prop · H403116 · 2017-02-28 00:00:00 — vid ombyggnad, flytt, rivning eller renovering av offentliga platser och Det har funnits få kartläggningar av detta omfattande och viktiga kulturarv, men två undersökningar om förvaltning och vård av offentlig konst har tagits fram. I rapporten för förvaltning av offentlig konst beskrivs hur man på ett systematiskt sätt kan planera, genomföra och följa upp för- valtningen av den offentliga konsten. Dessa riktlinjer kan användas av exempelvis kommuner och landsting eller andra aktörer i förvaltande Rapporten är ett resultat av Riktlinjer för offent- lig konst som genomfördes vid 2011, och är baserad på praktiska och teoretiska erfarenheter av förvaltning av offentlig konst i . har i ett särskilt projekt undersökt 1900-talets offentliga konst som område. Arbetet redovisas i boken – ett kulturarv: Tillsyn och förvaltning av byggnadsanknuten konst (Sta- tens konstråd, 2014) och genomfördes inom ramen för Riks- antikvarieämbetets forsknings- och utvecklingsprogram för kulturmiljö- området och satsningarna på bevarande av det moderna samhällets kul- Ett urval av de tiotusentals byggnadsanknutna konstverk som finns i har undersökts utifrån aspekter som ägande, förvaltning och tillsyn samt utifrån antikvariska, ekonomiska och juridiska förutsätt- ningar för bevarande. Projektet har bl.a. visat att kunskap om både of- fentlig konst och kulturmiljöarbete är nödvändig för att olika aktörer aktivt och framgångsrikt ska kunna verka för att bevara och utveckla detta kulturarv för framtiden. Det är angeläget att stärka förutsättningarna för att bevara den bygg- Regeringen avser därför att ge i uppdrag att utreda behovet av kunskapshöjande åtgär- Prop. 2016/17:116 der inom tillsyn och förvaltning av den byggnadsanknutna offentliga konsten, och vid behov föreslå åtgärder som kan bidra till en positiv utveckling inom området. Utredningen ska genomföras i samarbete med . Exempel på hur andra länder hanterar bevarandet av byggnadsanknuten konst bör undersökas inom ramen för utredningen. Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet regeringen be- stämmer ska bemyndigas att meddela föreskrifter om avgifter i ären- den om tillstånd att använda och medföra metallsökare. förslag överensstämmer i sak med regering- ens förslag. I rapporten föreslås dock andra formuleringar. Remissinstanserna: Många remissinstanser tillstyrker förslaget och tror att införandet av en ansökningsavgift kommer att minska antalet ansökningar. i län och i Väster- bottens län menar att förslaget behöver utredas ytterligare. m.fl. avstyrker förslaget och befarar att ansökningar från hobbysökare kommer upphöra i och med införandet av en avgift. i , i län, Läns- styrelsen i län, i , i län och i har synpunkter på ansökningsavgiftens storlek. Skälen för regeringens förslag: krävs det enligt 2 kap. 18 § kulturmiljölagen (1988:950) tillstånd för att använda metallsökare i samt att medföra metallsökare på fornlämningar förutom vid färd på allmän väg. Det följer av lagen att en enskild inte kan få tillstånd till att använda metallsökare för att leta efter fornfynd. Ansö- kan om tillstånd görs hos . Efter införandet av kravet har antalet metallsökarärenden hos länssty- relserna ökat kraftigt, från 409 ärenden till 2 153 ärenden . Privatpersoner som vill använda metallsökare i hobbyverksamhet står för av ansökningarna. Regeringen anser att det kan vara befogat att ta ut ansökningsavgifter i tillståndsärendena eftersom ärendena är tids- och resurskrävande och den stora ärendemängden påverkar länssty- relsernas möjlighet att fatta beslut inom rimlig tid. En ansökningsavgift som den nu aktuella får anses ha en sådan offent- ligrättslig karaktär att bör ta ställning till den. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer bör bemyndigas att meddela före- skrifter om avgifter i ärenden om tillstånd att använda och medföra me- tallsökare. Bemyndigandet bör införas som ett andra stycke i 2 kap. 20 § kulturmiljölagen i enlighet med vad Lagrådet har föreslagit. Regeringen vill betona betydelsen av en dialog med det civila sam- hällets organisationer avseende användning av metallsökare för att skapa förutsättningar för ett kunskapshöjande och medskapande kulturarvsbruk och för att främja förståelsen för regelverkets skyddande syften. 2016/17:116 10.7 Fastställelse av kyrkotomtens gränser Regeringens förslag: När en fråga om fastställelse av gränserna för en kyrkotomt uppkommer, ska frågan prövas av . ärende om fastställelse av gränser tas upp av någon annan än ägaren av området, ska ägaren underrättas om ärendet och ges tillfälle att yttra sig i saken. Underrättelsen ska ske genom delgivning. Bestämmelsen om överklagande ändras så att alla beslut enligt be- stämmelserna om kyrkliga kulturminnen kan överklagas. Rapportens förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med Remissinstanserna: Alla remissinstanser som yttrat sig, bl.a. Länssty- relsen i , , i och har tillstyrkt förslaget. anfört att samråd bör ske med ägaren, stiftet och berörda grannar. styrelsen i anser att förslaget om fastställelse av gränser borde utformas så att det tydligare framgår att prövningen ska ske i form av beslut och kan överklagas. Skälen för regeringens förslag: Det finns enligt kulturmiljölagen en möjlighet att få en fråga om fastställelse av gränserna för en