigaretter och påfyllningsbehållare bör därför utformas på samma sätt som förbudet när det gäller tobaks- varor. Genom de nya bestämmelserna blir tobaksproduktdirektivets bestämmelser om sponsring som ett led i marknadsföring av e-cigaretter och påfyllningsbehållare genomförda i svensk lagstiftning. I likhet med vad som gäller för tobaksvaror enligt tobakslagen bör en marknadsföringsåtgärd som strider mot sponsringsförbuden i fråga om evenemang och verksamheter vid tillämpningen av 5, 23 och 26 §§ marknadsföringslagen anses vara otillbörlig mot konsumenter. Regeringens förslag: En näringsidkare ska inte få bedriva gränsöver- skridande distansförsäljning med e-cigaretter eller påfyllningsbe- hållare utan att först ha registrerat försäljningen till Folkhälsomyndig- heten och fått en bekräftelse på att registreringen har tagits emot. ska skyndsamt bekräfta till näringsidkaren att registreringen har tagits emot. Den som bedriver gränsöverskridande distansförsäljning ska utöva särskild kontroll (egenkontroll) över försäljningen och hanteringen i övrigt av e-cigaretter och påfyllningsbehållare och se till att det finns ett för verksamheten lämpligt egenkontrollprogram. Det egenkontrollprogram och de övriga uppgifter som behövs för tillsynen ska vid gränsöverskridande distansförsäljning ges in till . En näringsidkare som bedriver gränsöverskridande distansförsälj- ning ska inte få lämna ut personuppgifter om konsumenten till tillver- karen av sådana produkter eller till företag som ingår i samma koncern eller till andra tredje parter. Personuppgifter ska inte heller få användas eller överföras för andra ändamål än det aktuella köpet. Bestämmelserna i personuppgiftslagen om rättelse och skadestånd ska vara tillämpliga i dessa fall. Regeringens bedömning: Det finns inte skäl att införa ett förbud mot gränsöverskridande distansförsäljning av e-ciga- retter och påfyllningsbehållare. Det bör inte införas en särskild bestämmelse om att återförsäljare som bedriver gränsöverskridande distansförsäljning av e-cigaretter och påfyllningsbehållare ska utse en fysisk person som ansvarar för att kontrollera att e-cigaretter och påfyllningsbehållare, innan de når konsumenten, uppfyller föreskrivna krav. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen bedömer att tobaksproduktdirektivets krav på registrering av gränsöverskridande distansförsäljning får anses uppfyllda genom inför- andet av en anmälningsskyldighet för försäljning av e-cigaretter och påfyllningsbehållare. Remissinstanserna: Swedac, i län, Länsstyrel- sen i , , och Datainspektionen har haft synpunkter på förslaget. Datainspektionen har bland annat påpe- kat behovet att uppmärksamma att bestämmelserna om rättelse och skadestånd i personuppgiftslagen enbart gäller för behandling av person- uppgifter som står i strid med bestämmelserna i den lagen. De är inte tillämpliga vid behandling av personuppgifter i strid mot andra författ- ningar, varför en hänvisning till personuppgiftslagen och förevarande paragrafer bör införas i författningsförslagen. anser bland annat att kravet på anmälningsplikt för försäljning av e-ciga- retter inte är tillräckligt för att genomföra registreringskravet enligt direk- tivet. menar även att behörig myndighet bör fin- nas på nationell nivå och att möjligheten i direktivet att kräva att det till- handahållande försäljningsstället ska utse en fysisk person i destinations- landet bör utnyttjas. menar att ett framtida förbud för gräns- överskridande handel fortsatt bör bevakas. Promemorians förslag: I promemorian föreslås att en näringsidkare inte ska få bedriva gränsöverskridande distansförsäljning med e-cigaret- ter eller påfyllningsbehållare utan att först ha anmält försäljningen till och fått en bekräftelse på att anmälan har tagits emot. Vidare föreslås att skyndsamt ska bekräfta till näringsidkaren att anmälan har tagits emot. Det egenkontrollprogram och de övriga uppgifter som behövs för tillsynen föreslås vid gränsöver- skridande distansförsäljning