prop · H403188 · 2017-05-18 00:00:00 — Strategin tar sin utgångspunkt i det nya målet för politiken för mänskliga rättigheter nämligen att säkerställa full respekt för internationella åtaganden om mänskliga rättigheter. För att uppnå detta behöver en sammanhållen struktur för att främja och skydda de mänskliga rättigheterna etableras. En sådan struktur bör bestå av: –ett starkt rättsligt och institutionellt skydd av de mänskliga rättigheterna, –ett samordnat och systematiskt arbete med mänskliga rättigheter inom offentlig verksamhet, och –ett starkt stöd för arbete med mänskliga rättigheter inom det civila samhället och inom näringslivet. Med avstamp i det befintliga arbetet och pågående utvecklingen innebär regeringens strategi för det nationella arbetet med mänskliga rättigheter att det inom ett flertal områden tas fortsatta steg mot en sådan sammanhållen struktur. genomförande av de mänskliga rättigheterna granskas av Europeiska domstolen för mänskliga rättigheter, FN:s granskningskommittéer för de mänskliga rättigheterna samt 2016/17:188 5 Nationellt mål och inriktning för Regeringens förslag: Det nationella målet för funktionshinderspolitiken är att, med FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning som utgångspunkt, uppnå jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i samhället för personer med funktionsnedsättning. Målet ska bidra till ökad jämställdhet och till att barnrättsperspektivet ska beaktas. Detta nya mål ska ersätta de nuvarande nationella målen för funktionshinderspolitiken. Myndigheten för delaktighets förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Myndigheten för delaktighet (MFD) har föreslagit ett nytt nationellt mål för funktionshinderspolitiken. Det föreslagna målet är ”ett jämlikt och hållbart samhälle med mångfald som grund som respekterar och främjar alla mänskliga rättigheter och grundläggande friheter samt säkerställer delaktighet för alla personer med funktionsnedsättning”. Remissinstanserna: Av de remissinstanser som har yttrat sig tillstyrker nästan hälften förslaget. Flertalet instanser lämnar dock förslag till ändringar av förslaget. () välkomnar ett nytt övergripande nationellt mål som inte fokuserar på enbart några diskrimineringsgrunder. DO är positiv till att förslaget öppnar upp för mer långsiktighet i målet likväl som för ett intersektionellt perspektiv. tillstyrker förslaget om nytt nationellt mål men avstyrker förslaget att skrivningen om jämställdhetsperspektivet ska utgå. i , , , , Transportstyrelsen, Myndigheten för tillgängliga medier, , Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor och Arbetsförmedlingen tillstyrker eller ställer sig bakom förslaget. Kommuner och Landsting välkomnar att mänskliga rättigheter stärks och att FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning lyfts fram. Flera kommuner tillstyrker eller är positiva till förslaget. och Stiftelsen är tveksamma till att ta bort formuleringen om ålder. Handikappförbunden anser att förslaget till mål behöver förstärkas och kopplas till konkreta åtgärder i en proposition som rör genomgång av lagstiftning, genomförande av befintliga lagar, samt säkerställande av konsekvensanalyser inför framtida utredningar och lagstiftning. Förbundet anser även att en konkretisering av hur politiken ska integreras i Agenda behövs. Lika unika – Federationen mänskliga rättigheter för personer med funktionsnedsättning tillstyrker förslaget liksom Förbundet . Astma och , , , och Autism och lämnar kompletterande synpunkter på förslaget. Stiftelsen framhåller att förslaget riskerar att osynliggöra barn. Skälen för regeringens förslag Förutsättningarna för funktionshinderspolitiken har förändrats De nuvarande nationella målen för funktionshinderspolitiken antogs av i propositionen Från patient till medborgare – en nationell handlingsplan för handikappolitiken (prop. 1999/2000:79). Handlingsplanen tar sin utgångspunkt i ett demokratiperspektiv och