prop · H403183 · 2017-05-09 00:00:00 — Regeringens proposition 2016/17:183 Regeringen överlämnar denna proposition till . Regeringen föreslår ändringar i fiskelagen (1993:787). Det förtydligas att även befälhavare på fiskefartyg omfattas av bemyndigandet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela vissa föreskrifter om uppgiftsskyldighet. Det införs vidare ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om skyldigheter i fråga om vägning av fångst, märkning av partier av fiskeriprodukter, information som ska följa med partier av fiskeriprodukter och dokumentation av uppgifter i syfte att säkerställa spårbarhet av fiskeriprodukter. Förslaget innebär vidare att överträdelser av föreskrifter om vägning som har meddelats med stöd av det nya bemyndigandet straffsanktioneras. Det förtydligas att även befälhavare omfattas av bemyndigandet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela vissa föreskrifter om sanktionsavgift. Bemyndigandet om sanktionsavgift utvidgas också till att även avse överträdelser av föreskrifter om skyldigheter i fråga om vägning av fångst, märkning av partier av fiskeriprodukter, information som ska följa med partierna och dokumentation av uppgifter i syfte att säkerställa spårbarhet av fiskeriprodukter. Slutligen utvidgas bestämmelserna om pricksystemet till att också omfatta överträdelser av landningsskyldigheten. Lagändringarna föreslås träda i kraft . 2016/17:183 Innehållsförteckning Förslag till riksdagsbeslut ................................................................. Förslag till lag om ändring i fiskelagen............................................. Ärendet och dess beredning.............................................................. Bakgrund och gällande rätt............................................................... 5Nya bemyndiganden om vägning och spårbarhet av 6Bemyndigandet att meddela föreskrifter om Straff och sanktionsavgifter............................................................ Utgångspunkter för val av sanktion.................................. 7.2Överträdelser av föreskrifter om vägning bör 7.3Överträdelser av föreskrifter om spårbarhet bör leda 8Överträdelser av landningsskyldigheten ska omfattas av det Hänvisningen i 39 a § fiskelagen ändras till att bli dynamisk......... Konsekvenser för myndigheter ........................................ Konsekvenser för polis och åklagare................................ Konsekvenser för domstolarna......................................... Konsekvenser för enskilda ............................................... Förteckning över remissinstanserna................................. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ............. Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till lag om ändring i fiskelagen (1993:787). 2016/17:183 2 Förslag till lag om ändring i fiskelagen Härigenom föreskrivs i fråga om fiskelagen (1993:787) dels att 22, 39 a, 50 a, 52 och 53 §§ ska ha följande lydelse, dels att det ska införas två nya paragrafer, 23 a och 38 a §§, av följande lydelse. Regeringen eller den myndighet Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldighet meddela föreskrifter om skyldighet för den som innehar fiskelicens för befälhavaren på ett fiskefartyg, eller personlig fiskelicens eller som för den som har fiskelicens eller utan stöd av sådan licens fiskar för personlig fiskelicens eller för den att sälja fångsten att lämna uppgif- som utan stöd av sådan licens fiskar för att sälja fångsten, att 1.fiskefartyg, fiskeredskap, fiskemetod, fångst, tid och plats för fångsten, omlastning, landning, försäljning, och 2.andra förhållanden som rör fisket och som är av betydelse för tillämpningen av EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om att ett fiskefartyg ska ha utrustning som automatiskt via satellit överför information om fartyget. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldigheter för befälhavaren på ett fiskefartyg, för den som har fiskelicens eller personlig fiskelicens eller för den som utan stöd av sådan licens fiskar för att sälja fångsten, i fråga om 1. vägning av fångst, 2. märkning av partier av fiskeriprodukter, 3. information som ska följa med partier av fiskeriprodukter, och 4. dokumentation av uppgifter i syfte att säkerställa spårbarhet av fiskeriprodukter. 1 Senaste lydelse 2016:824. Till böter döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot föreskrifter som har meddelats med stöd av 23 a § 1. I ringa fall ska det inte dömas till Till böter eller fängelse i högst Till böter eller fängelse i högst döms den som med uppsåt döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot den eller av oaktsamhet bryter mot den skyldighet att ta ombord och föra i skyldighet att ta ombord och föra i land fisk som fångats som före- land fisk som fångats som före- skrivs i artikel 15 i Europaparla- skrivs i artikel 15 i Europaparla- mentets och rådets förordning (EU) mentets och rådets förordning (EU) nr 1380/2013, i den ursprungliga nr 1380/2013. I ringa fall ska det inte dömas till ansvar. Regeringen får meddela före- Regeringen får meddela före- skrifter om att den som bedriver skrifter om att befälhavaren på ett fiske med stöd av fiskelicens eller fiskefartyg, den som bedriver fiske personlig fiskelicens eller annars med stöd av fiskelicens eller per- fiske i näringsverksamhet ska be- sonlig fiskelicens eller den som tala en sanktionsavgift om denne annars bedriver fiske i näringsverk- bryter mot någon av de föreskrifter samhet ska betala en sanktions- eller EU-förordningar som avses i avgift om han eller hon 40 § första och andra styckena. 1. bryter mot någon av de före- skrifter eller EU-förordningar som avses i 40 § första och andra styck- har meddelats med stöd av 23 a § 2–4. Avgiftens storlek ska framgå av Avgiftens storlek ska framgå av storlek ska hänsyn tas till hur all- om avgiftens storlek ska hänsyn tas varlig överträdelsen är och betydel- till hur allvarlig överträdelsen är sen av den bestämmelse som över- och till betydelsen av den bestäm- melse som överträdelsen avser. Sanktionsavgiften ska tillfalla staten. 2 Senaste lydelse 2014:1026. 3 Senaste lydelse 2014:1026. En innehavare av en fiskelicens ska tilldelas prickar om 1. innehavaren av fiskelicensen eller någon i den verksamhet som fiskelicensen avser har a) fällts till ansvar för ett brott enligt 37–41 §§ eller enligt b) gjort sig skyldig till en överträdelse som lett till sanktionsavgift enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 50 a §, eller c) gjort sig skyldig till ett brott eller en överträdelse i en annan medlemsstat inom EU enligt underrättelse från en behörig myndighet i den av det slag som anges i artikel 3.1 i av det slag som anges i artikel 3.1 i 2008 om upprättande av ett gemen- 2008 om upprättande av ett gemen- orapporterat och oreglerat fiske och orapporterat och oreglerat fiske och (EEG) nr 2847/93, (EG) nr (EEG) nr 2847/93, (EG) nr 1936/2001 och (EG) nr 601/2004 1936/2001 och (EG) nr 601/2004 samt om upphävande av förord- samt om upphävande av förord- ningarna (EG) nr 1093/94 och ningarna (EG) nr 1093/94 och (EG) nr 1447/1999, (EG) nr 1447/1999, eller består i en sådan underlåtenhet att följa landningsskyldigheten som anges i artikel 90.1 c i rådets förordning (EG) nr 1224/2009, 3.brottet eller överträdelsen i det enskilda fallet ska anses vara av allvarlig art enligt artikel 3.2 i rådets förordning (EG) nr 1005/2008, och 4.brottet eller överträdelsen har skett i samband med eller i anslutning till fiske i havet eller hänger samman med sådant fiske. En befälhavare på ett fiskefartyg ska tilldelas prickar om 1. befälhavaren har a)fällts till ansvar för ett brott enligt 37–41 §§ eller enligt b)gjort sig skyldig till en överträdelse som lett till sanktionsavgift enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 50 a §, eller c)gjort sig skyldig till ett brott eller en överträdelse i en annan med- lemsstat inom EU enligt underrättelse från en behörig myndighet i den medlemsstaten, 2. brottet eller överträdelsen 2. brottet eller överträdelsen av det slag som anges i artikel 3.1 i av det slag som anges i artikel 3.1 i 1005/2008, 1005/2008, eller består i en sådan Senaste lydelse 2014:1026. Senaste lydelse 2012:524. underlåtenhet att följa landnings- Prop. 2016/17:183 skyldigheten som anges i artikel 90.1 c i rådets förordning (EG) nr 1224/2009. 