ges in till i stället för till kommunen. Remissinstansernas synpunkter på promemorians förslag: Vape tillstyrker föreslagen kompletterande lagändring avseende Folk- hälsomyndighetens skyldighet att till näringsidkaren skyndsamt bekräfta anmälan. avstyrker förslaget om anmälan av gränsöverskridande distansförsäljning och skyldighet att utöva egenkon- troll då det inte innebär fullt genomförande av direktivet och tillsyns- formen strider mot direktivets bestämmelser. Myndigheten menar bland annat att de krav som uttrycks i artikel 18.1 a–c i tobaksproduktdirektivet kräver reglering i bindande form (lag/förordning/föreskrift) för att direk- tivet i den delen ska betraktas som genomfört. be- dömer att kompletteringarna inte är anmälningsskyldiga enligt förord- ningen (1994:2029) om tekniska regler. Däremot bedömer kollegiet att de nu aktuella ändringarna bör anmälas enligt förordningen (2009:1078) om tjänster på den inre marknaden. JTI ser positivt på förslaget att gränsöverskridande distanshandel med e-cigaretter och påfyllnings- behållare ska anmälas till i stället för till olika kommuner. JTI menar dock att det är mycket viktigt att detta förfarande tillämpas på all distanshandel – oavsett om försäljningen sker från utlandet eller inom landet, för att undvika snedvridning av kon- kurrensen. Skälen för regeringens förslag och bedömning Förbud eller registreringsskyldighet? Tobaksproduktdirektivets bestämmelser om gränsöverskridande distans- försäljning av tobaksvaror ska även tillämpas på gränsöverskridande distansförsäljning av e-cigaretter och påfyllningsbehållare (artikel 20.6). Liksom för tobaksprodukter innebär det en möjlighet att införa ett förbud mot gränsöverskridande distansförsäljning till konsumenter eller att in- föra en skyldighet för återförsäljningsställen att registrera sig (artikel 18.1). Det innebär att det inledningsvis måste tas ställning till om sådan försäljning över huvud taget ska vara tillåten. I fråga om tobaksvaror gjorde regeringen bedömningen att det inte fanns skäl att införa ett förbud mot gränsöverskridande distansförsälj- ning. Detta motiverades med att det var tveksamt om ett förbud mot gränsöverskridande distansförsäljning skulle leda till en minskning av internethandeln med tobak. Ett sådant förbud skulle sannolikt leda till att internethandlarna ansträngde sig ännu mer för att dölja sin verksamhet för myndigheterna. Vidare konstaterades att enligt skattelag- stiftningen redan hade möjlighet att omhänderta i princip all distansför- såld tobak från utlandet, eftersom det då inte fanns någon säljare som registrerat sig på det sätt som föreskrivs (se prop. 2015/16:82 s. 51). Mot- svarande förutsättningar att minska internethandel med e-cigaretter och påfyllningsbehållare finns dock inte för dessa varor som för tobaksvaror, eftersom inte har möjlighet att enligt lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och energiprodukter omhänderta distansförsålda e-cigaretter och påfyllnings- behållare från utlandet. 2016/17:132 Det kan argumenteras för att alla former av begränsningar av handeln torde minska tillgången till e-cigaretter liksom risken för att ungdomar får tillgång till sådana produkter (se skäl 33 i tobaksproduktdirektivet). För att kunna bedöma det faktiska behovet och ändamålsenligheten av ett förbud krävs dock kunskap om hur distanshandeln med e-cigaretter ser ut . Att det bedrivs internethandel med e-cigaretter står klart. Det saknas dock underlag för att närmare bedöma omfattningen och utbred- ningen av denna handel, liksom hur stor del av handeln som har gräns- överskridande karaktär. Därtill kommer att det inte på förhand går att förutse den framtida marknadsutvecklingen eller hur effektiva de övriga regler som föreslås i fråga om e-cigaretter blir. Sammanfattningsvis sak- nas ett tillräckligt underlag för att förbjuda gränsöver- skridande distansförsäljning av e-cigaretter och påfyllningsbehållare. Regeringen avser emellertid att följa utvecklingen på området.