prop · H403139 · 2017-03-21 00:00:00 — Remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot förslaget. Eko- brottsmyndigheten noterar att det inte framgår hur en överenskommelse ska dokumenteras. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens men bestämmelserna är annorlunda utformade. Förslaget omfattar inte Säkerhetspolisen och innebär att en överenskommelse om samarbete ska vara skriftlig. Remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot förslaget. Polis- myndigheten anför att överenskommelsernas form inte bör regleras för strikt och att en muntlig överenskommelse bör kunna träffas t.ex. om utrustning för skriftlig kommunikation är utslagen i ett brådskande fall. Den kompletterande promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Förslaget innebär dock att en överens- kommelse om samarbete ska vara skriftlig. Remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot förslaget. Skälen för regeringens förslag Ett samarbete ska föregås av en överenskommelse som ingås av regeringen, eller Säkerhetspolisen Innan ett samarbete enligt Prümrådsbeslutet påbörjas ska medlemsstater- nas behöriga myndigheter komma överens om vilket samarbete som ska ske. Eftersom regeringen, och Säkerhetspolisen ska få ta initiativ till samarbete enligt rådsbeslutet bör myndigheterna även kunna ingå överenskommelser om samarbete. Bemyndiganden till Polis- myndigheten och Säkerhetspolisen att ingå överenskommelserna kan ges i förordning. Det ligger i sakens natur att regeringen bara kan avtala om huvud- dragen i ett samarbete. Om regeringen har tagit initiativ till och avtalat om ett samarbete måste överenskommelsen därför kompletteras genom en överenskommelse som ingås av eller Säkerhets- polisen. Samarbetsstaten bestämmer vilka utländska myndigheter som är be- höriga att företräda den. Prümrådsbeslutet gäller samarbete inom ramen för särskilda insatser. En överenskommelse om samarbete enligt rådsbeslutet ska därför avse sam- arbete inom ramen för en sådan insats. Regeringsformens reglering av överlåtelser av förvaltningsuppgifter till andra stater (se avsnitt 7.2) gör även den att samarbetet inte kan vara av för generell karaktär. 2016/17:139 Enligt regeringens bedömning kan det, till skillnad från vad som förut- sätts i promemorian, mot denna bakgrund inte bli aktuellt att ingå över- enskommelser enligt Prümrådsbeslutet om generellt samarbete i gräns- nära områden. Även om medlemsstaterna i stor utsträckning kan be- stämma vilket samarbete som ska vara möjligt skulle ett sådant sam- arbete – i likhet med t.ex. samarbetet i (se avsnitt 4.2) – behöva regleras i ett separat bilateralt avtal som kompletterade rådsbe- slutet (jämför artikel 35.2 b i rådsbeslutet). Eftersom det är angeläget att utveckla polissamarbetet i gränsområdena, avser regeringen att under- söka möjligheterna att ingå ett sådant avtal. En överenskommelse om samarbete enligt Prümrådsbeslutet kommer i de flesta fall att innebära att utländska tjänstemän ska delta i samarbete i . Undantaget är överenskommelser som endast innebär att utrust- ning ställs till svenskt förfogande. Inte minst eftersom det kommer att vara möjligt att överlåta polisiära befogenheter till tjänstemännen, anser regeringen att samarbetet måste avgränsas på ett tydligt sätt. Regeringen föreslår därför att en överenskommelse som har det aktuella innehållet ska avse en särskild insats som är klart avgränsad. För att ett samarbete ska avgränsas på ett tydligt sätt måste överens- kommelsen om samarbetet reglera ett antal frågor. När det gäller gemen- samma insatser enligt artikel 17 i rådsbeslutet anges i artikel 17.3 i genomförandebeslutet att de behöriga myndigheterna skriftligen eller muntligen ska vidta arrangemang som kan avse t.ex. insatsens specifika syfte, det geografiska området där insatsen äger rum, den period som in- satsen avser, det särskilda bistånd som ska ges, de tjänstemän som ska delta i