vilar på Agenda 22, () standardregler för att till- försäkra människor med funktionsnedsättning delaktighet och jämlikhet i och är inte juridiskt bindande för stater. De nationella målen har varit: ”en samhällsgemenskap med mångfald som grund, att samhället utformas så att människor med funktionshinder i alla åldrar blir fullt delaktiga i samhällslivet samt jämlikhet i levnadsvillkor för flickor och pojkar, kvinnor och män med funktionshinder” (prop. 1999/2000:79 s. 23). presenterades i propositionen identifierade behovet av ett paradigm- och perspektivskifte som förmedlade ett förändrat synsätt på personer med funktionsnedsättning. Ett sådant förändrat synsätt syftade till behovet att gå från ett vård- och omsorgsperspektiv där personer med funktionsnedsättning enbart sågs som vårdobjekt till ett demokratiperspektiv där personer med funktionsnedsättning har rätten att delta i samhällslivets alla delar. Det har gått sedan de nationella målen antogs och förut- sättningarna för genomförandet av funktionshinderspolitiken har för- Funktionshinderspolitiken utgår numera från mänskliga rättigheter och att personer med funktionsnedsättning, liksom andra i samhället, är rättighetsbärare. FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning och dess fakultativa protokoll. Konventionen är juridiskt bindande för de stater som ratificerat den. Detta innebär bl.a. att ska främja, skydda och säkerställa det fulla och lika åtnjutandet av alla mänskliga rättigheter och grundläggande friheter för alla personer med funktions- nedsättning och att främja respekten för deras inneboende värde. presenterade regeringen strategi för genomförande av funktions- hinderspolitiken 2011–2016. Syftet med strategin är att presentera politikens inriktning, med konkreta mål för samhällets insatser samt hur resultaten ska följas upp . ges bl.a. att funktionshinderspolitiken ska baseras på mänskliga rättighet- er och att konventionen är ett viktigt instrument i genomförandet. Behov av ett förtydligat nationellt mål med grund i mänskliga rättigheter Mot bakgrund av de förändringar som skett när det gäller genomförande av funktionshinderspolitiken anser regeringen att det finns behov av att förändra de nationella målen. Regeringen anser att de nationella målen för funktionshinderspolitiken bör omformuleras och att de tydligt bör ha sin grund i mänskliga rättigheter och konventionen. vidare sett behov av att ett nationellt mål formuleras tydligare och mer avgränsat än nuvarande mål. Ett problem med nuvarande nationella mål är att dessa i vissa delar innebär svårigheter när det gäller styrning och uppföljning. 2016/17:188 särskilt målet om en samhällsgemenskap med mångfald som grund, som är brett och rymmer mer än funktionshinderspolitik. Begreppsmässigt finns det också skäl att uppdatera målen. Nuvarande mål använder begreppet personer med funktionshinder för att beskriva en individs funktionsförmåga vilket har förändrats sedan målen antogs . används i stället begreppet personer med funktionsnedsättning för att beskriva individens funktionsförmåga. Begreppet funktionshinder beskriver numera i stället ett samspel mellan personer med funktionsnedsättning och hinder som är betingade av attityder och miljö, vilket motverkar det fulla och verkliga deltagande i samhället för personer med funktionsnedsättning på jämlika villkor som andra. Förslag till nytt nationellt mål Enligt MFD:s förslag ska det nationella målet för funktionshinderspolitiken vara: ett jämlikt och hållbart samhälle med mångfald som grund som respekterar och främjar alla mänskliga rättigheter och grundläggande friheter samt säkerställer delaktighet för alla personer med funktionsnedsättning. I likhet med MFD gör regeringen bedömningen att det finns behov av att stärka sambandet med mänskliga rättigheter inom funktionshinderspolitiken och att ett samlat övergripande nationellt mål skulle ge ökad tydlighet. Regeringen anser därutöver att konventionen