3.brottet eller överträdelsen i det enskilda fallet ska anses vara av allvarlig art enligt artikel 3.2 i rådets förordning (EG) nr 1005/2008, och 4.brottet eller överträdelsen har skett i samband med eller i anslutning till fiske i havet eller hänger samman med sådant fiske. I fråga om det antal prickar som befälhavaren ska tilldelas för det aktuella brottet eller den aktuella överträdelsen tillämpas artikel 126.1 och 126.2 i kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 404/2011. Samtliga tilldelade prickar ska raderas om befälhavaren inte gör sig skyldig till ytterligare ett allvarligt brott eller en allvarlig överträdelse från det senaste allvarliga brottet eller den senaste allvarliga överträdelsen. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Bestämmelserna i 52 och 53 §§ i den nya lydelsen tillämpas inte på överträdelser av landningsskyldigheten som har skett före ikraftträdandet. 2016/17:183 3 Ärendet och dess beredning Havs- och vattenmyndigheten påtalade i en skrivelse till att det finns behov av ändringar i fiskelagen (1993:787), bl.a. för att uppfylla krav som ställs på medlemsstaterna i rådets förordning (EG) nr 1224/2009 av om införande av ett kontrollsystem i gemenskapen för att säkerställa att bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken efterlevs, om ändring av förordningarna (EG) nr 847/96, (EG) nr 2371/2002, (EG) nr 811/2004, (EG) nr 768/2005, (EG) nr 2115/2005, (EG) nr 2166/2005, (EG) nr 388/2006, (EG) nr 509/2007, (EG) nr 676/2007, (EG) nr 1098/2007, (EG) nr 1300/2008, (EG) nr 1342/2008 och upphävande av förordningarna (EEG) nr 2847/93, (EG) nr 1627/94 och (EG) nr 1966/2006, nedan kallad kontrollförordningen (dnr N2015/07904/RS). gäller vidare enligt kontrollförordningen att överträdelser av EU- bestämmelser om skyldighet att landa fisk ska betraktas som allvarliga och därför omfattas av de nationella pricksystemen. Med anledning av detta har det inom upprättats en promemoria, Ändringar i fiskelagen, nedan kallad promemorian. Promemorians lagförslag finns i bilaga 1. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2. Remissyttrandena finns tillgängliga i (dnr N2016/07381/RS). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över ett lagförslag som överensstämmer med lagförslaget i denna proposition. Lagrådets yttrande finns i bilaga 3. Lagrådet anser att det är angeläget att fiskelagen blir föremål för en grundlig översyn. Detta gäller framförallt en systematisk översyn av sanktionssystemet som är kopplat till de olika påbuds- och förbudsreglerna. Lagrådets synpunkter behandlas i avsnitt 5. Bakgrund och gällande rätt Det svenska fisket regleras i stor utsträckning av EU-förordningar. grundläggande förordningen är och rådets förord- ning (EU) nr 1380/2013 av om den gemensamma fiskeripolitiken, om ändring av rådets förordningar (EG) nr 1954/2003 och (EG) nr 1224/2009 och om upphävande av rådets förordningar (EG) nr 2371/2002 och (EG) nr 639/2004 och rådets beslut /585/EG (grundförordningen). I kontrollförordningen finns bestämmelser om kon- trollen av den gemensamma fiskeripolitiken. På nationell nivå är fiskeområdet reglerat i två lagar: fiskelagen (1993:787) och lagen (1994:1709) om EU:s förordningar om den gemen- samma fiskeripolitiken (GFP-lagen). Lagarna är avgränsade så att natio- nella regler om själva fisket och verksamheten fram till