insatsen och den tjänsteman som ska leda den, de befogenheter som utländska tjänstemän ska få utöva samt tjänstevapen som ska få an- vändas. När det gäller bistånd enligt artikel 18 c i rådsbeslutet finns det ett behov av att reglera liknande frågor. Rådet har antagit en resolution med en modellöverenskommelse som kan användas vid ingåendet av överenskommelser (Förslag till rådets resolution om inrättande av gemensamma samarbetsgrupper enligt kapitel 5 i beslut /615/RIF, 7991/10 ENFOPOL 79). Enligt regeringen bör en överenskommelse som innebär att utländska tjänstemän ska delta i samarbete i alltid reglera vissa frågor. Enligt den svenska regleringen bör därför krävas att överenskommelsen reglerar det särskilda syftet med samarbetet, vilket bistånd den utländska myndigheten ska ge och och plats samarbetet ska genomfö- ras. Kravet på tidsangivelse ska inte hindra samarbete, t.ex. gemensam patrullering, som bedrivs . Dessutom bör krävas att överenskommelsen reglerar vilka utländska tjänstemän som ska delta, hur ledning ska utövas, vilka befogenheter tjänstemännen ska ha och vilka vapen och vilken annan liknande utrustning de ska få inneha. När det gäller vilka andra frågor som kan behöva regleras kan ledning hämtas i artikel 17 i genomförandebeslutet. En överenskommelse om samarbete bör i regel vara skriftlig. Ett skrift- lighetskrav skulle dock, som anför, i vissa fall kunna hindra angeläget samarbete. Enligt regeringen bör överenskommelser därför kunna ingås både skriftligen och muntligen. Om en överens- Prop. 2016/17:139 kommelse är muntlig är det dock viktigt att dess innehåll dokumenteras Regeringens förslag: Utländska tjänstemän ska få delta i samarbete enligt Prümrådsbeslutet om de är lämpliga för uppgiften och anställda vid en samverkande myndighet. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Enligt förslaget ska polismän få delta i samarbetet. Vidare ska även andra tjän- stemän få delta om de har polisiära befogenheter eller särskilda funk- tioner och kompetenser. Remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot förslaget. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot förslaget. myndigheten anför att myndigheten uppfattar det som att den ska veri- fiera att utländska tjänstemän har ansetts lämpliga men att det är den samverkande myndigheten som ansvarar för att tjänstemännen har t.ex. nödvändiga språkkunskaper. Skälen för regeringens förslag: Prümrådsbeslutet gäller samarbete mellan brottsbekämpande myndigheter. Flera personalkategorier vid sådana myndigheter är aktuella för deltagande i samarbetet. Förutom polismän kan det t.ex. röra sig om analytiker, bombtekniker, dykare, båt- förare, helikopterförare och andra tjänstemän som är ansvariga för att sköta viss utrustning. Det saknas skäl att helt utesluta någon personalkategori från deltagande i samarbetet. För att en tjänsteman ska få delta bör dock gälla att han eller hon är lämplig för uppgiften. Frågan om kravet är uppfyllt får av- göras utifrån tjänstemannens utbildning och erfarenhet, innefattande hans eller hennes uppgifter i hemstaten, och vilka uppgifter han eller hon skulle ges vid samarbetet. Av tydlighetsskäl bör det anges att tjänste- mannen ska vara anställd vid en samverkande myndighet. När det gäller utländska polismän som ska ges polisiära befogenheter och samma rätt som svenska polismän att använda vapen (se avsnitten 7.6 och 7.7) måste lämplighetskravet sättas högre än för andra tjänste- män. För att kunna betraktas som lämpliga måste polismännen enligt regeringen ha vissa språkkunskaper och kunskap om de regler som gäller för och de arbetsmetoder som tillämpas av svensk polis. Utländska tjän- stemän som inte ska tilldelas polisiära befogenheter torde däremot oftast kunna bedömas som lämpliga för deltagande i samarbetet eftersom de kommer att ha en mer understödjande roll. Vilka utländska tjänstemän som ska delta i ett samarbete får avgöras efter samråd med den samverkande myndigheten. eller Säkerhetspolisen ansvarar för att genom kontakter med den samverkande myndigheten kontrollera att tjänstemännen är lämpliga för uppgiften. 