bör vara en uttalad utgångspunkt i det nya målet, vilket inte tillräckligt tydligt framgår av MFD:s förslag. Regeringen delar MFD:s bedömning att de delar i nuvarande mål om jämlikhet i levnadsvillkor samt full delaktighet i samhället fortsatt är relevanta och aktuella mål. Dessa delar bör även finnas i det nya nationella mål som föreslås. De mänskliga rättigheterna slår fast att alla människor är lika mycket värda. De innehåller regler som tillsammans ger ett grundskydd för mänsklig värdighet och syftar bl.a. till att uppnå jämlika levnadsvillkor och full delaktighet i samhället, även för personer med funktionsnedsättning. MFD:s förslag om ett jämlikt och hållbart samhälle med mångfald som grund är dock alltför brett och rymmer mer än funktionshinderspolitik. Det är regeringens bedömning att ett nationellt mål tydligt bör peka på vad som ska uppnås inom ramen för funktionshinderspolitiken, snarare än i samhället i stort. För det finns andra breda mål definierade av regeringen som t.ex. inom politiken för mänskliga rättigheter, där det övergripande målet är att säkerställa full respekt för internationella åtaganden om mänskliga rättigheter (prop. 2015/16:1 utgiftsområde 1, bet. 2015/16:KU1, rskr. 2015/16:62). Målet för funktionshinderspolitiken kan däremot bidra till och vara en viktig del i arbetet med att säkerställa full respekt för internationella åtaganden om mänskliga rättigheter. Respekt för olikheter och den mänskliga mångfalden i relation till personer med funktionsnedsättning finns dessutom angivet som en av de allmänna principerna i konventionens artikel 3 (avsnitt 4.2.1) och beaktas på detta sätt. Med anledning av detta anser regeringen att det nya nationella målet för funktionshinderspolitiken ska vara enligt följande. funktionshinderspolitiken är att, med FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning som utgångspunkt, uppnå jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i samhället för personer med funktionsnedsättning. Målet som föreslås ska ersätta de nuvarande nationella målen för funktionshinderspolitiken. Regeringen vill i detta sammanhang särskilt framhålla de allmänna principer som slagits fast i konventionen. Dessa allmänna principer, som redovisas i avsnitt 4.2.1, visar vad som är nödvändigt att beakta för att ett nationellt mål med utgångspunkt i mänskliga rättigheter ska kunna nås. Dessa principer ska således gälla vid tillämpningen av konventionens artiklar och vid tillämpning av det föreslagna målet. Det mål som regeringen nu föreslår skiljer sig därmed från de nationella mål som har gällt. Det gäller målet om en samhällsgemenskap med mångfald som grund och att det anges uttryckligen i nuvarande mål att jämlikhet i levnadsvillkor ska gälla för flickor och pojkar och kvinnor och män med funktionshinder. Det gäller även målet att samhället ska utformas så att människor i alla åldrar blir fullt delaktiga i samhällslivet. De skäl som regeringen anför för dessa förändringar är att det behövs ett nationellt mål som är mer renodlat än nuvarande mål och tydligare inriktas mot funktionshinderspolitik samt följer den utveckling som skett på området. Målet bör heller inte explicit inriktas mot enskilda diskrimineringsgrunder utan vara mer allmängiltigt för att kunna bestå . , och Stiftelsen har framfört att jämställdhet och barnets rättigheter skulle kunna falla bort med ett sådant resonemang. Regeringen menar för sin del att dessa delar och även övriga delar som tas bort, uttrycks i de allmänna principerna och kommer därmed att kunna beaktas i tillämpningen av det nationella målet och i det funktionshinderspolitiska arbetet. De allmänna principerna bidrar till att tydliggöra det nationella mål som här föreslås och bidrar till dess tillämpning genom att tydligt ange de delar som är centrala att beakta för att det nationella målet ska kunna nås. har också i sitt remissvar framfört som önskvärt att inte fokusera på enskilda diskrimineringsgrunder