landning av fångst fiskarens rapportering av fångst finns i fiskelagen. frågor om den gemensamma fiskeripolitiken, dvs. marknads- och struk- Prop. 2016/17:183 turåtgärder som innefattar annan verksamhet än fiske, regleras i GFP- lagen (se prop. 1995/96:8 s. 17 och prop. 2015/16:118 s. 14). Denna gränsdragning kommer till uttryck i flera bestämmelser i lagarna och innebär när det gäller yrkesfiske att fiskelagen är tillämplig på befälhavare på fiskefartyg, innehavare av fiskelicens och innehavare av personlig fiskelicens medan GFP-lagen är tillämplig på andra aktörer inom fiskenäringen än yrkesfiskare. Vissa aktiviteter, t.ex. vägning av fångst, omfattas endast av bemyndiganden i GFP-lagen. Detsamma gäller vissa skyldigheter som syftar till att säkerställa spårbarhet av fiskeriprodukter, t.ex. att lämna uppgifter om fångst och att märka partier av fiskeriprodukter. Fiskelagen och GFP-lagen kompletteras av förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen. Förordningen innehåller bl.a. ett flertal bemyndiganden till Havs- och vattenmyndigheten. 5Nya bemyndiganden om vägning och spårbarhet av fiskeriprodukter Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om skyldigheter för befälhavaren på ett fiskefartyg, för den som har fiskelicens eller personlig fiskelicens eller som utan stöd av sådan licens fiskar för att sälja fångsten, i fråga om 1.vägning av fångst, 2.märkning av partier med fiskeriprodukter, 3.information som ska följa med partier av fiskeriprodukter, och 4.dokumentation av uppgifter i syfte att säkerställa spårbarhet av fiskeriprodukter. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Regeringens förslag skiljer sig från utredningens förslag på så sätt att bemyndigandet istället för att omfatta den som utan stöd av fiskelicens eller personlig fiskelicens bedriver fiske i näringsverksamhet omfattar den som utan stöd av sådan licens fiskar för att sälja fångsten. Remissinstanserna: Havs- och vattenmyndigheten är positiv till förslaget och påpekar att bemyndigandet är nödvändigt för att myndigheten ska kunna möta behovet av nya kontroll- och tillsynsföreskrifter i frågor om vägning och spårbarhet av fiskeriprodukter. anser, mot bakgrund av att livsmedelslagstiftningen innehåller liknande krav på spårbarhet som fiskerilagstiftningen, att det bör ställas krav på att Havs- och vattenmyndigheten ska samråda med innan den meddelar föreskrifter om spårbarhet. Fiskares anser att behovet av de föreslagna bemyndigandena bör klargöras. Fiskares framhåller vidare att minimikrav inte med nödvändighet innebär att det finns ett nationellt behov av komplettande föreskrifter. Om det föreskrivs nationella komp- letteringar måste dessa tjäna ett hållbart syfte och vara proportionerliga. Övriga remissinstanser har inget att invända mot förslaget eller har inte yttrat sig över förslaget. Skälen för regeringens förslag I kontrollförordningen och kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 404/2011 av om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 1224/2009 om införande av ett kontrollsystem i gemenskapen för att säkerställa att bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken efterlevs (genomförandeförordningen) finns bl.a. bestämmelser om vägning av fångst. Enligt artikel 60.1 ska en medlemsstat se till att alla fiskeriprodukter vägs enligt system som är godkända av de behöriga myndigheterna, om medlemsstaten inte har antagit en provtagningsplan som godkänts av kommissionen. Utgångspunkten enligt artikel 60.2 är att vägning ska ske vid landning. Under förutsättning att det finns en provtagningsplan som godkänts av kommissionen får dock en medlemsstat, enligt artikel 60.3, tillåta att vägning sker ombord på fiskefartyget. För vägning som sker ombord är befälhavaren ansvarig (artikel 60.4). Kommissionen har godkänt provtagningsplaner angående bl.a. vägning ombord. Den som är ansvarig för vägningen ska, enligt artikel 