2016/17:139 7.5 Ledning över utländska tjänstemän Regeringens förslag: Utländska tjänstemän som deltar i samarbete enligt Prümrådsbeslutet ska stå under ledning av eller Säkerhetspolisen. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot förslaget. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens med det un- dantaget att förslaget inte omfattar Säkerhetspolisen. Remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot förslaget. Den kompletterande promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Som anges i avsnitt 6.1 bör utländska tjänstemän som deltar i samarbete i stå under svensk ledning. Denna ordning överensstämmer med artikel 17.3 i Prümrådsbeslutet, enligt vilken utländska tjänstemän som deltar i gemensamma insatser ska iaktta de anvisningar som meddelas av värdstatens behöriga myndig- heter. och Säkerhetspolisen måste kunna utöva sin ledning på olika sätt vid olika typer av insatser. Ledningen bör kunna utövas både på plats och på distans. Om utländska tjänstemän åtföljs av ett eget befäl, är det i många fall naturligt att de står under ledning av det befälet, som i sin tur mer direkt underställs svenska tjänstemän. Vid alla typer av samarbete gäller dock att den svenska polisen ska kunna följa de utländska tjänstemännens agerande och lämna instruk- tioner för detta. Ett utländskt befäl som leder en grupp tjänstemän måste därför stå i kontinuerlig förbindelse med eller Säker- hetspolisen för att planera, stämma av och rapportera åtgärder. Om en på- gående åtgärd, t.ex. ett gripande, rapporteras ska den svenska myndig- heten ta ställning till åtgärden. Ledningsansvaret bör framgå av lagen om internationellt polisiärt sam- arbete. Eftersom ledningen behöver kunna gestalta sig på olika sätt vid olika typer av samarbete kan de närmare formerna för den dock inte anges i författningstexten. Regeringens förslag: Utländska polismän som deltar i gemensamma insatser enligt Prümrådsbeslutet ska få ges de befogenheter som svenska polismän har enligt polislagen. De ska även få ges de be- fogenheter som svenska polismän har att 1.gripa någon enligt 24 kap. 7 § första stycket , 2.ta föremål i beslag enligt 27 kap. 4 § , 3.förbjuda tillträde till ett visst område eller vidta andra åtgärder enligt 27 kap. 15 § , och 4.besluta om kroppsvisitation enligt 28 kap. 13 § . Befogenheterna ska i regel utövas i närvaro av svenska polismän. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. 2016/17:139 slaget innebär att utländska tjänstemän som har polisiära befogenheter i sina hemstater ska kunna ges samma befogenheter att initialt ingripa mot hot mot den allmänna ordningen och säkerheten som svenska polismän har enligt lag eller annan författning. Det anges inte att befogenheterna i regel ska utövas i närvaro av svenska polismän. Förslaget innehåller även en bestämmelse om att utländska tjänstemän som saknar polisiära be- fogenheter ska ha samma befogenhet att gripa någon som var och en har enligt 24 kap. 7 § andra stycket . Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot förslaget. ombudsmän och Hovrätten för anser att uttrycket ”att initialt ingripa” är otydligt och att det är svårt att avgöra hur långt de utländska tjänstemännens befogen- heter sträcker sig. ombudsmän ifrågasätter om förslaget är tillräckligt avvägt och preciserat för att läggas till grund för lagstiftning. anser att det är otydligt bl.a. om utländska tjänstemän ska kunna ges befogenheter enligt . noterar att förslaget innebär att tjänstemän vid utländska tull- och gränsövervak- ningsmyndigheter ska kunna ges mer omfattande befogenheter än vad svenska tulltjänstemän har. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Förslaget anger inte att befogenheter i regel ska utövas i närvaro av svenska polismän. Remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot förslaget. efterfrågar uppgifter om hur andra stater har reglerat befogenhetsfrågan. En redogörelse för regleringen i våra grannländer finns i avsnitt 5.4. Skälen för regeringens förslag Befogenheter ska bara kunna överlåtas vid gemensamma insatser och till utländska polismän Enligt artikel 17 i Prümrådsbeslutet får utländska tjänstemän med sina hemstaters medgivande ges rätt att utöva verkställande befogenheter i samband med gemensamma insatser. Artikel 18 i rådsbeslutet innehåller inte någon motsvarande bestämmelse för den situationen att utländska tjänstemän deltar i biståndsinsatser vid större evenemang och liknande viktiga händelser, katastrofer och allvarliga olyckor. Polisiära befogen- heter bör därför bara kunna överlåtas vid gemensamma insatser. Samarbete enligt Prümrådsbeslutet kommer i första hand att genom- föras med utländska polismyndigheter, men kommer även kunna ske med andra utländska brottsbekämpande myndigheter. Vid myndigheterna kan det finnas tjänstemän som har polisiära befogenheter trots att de inte är polismän. Man kan inte utgå från att tjänstemännen t.ex. har en utbild- ning som motsvarar den som svenska polismän har. Behovet av att kunna ge dem polisiära befogenheter i är sannolikt inte heller särskilt stort. Polisiära befogenheter bör därför bara kunna överlåtas till ut- ländska polismän. Vilka befogenheter ska kunna överlåtas? Utländska polismän måste kunna ges befogenheter som är anpassade till det samarbete som ska ske. Polismännen bör kunna vidta de åtgärder som samarbetet kräver och ha samma möjligheter som svenska polismän att skydda sig själva och sina kollegor i de utsatta situationer som kan uppstå. Som några remissinstanser påpekar är det viktigt att regleringen av be- fogenheterna är tydlig. Enligt regeringen bör det därför uttryckligen anges vilka befogenheter som kan överlåtas till utländska polismän. Utländska polismän bör till att börja med kunna ges befogenheter enligt polislagen. Det skulle kunna hävdas att vissa befogenheter enligt lagen sällan eller aldrig kommer att behövas. Intresset av en fullständig reglering som är lätt att tillämpa talar dock för att möjligheten att överlåta befogenheter ska ges en generell utformning och att inte några befogenheter ska uteslutas. Att samarbete enligt Prümrådsbeslutet inte får genomföras för utred- ning av brott (se avsnitt 7.1) kan inte anses hindra att utländska polismän även ges vissa befogenheter enligt . Eftersom det är fråga om ett polisiärt och inte ett rättsligt samarbete, bör möjligheten dock inte ges en generell utformning. De befogenheter enligt som bör kunna överlåtas är sådana som behövs för att utländska tjänstemän effektivt ska kunna ingripa mot brott och säkerställa att brott kan utredas av svensk polis. Utländska polismän bör därför få ges befogenheter att gripa en person som är misstänkt för brott, ta föremål i beslag och förbjuda tillträde till ett visst område eller vidta andra liknande åtgärder. Med en befogenhet att gripa följer en rätt att kroppsvisitera enligt 19 § polislagen. Eftersom den bestämmelsen inte ger en möjlighet att t.ex. söka efter föremål som kan antas ha betydelse för utredning av brott, bör dock utländska polismän även kunna ges befogenhet enligt att besluta om kroppsvisitation. Vilka befogenheter som ska överlåtas till utländska polismän får, som både utredningen och promemorian anger, avgöras inför varje enskild insats. Det samarbete som ska kunna ske är sådant att de utländska polismännen typiskt sett bör ges befogenheter enligt polislagen. Vilka befogenheter som det kan finnas ett behov av varierar. Vid en insats som syftar till att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet är behovet av våldsbefogenheter mindre än vid insatser som syftar till att upprätthålla allmän ordning och säkerhet. Som anges ovan är det dock viktigt