vilket sammanfaller med regeringens förslag. Genom regeringens förslag till nationellt mål framgår det tydligare att konventionen är en utgångspunkt. Av det föreslagna målet framgår också vad mänskliga rättigheter och grundläggande friheter syftar till att åstadkomma för personer med funktionsnedsättning. En tydlighet och en betoning på mänskliga rättigheter kommer därmed att vara vägledande för funktionshinderspolitiken. Det nationella målet bidrar till jämställdhet och till att barnrättsperspektivet beaktas leds av en feministisk regering och jämställdhet behöver bli en tydligare del av funktionshinderspolitiken. Att utjämna skillnader i levnadsvillkor mellan flickor och kvinnor samt pojkar och män med funktionsnedsättning är prioriterat. Regeringens jämställdhetspolitik bygger på det övergripande målet att kvinnor och män ska ha samma makt att forma samhället och sina egna liv. Jämställdhetspolitiken är också en central del i arbetet med att säkerställa full respekt för 2016/17:188 internationella åtaganden om mänskliga rättigheter. ska vara ett föregångsland för jämställdhet, både nationellt och internationellt. Med anledning av detta uttalar regeringen att det nationella målet för funktionshinderspolitiken även ska bidra till ökad jämställdhet. Av regeringsförklaringen framgår att ska vara ett av de bästa länderna att växa upp i. Mot bakgrund av svenska konventionsåtaganden och regeringens ambition att minska klyftorna i anser regeringen att det är fortsatt angeläget att uppmärksamma och förbättra situationen för sådana grupper av barn som inte får sina rättigheter tillgodosedda i samma utsträckning som andra. Barn med funktionsnedsättning är en grupp som är särskilt angelägen att uppmärksamma ur ett rättighetsperspektiv (2016/17:1, utgiftsområde 9). Mot den bakgrunden uttalar regeringen att det nationella målet för funktionshinderspolitiken ska bidra även till att barnrättsperspektivet beaktas. 5.2Ny inriktning för arbetet Regeringens förslag: För att nå det nationella målet ska genomförandet av funktionshinderspolitiken inriktas mot de fyra områdena: –principen om universell utformning, –befintliga brister i tillgängligheten, –individuella stöd och lösningar för individens självständighet, och –att förebygga och motverka diskriminering. Denna inriktning ska ersätta den nuvarande inriktningen för genomförandet av funktionshinderspolitiken. Myndigheten för delaktighets förslag: Överensstämmer huvudsakligen med regeringens förslag. Remissinstanserna: En majoritet av de remissinstanser som yttrat sig över förslaget tillstyrker förlaget. är positiv till förslaget som syftar till att konkretisera det nationella målet. Myndigheten anser dock att förslaget att ta bort formuleringen om att diskriminering ska förebyggas och ersätta denna med formuleringen att diskriminering ska upphöra innebär att en viktig del av arbetet kring diskriminering går förlorad. Universitets- och högskolerådet, , , , , () Lika Unika, och tillstyrker eller är positiva till förslaget. framför att formuleringen ”att säkerställa att all form av diskriminering upphör” bör preciseras. Kommuner och Landsting har inget att erinra om förslagens formulering men anser att motiven till förslaget behöver kompletteras med full hänsyn tagen till det kommunala självstyret. Handikappförbunden anser att förslagen till inriktningar är bra, men saknar förslag för att förverkliga dem och föreslår att en delegation som ska ta fram konkreta åtgärder för att integrera universell utformning i samhällsplaneringen ska tillsättas. Stiftelsen ställer sig bakom förslag till inriktning men ser det som olyckligt att barn och ungdomar tagits bort i den nya formuleringen. Skälen för regeringens förslag Syftet med att fastställa en ny inriktning för funktionshinderspolitiken är att stärka förutsättningarna för att uppnå det nationella målet. In- riktningen är relevant för aktörer inom alla samhällets områden på nationell, regional