72 i genomförandeförordningen, föra en vägningsjournal. I en sådan journal ska bl.a. anges information om Food and of the United Nations (FAO) treställiga bokstavskod för varje vägd art, vägningsresultat för varje vägd kvantitet av varje art i kilogram produktvikt, distriktsbeteckningens bokstäver och siffror samt namn på det fiskefartyg från vilket de vägda kvantiteterna härstammar (artikel 70.1 i genomförande förordningen). I genomförandeförordningen ställs också krav på att de vägningssystem som används ska kalibreras och förseglas av medlemsstatens behöriga myndigheter i enlighet med nationella system (artikel 72.1) och att den fysiska eller juridiska person som ansvarar för vägningssystemet ska föra en kalibreringsjournal (artikel 72.2). Vidare ska en synlig räknare som anger den sammanlagda totalvikten installeras om vägning görs på ett löpande band (artikel 72.3). När det gäller kontroll av vägning får medlemsstaternas behöriga myndigheter kräva att varje mängd fiskeriprodukter som landas i respektive medlemsstat vägs i närvaro av tjänstemän innan den transporteras vidare från landningsplatsen (artikel 60.6 i kontrollförordningen). Några närmare anvisningar om hur en sådan kontroll ska gå till finns inte i EU- rätten. EU-förordningarna innehåller således bestämmelser som gäller direkt för berörda aktörer och behöriga myndigheter. Bestämmelserna behöver dock kompletteras med närmare bestämmelser bl.a. om hur vägningen ska gå till och när vägningen ska utföras. Bestämmelserna är av teknisk karaktär och bör därför utformas på myndighetsnivå. Enligt 5 kap. 7 § förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen får Havs- och vattenmyndigheten meddela föreskrifter som behövs för tillsynen och kontrollen av efterlevnaden av EU-förord- ningar om den gemensamma fiskeripolitiken och nationella föreskrifter Med stöd av det bemyndigandet har myndigheten bl.a. meddelat föreskrifter om vägning. Det finns inget bemyndigande i fiskelagen som ger regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer rätt att meddela föreskrifter om vägning. Ett sådant bör därför föras in i lagen. Skyldigheter i syfte att säkerställa spårbarhet av fiskeriprodukter Artikel 58 i kontrollförordningen innehåller en bestämmelse om spårbarhet. Kravet på spårbarhet syftar till en förbättrad kontroll av upptaget av fisk och att konsumenter ska få säker information om fångsten och dess ursprung. I artikel 58.1 slås fast att alla partier med fiskeriprodukter ska vara spårbara i alla led av produktion, bearbetning och distribution, från fångsten eller skörden till detaljhandelsskedet. Vidare ska, enligt artikel 58.2, fiskeri- och vattenbruksprodukter som släpps ut på marknaden, eller som förväntas släppas ut på marknaden, vara lämpligt märkta för att garantera varje partis spårbarhet. Informationen om partierna ska enligt artikel 67.5 i genomförandeförordningen lämnas genom märkning eller emballering av partiet eller genom ett handelsdokument som fysiskt åtföljer partiet. I artikel 58.5 i kontrollförordningen anges minimikrav för vilka uppgifter sådan märkning av och information om partier ska innehålla. Det är bl.a. fråga om uppgift om fiskefartygets distriktsbeteckning och namn, FAO:s trebokstavskod för varje art och fångstdatum. Medlemsstaterna får enligt artikel 58.8 under vissa förhållanden undanta små mängder av produkter som säljs direkt till konsumenterna från fiskefartyg från kraven på information och märkning. I artikel 58.4 föreskrivs en skyldighet för medlemsstaterna att se till att aktörerna förfogar över system och förfaranden för att identifiera dels aktörer som har levererat partier av fiskeri- och vattenbruksprodukter till dem, dels de aktörer som de själva har levererat sådana produkter till. Bestämmelsen om spårbarhetsystem i artikel 58.4 i kontrollförordningen riktar sig till medlemsstaterna. För att uppfylla krav på spårbarhet krävs därför