att befogenheterna är tillräckliga och att regleringen är okomplice- rad. Om utländska polismän bedöms behöva befogenheter enligt polisla- gen, bör de därför typiskt sett tilldelas samtliga befogenheter enligt la- gen. Om det kan bli aktuellt för polismännen att ingripa mot brott, bör de även ges befogenheter enligt . Befogenheterna ska utövas under överinseende och i regel i närvaro av svenska tjänstemän Enligt artikel 17.2 i Prümrådsbeslutet får utländska tjänstemän utöva verkställande befogenheter bara under ”överinsyn” – med vilket sanno- likt avses överinseende – och i regel i närvaro av värdstatens tjänstemän. Kravet på att utländska tjänstemän ska utöva sina befogenheter under Prop. 2016/17:139 överinseende av svenska tjänstemän får anses uppfyllt genom att ut- ländska tjänstemän ska stå under svensk ledning. Som anges i avsnitt 7.5 innebär nämligen ledningsansvaret att eller Säkerhets- polisen ska kunna följa och lämna instruktioner för tjänstemännens age- rande, t.ex. för deras befogenhetsanvändning, och att åtgärder ska plane- ras, stämmas av med och rapporteras till myndigheterna. Huvudregeln om svenska tjänstemäns närvaro medför inte att ut- ländska tjänstemän är förhindrade att utöva sina befogenheter om svenska tjänstemän inte är på plats. Gemensamma insatser ska dock plan- eras och ledas så att huvudregeln kan upprätthållas. För att markera detta föreslår regeringen att regeln ska framgå av den svenska regleringen. Var och en har enligt 24 kap. 7 § andra stycket en befo- genhet att gripa dels den som har begått ett brott på vilket fängelse kan följa och som påträffas på bar gärning eller flyende fot, dels den som är efterlyst för brott. Svenska polismän kan sannolikt inte åberopa regeln. Detta beror främst på att polismän alltid anses ha till uppgift att ingripa mot brott och att denna skyldighet gäller även utanför tjänsten. Andra tjänstemän kan dock åberopa bestämmelsen (se t.ex. prop. 1999/2000:124 s. 163 beträffande tjänstemän vid och Kustbe- vakningen, och prop. 2005/06:111 s. 13 angående personal från Försvars- makten). Utländska tjänstemän som deltar i samarbete enligt Prümrådsbeslutet kommer som utgångspunkt inte att ha samma befogenhet som svenska polismän att gripa någon. Tjänstemän som inte getts befogenheten har varken rätt eller skyldighet att ingripa i myndighetsutövning och får därför anses kunna åberopa bestämmelsen om envarsgripanden. Det be- hövs därför inte någon sådan särskild bestämmelse om envarsgripanden som utredningen föreslår. Regeringens förslag: Utländska polismän som getts polisiära befogenheter ska ha samma rätt att använda tjänstevapen och liknande utrustning som svenska polismän har enligt lag eller annan författning. Andra utländska tjänstemän ska få använda tjänstevapen och liknande utrustning endast i nödvärnssituationer. För att få användas ska utrust- ningen motsvara den som svenska polismän använder. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utred- ningen föreslår att samtliga utländska tjänstemän ska ha samma rätt att använda tjänstevapen och annan utrustning som svenska polismän har enligt lag eller annan författning. Utredningen föreslår inte att begräns- ningen till vapen och utrustning som motsvarar den som används av svenska polismän ska komma till uttryck i lag. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot förslaget. anser att bara grupper som insatsstyrkor ska ha rätt att använda skjutvapen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Inom den svenska polisen får bara polismän tilldelas skjutvapen. Polismän i yttre tjänst är i regel utrustade med pistol men också med expanderbar batong, fängsel och pepparspray. När det behövs kan polismännen också ges tillgång till förstärknings- vapen, tårgas och distraktionsgranater. Bestämmelser om polismäns rätt att använda skjutvapen i tjänsteut- övningen finns i kungörelsen (1969:84) om polisens användning av Skjutvapen