och lokal nivå. Nuvarande inriktning för funktionshinderspolitiken beslutades genom propositionen Från patient till medborgare – en nationell handlingsplan för handikappolitiken (prop. 1999/2000:79). Den innebär att det handikappolitiska arbetet ska identifiera och undanröja hinder för full delaktighet i samhället för människor med funktionshinder, att förebygga och bekämpa diskriminering av personer med funktionshinder, att ge barn, ungdomar och vuxna med funktionshinder förutsättningar för självständighet och självbestämmande. Myndigheten för delaktighet (MFD) anser att det finns behov av en ny inriktning för arbetet med genomförandet av funktionshinderspolitiken. Enligt MFD bör den nya inriktningen i högre grad konkretisera det nationella målet än vad som gäller med nuvarande inriktning. Det nationella målet anger vad som ska nås med funktionshinderspolitiken och inriktningen beskriver hur det ska nås. MFD anger att syftet med den föreslagna inriktningen är densamma som den inriktning som gällt , dvs. att identifiera och undanröja hinder för full delaktighet (funktionshinder). Den nya inriktningen ska dock ytterligare beskriva på vilka sätt dessa funktionshinder kan förebyggas och undanröjas för att det nationella målet ska kunna nås. Regeringen delar MFD:s bedömning att det finns ett behov av att tydliggöra vad funktionshinderspolitikens genomförande omfattar för att klargöra hur det nationella målet ska kunna nås och på vilka sätt funktionshinder kan förebyggas och undanröjas. Vidare instämmer regeringen med MFD:s förslag av vilka delar som bör utgöra inriktning framåt. Däremot föreslås andra benämningar för dessa delar än vad myndigheten föreslagit. Regeringen föreslår att genomförandet av arbetet med funktionshinderspolitiken ska inriktas mot de fyra områdena: –principen om universell utformning, –befintliga brister i tillgängligheten, –individuella stöd och lösningar för individens självständighet, och –att förebygga och motverka diskriminering. Dessa fyra områden är ömsesidigt beroende av varandra. Syftet är att de tillsammans ska bidra till ett tillgängligt och jämlikt samhälle oavsett funktionsförmåga. Ansvariga aktörer ges på så sätt vägledning i sin verksamhet för att det nationella målet inom funktionshinderspolitiken ska kunna nås. Inriktningen är dessutom användbar för aktörer på alla nivåer i samhället, nationellt, regionalt och lokalt. Den föreslagna inriktningen ska också kunna bidra till operationalisering av det nationella målet för funktionshinderspolitiken på olika nivåer i samhället. Grundläggande i genomförandet av funktionshinderspolitiken är tillgänglighet i enlighet med artikel 9 i FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning liksom ett funktionshindersperspektiv. Tillgänglighet innebär tillträde och tillgång till samhället och kan ses som grunden för genomförandet av funktionshinderspolitiken. 2016/17:188 Det är en grundläggande förutsättning för personer med funktionsnedsättning att kunna åtnjuta sina mänskliga rättigheter och ha möjlighet att vara delaktig i samhället på jämlika villkor som andra i samhället. Tillgänglighet innefattar inte enbart den fysiska miljön. Begreppet handlar om bland annat möjligheten att personer med funktionsnedsättning ska kunna använda och ta del av verksamheter, miljöer, tjänster, produkter och system samt övriga program och riktlinjer. Vad som krävs för att möjliggöra detta tydliggörs också av konventionens allmänna principer vilka beskrivs i avsnitt 4.2.1 och ger ytterligare vägledning i arbetet. Den inriktning som föreslås ska ersätta den nuvarande inriktningen av genomförandet av funktionshinderspolitiken. Principen om universell utformning Regeringen gör bedömningen att principen om universell utformning möjliggör ett förverkligande av konventionens intentioner samt målet om jämlikhet och delaktighet. Universell utformning innebär att samhället utformas med medvetenhet om den variation som återfinns