nationella bestämmelser om system och förfaranden för att dokumentera uppgifter om leverantörer och aktörer som de själva har levererat varupartier till. Kontrollförordningens och tillämpningsförordningens bestämmelser om skyldighet att märka eller lämna information om fiskeri- och vattenbruksprodukter är förhållandevis detaljerade och innehåller till viss del tydliga förpliktelser för de ekonomiska aktörerna. Det finns dock ett behov av att komplettera bestämmelserna med nationella regler. Det kan t.ex. behöva klargöras i vilka situationer handelsdokument ska medfölja partier. Vidare är det inte uttömmande reglerat vilka uppgifter som ska finnas på partierna varför det kan finnas ett behov av att klargöra detta. Dessutom får medlemsstaterna föreskriva om undantag från förpliktelserna. Att det finns ett utrymme för att meddela nationella föreskrifter innebär däremot inte, vilket Fiskares påpekat, att EU-bestämmelserna måste kompletteras med nationella föreskrifter. Som Fiskare framhållit måste behovet av nya regler noga övervägas. 2016/17:183 Bestämmelser om spårbarhetssystem och om skyldighet att märka och lämna information om fiskeri- och vattenbruksprodukter är av teknisk karaktär och bör därför tas fram på myndighetsnivå. Enligt 5 kap. 7 § förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen får Havs- och vattenmyndigheten meddela föreskrifter som behövs för tillsynen och kontrollen av efterlevnaden av EU-förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken och nationella föreskrifter på området. Med stöd av det bemyndigandet har myndigheten bl.a. meddelat föreskrifter om spårbarhet. Det finns däremot inte något bemyndigande i fiskelagen som ger regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer möjlighet att meddela sådana föreskrifter. Mot den bakgrunden bör det föras in ett nytt bemyndigande i fiskelagen. Enligt detta bör regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer få meddela föreskrifter om skyldigheter i fråga om märkning av partier med fiskeriprodukter, information som ska följa med partierna och dokumentation av uppgifter i syfte att säkerställa spårbarhet. I promemorian föreslogs att skyldigheterna skulle gälla för befälhavare på fiskefartyg, för den som har fiskelicens eller personlig fiskelicens och för den som utan stöd av sådan licens bedriver fiske i näringsverksamhet. Det finns dock inte skäl för att andra företagare inom fiskenäringen än dem som fiskar för att sälja fångsten, t.ex. dem som ägnar sig åt fisketurism, ska omfattas av föreskrifter meddelade med stöd av bemyndigandet. Därför bör bemyndigandet begränsas till att gälla skyldigheter för befälhavare på fiskefartyg, för den som bedriver fiske med stöd av fiskelicens eller personlig fiskelicens eller för den som utan stöd av sådan licens fiskar för att sälja fångsten. har påpekat att flera av de krav som ställs på märkning och spårbarhet inom fiskerilagstiftningen motsvaras av krav inom livsmedelslagstiftningen. Krav på spårbarhet av livsmedel, inklusive fiskeriprodukter, finns bl.a. i artikel 18 i och rådets förordning (EG) nr 178/2002 av om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet. Kraven på spårbarhet syftar, både i fiskerilagstiftningen och i livsmedelslagstiftningen, i huvudsak till att skydda konsumenternas intressen. Att olika regelverk innehåller samma skyldigheter kan leda till onödiga administrativa bördor för aktörerna och innebära en risk för att det offentligas resurser inte utnyttjas optimalt. menar därför att det finns behov av samordning mellan Havs- och vattenmyndigheten och i dessa frågor. Regeringen instämmer i den bedömningen och anser att detta kan behöva klargöras på förordningsnivå. Förhållandet mellan det befintliga bemyndigandet om uppgiftsskyldighet och det föreslagna bemyndigandet Lagrådet anser att förhållandet mellan det föreslagna bemyndigandet och det befintliga bemyndigandet i 22 § är oklart.