får i första hand användas om det finns rätt till nödvärn eller vid ett ingripande mot någon som är misstänkt för vissa allvarliga brott och ska frihetsberövas eller mot någon som är misstänkt eller dömd för ett sådant brott och har rymt från häkte eller fängelse (1 och 2 §§ kungörelsen om polisens användning av skjut- får i samråd med Säkerhetspolisen meddela närmare föreskrifter om tillämpningen av kungörelsen, t.ex. föreskrifter om vilka typer av vapen och ammunition som får användas (7 § kun- görelsen om polisens användning av skjutvapen). vidare meddela föreskrifter även när det gäller annan utrustning än skjut- vapen (20 § första stycket 7 polisförordningen [2014:1104]). erna ska meddelas i samråd med Säkerhetspolisen om den berörs. Enligt artikel 19.1 i Prümrådsbeslutet ska utländska tjänstemän ha rätt att inneha tjänstevapen, ammunition och övrig nödvändig utrustning i enlighet med lagstiftningen i sina hemstater. Värdstaten får dock för- bjuda medförandet av vissa vapen eller viss ammunition eller utrustning. Det är angeläget att allmänheten har en rimlig möjlighet att förutse vilken utrustning som kan komma att användas i den svenska polisverk- Från arbetsmiljö- och säkerhetssynpunkt är det vidare olämp- ligt om utrustning som är obekant för svensk polis används vid insatser Utländska tjänstemän bör därför, med stöd av artikel 19.1 i råds- beslutet, förbjudas att medföra tjänstevapen eller liknande utrustning som inte motsvarar vad svensk polis använder. Det bör i lag anges att utrust- ning för att få användas ska motsvara vad svensk polis använder. utrustning som på grund av kravet inte ska få medföras till kan dock regleras på lägre författningsnivå. Enligt artikel 19.2 i Prümrådsbeslutet ska medlemsstaterna lämna för- klaringar där de anger de tjänstevapen och den ammunition och utrust- ning som endast får användas i nödvärnssituationer. värdstaten som leder en insats kan i enskilda fall i enlighet med den nationella lagstiftningen godkänna användning i andra fall. ningen av vapen, ammunition och utrustning ska värdstatens lagstiftning Frågan om användning av vapen är nära kopplad till frågan om befo- Enligt förslaget i avsnitt 7.6 ska utländska polismän som deltar i gemensamma insatser kunna ges befogenheter enligt polislagen och Beträffande polismän som getts sådana befogenheter bör möjligheten att enligt artikel 19.2 i Prümrådsbeslutet begränsa rätten att använda tjänstevapen inte utnyttjas. För att polismännen ska kunna utöva sina befogenheter bör de i stället ha samma rätt att använda tjänste- Prop. 2016/17:139 vapen och liknande utrustning som svenska polismän. alltså inte uppfattning att bara grupper som insatsstyrkor ska ha rätt att använda skjutvapen. Utländska tjänstemän som inte getts polisiära befogenheter har inte samma behov av att kunna använda tjänstevapen. Tjänstemännen bör därför få använda tjänstevapen och liknande utrustning endast i nöd- värnssituationer. Att på detta sätt göra skillnad mellan utländska tjänste- män beroende på vilka befogenheter de har får enligt regeringens bedöm- ning anses vara förenligt med Prümrådsbeslutet. 8 Samarbete enligt Atlasrådsbeslutet Regeringens förslag: Regeringen, och Säkerhets- polisen ska få begära bistånd från utländska särskilda insatsgrupper enligt artikel 3 i Atlasrådsbeslutet. För att eller Säkerhetspolisen ska få begära bi- stånd ska regeringen ha lämnat sitt medgivande. Regeringens med- givande ska inte krävas i brådskande fall som kan innebära fara för människors liv eller hälsa eller för omfattande förstörelse av egendom. eller Säkerhetspolisen ska underrätta regeringen om bistånd har begärts utan regeringens medgivande. Regeringen ska därefter pröva om beslutet att begära bistånd ska undanröjas eller bestå. och Säkerhetspolisen ska samråda med varandra innan regeringens medgivande begärs. Om de begärt bistånd utan regeringens medgivande ska de underrätta varandra om det.