i befolkningen och möjliggör att personer med funktionsnedsättning får möjlighet att verka i vardagen på samma villkor som människor utan funktionsnedsättning. Principen om universell utformning ses av regeringen som en prioriterad inriktning i genomförandet av funktionshinderspolitiken. I ett som håller ihop ska samhället utformas så att det i största möjlig utsträckning kan användas av alla. Detta ökar möjligheten att vara ett samhälle som skapar tillgänglighet och delaktighet för personer med funktionsnedsättning. Principen innebär i detta sammanhang inte tvingande regler eller någon formell styrning. Principen handlar heller inte om att lägga på nya kostnader utan ska betraktas som en vägledning som möjliggör överväganden så att onödiga hinder för användningen kan undvikas. Det finns behov av att mer utförligt beskriva och förbättra tillämpningen av principen universell utformning för att ge genomförandet av funktionshinderspolitiken en stark grund och stärka förutsättningarna att nå det nationella målet. Regeringen behandlar denna fråga i avsnitt 11. Befintliga brister i tillgängligheten Regeringen kan konstatera att avsaknaden av ett funktionshindersperspektiv i utformningen av relevanta delar leder till brister i tillgängligheten. Sådana brister försvårar för personer med funktionsnedsättning att vara delaktiga på jämlika villkor som övriga befolkningen. Arbetet med att identifiera och åtgärda befintliga hinder för att öka tillgängligheten är enligt regeringens bedömning en prioriterad inriktning för genomförandet av funktionshinderspolitiken. Ett sådant arbete behöver bedrivas systematiskt och uthålligt och föregås av analys för att identifiera förekommande brister och hinder. Detta är ett av skälen till att regeringen föreslår åtgärder i avsnitt 7. Individuella stöd och lösningar Regeringen anser att tillhandahållandet av individuella stöd och lösningar ska ses som en prioriterad inriktning för genomförandet av funktionshinderspolitiken. I många fall kan sådant stöd vara avgörande för individens möjlighet till delaktighet. Individuella stöd och lösningar bör dock ses som komplement i förhållande till den generella tillgängligheten i samhället. Som nämnts tidigare tar principen om universell utformning sikte på generella lösningar för att öka tillgängligheten. Detta är dock inte alltid tillräckligt och det finns därför behov av individuella stöd och lösningar som tillhandahålls av samhället. Dessa lösningar kan ses som kompensation av brister i samhällets utformning eller kompensation av funktionsförmåga och kan exempelvis vara hjälpmedel, ledsagning, färdtjänst, särskilt stöd i skolan och personlig assistans. Dessa lösningar strävar efter att säkerställa oberoende, självbestämmande och självständighet hos individen och möjliggöra delaktighet i samhället. Det är nödvändigt att individuella stöd och lösningar håller hög kvalitet och hög rättssäkerhet, vilket bland annat innebär att det finns likvärdighet över landet. Dessutom ska de präglas av hög grad av självbestämmande för individen samt att individen har möjlighet att vara delaktig i utformning och beslut. Initiativ till åtgärder för att utveckla individuella stöd och lösningar har tagits av regeringen . Ett exempel på detta är utredningen om hjälpmedel, teknik och metoder för delaktighet och självbestämmande (dir. 2015:134). I denna proposition redovisas dock inga förslag till åtgärder som gäller individuella stöd. Förebygga och motverka diskriminering Principen om icke-diskriminering är central i såväl FN:s konventioner om mänskliga rättigheter som i svensk lagstiftning och den nationella politiken. I 1 kap. 1 § diskrimineringslagen (2008:567) anges att lagen har att motverka diskriminering och på andra sätt främja lika rättigheter och möjligheter oavsett bl.a. funktionsnedsättning. I 2 kap. diskrimineringslagen finns bestämmelser om förbud mot diskriminering. Kapitlet täcker i stort sett alla samhällsområden.