kyrko- Enligt rapporten har länsstyrelserna och efterfrågat en sådan ordning eftersom det i vissa fall råder oklarhet om kyrkotomters gränser och det i dessa fall finns ett behov av förtydli- Regeringen anser att en möjlighet att fastställa kyrkotomtens gränser skulle öka tydligheten gentemot ägaren och andra som berörs av Ett sådant förfarande bör utformas på samma sätt som bestämmel- serna om fastställelse av fornminnesområde i 2 kap. kulturmiljölagen. Fråga om fastställelse av kyrkotomtens gränser kan uppkomma i ett till- ståndsärende och bör också kunna väckas av någon som berörs av saken. bör då fatta beslut i frågan. I likhet med vad som gäller för fornlämningsområdet bör ägaren underrättas om ett ärende som väckts av annan än ägaren och beredas tillfälle att yttra sig i ärendet. sen bör ske genom delgivning. Bestämmelsen bör införas som en ny 4 kap. 2 a §. Ett beslut av om gräns-bestämning bör kunna Utformningen av överklagande-bestämmelsen i kapitlet bör därför ändras för att inrymma en sådan möjlighet. melsen bör utformas på samma sätt som motsvarande bestämmelse i 3 Tillståndsplikt för ändringar av vegetation på Regeringens förslag: Det ska alltid krävas tillstånd av för att i fråga om kyrkotomt väsentligt ändra vegetation eller ändra den medvetna gestaltningen av vegetationen. Bestämmelserna i fjärde kapitlet om begravningsplatser ska även För att väsentligt ändra vegetation eller ändra den medvetna gestaltningen av vegetationen på en begravningsplats ska det krävas tillstånd av . Rapportens förslag överensstämmer till viss del med regeringens. Rapporten har föreslagit andra formuleringar och föreslår bland annat också att bedömningsgrunden för vad som ska vara tillståndspliktigt ändras från om en ändring är väsentlig till om ändringen minskar de kulturhistoriska värdena. Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som har yttrat sig om att begreppet ”medvetet gestaltad vegetation” förs in i lagtexten, bl. , och i har tillstyrkt förslaget. Länssty- relsen i , i , i , i och anser det särskilt positivt att lyfta fram det gröna kulturarvet. i Jön- län menar dock att all vegetation bör omfattas av tillståndsplikt eftersom det kan vara svårt att avgöra vegetationens tillkomst och ur- sprung eftersom detta ofta inte är dokumenterat. anser att ändringen kommer att kräva fördjupade utredningar om hur vegetationen såg ut från början för att avgöra om den är medveten. Även i ifrågasätter om begreppet är ändamålsenligt eftersom det finns vegetation på kyrkogårdar som har kulturhistoriskt värde men som inte självklart kan betraktas som medvetet gestaltad. Skälen för regeringens förslag: Enligt bestämmelserna i 4 kap. 3 och 13 §§ kulturmiljölagen krävs tillstånd från för att på något väsentligt sätt ändra sådana kyrkotomter och begravningsplatser som har tillkommit respektive anlagts före utgången av . kan enligt 4 § respektive 14 § besluta att även yngre kyrkotomter och begravningsplatser ska omfattas av tillståndsplikten. till- stånd bör inhämtas i ett tidigt skede av planeringsarbetet, som en naturlig del i detta (prop. 1987/88:104 s. 67). Noteras bör att ändamålet med lagstiftningen är att skydda sådana kulturhistoriska värden som finns i de kyrkliga kulturminnena (prop. 1987/88:104 s. 96). Enligt lagen krävs alltid tillstånd för utvidgning av kyrkotomt och för uppförande eller vä- sentlig ändring av byggnader, murar, portaler eller andra fasta anord- ningar på kyrkotomten. Enligt specialmotiveringen till bestämmelsen är en kyrkotomt t.ex. en park utan gravplatser runt en kyrka eller ett område med en klockstapel som inte ligger intill kyrkan (prop. 1987/88:104 s. 96). Att ändra vegetationen i en park kan påverka parkens kulturhistoriska värden och kan därför enligt gällande regler innebära en väsentlig ändring och därmed vara tillståndspliktigt enligt 4 kap. 3 §. På begravningsplatser krävs enligt 4 kap. 13 § tillstånd för att utvidga eller på något annat sätt väsentligt ändra begravningsplatsen och för att där uppföra ny byggnad eller fast anordning eller riva eller väsentligt ändra befintlig byggnad eller fast anordning. När det gäller tillståndspliktiga åtgärder på begravningsplatser har i förarbetena som exempel nämnts utformningen av inhägnad, gångar och gravkvarter samt valet av växter (prop. 1987/88:104 s. 67). Att ändra vegetationen på en begravningsplats kan således på motsvarande sätt som för kyrkotomter innebära en väsent- lig ändring eftersom det kan påverka de kulturhistoriska värdena. 2016/17:116 ringen konstaterar därmed att all vegetation som har kulturhistoriskt värde på kyrkotomter och begravningsplatser redan omfattas av bestäm- melserna om tillståndsplikt. Regeringen anser att det gröna kulturarvet är en viktig del av kultur- arvet som bör uppmärksammas i högre utsträckning eftersom det är centralt för förståelsen av sambanden mellan människa och natur. Gamla träd och annan vegetation bidrar även till att upprätthålla en rik biologisk mångfald. All vegetation som har kulturhistoriskt värde omfattas förvisso av bestämmelserna om tillståndsplikt men det framgår inte tydligt i lagtexten att så är fallet. Det bör därför förtydligas i lagtexten att bestämmelserna om begravningsplatser också omfattar vegetation. Det bör också förtydligas att tillståndsplikten omfattar väsentlig ändring av vegetationen på en kyrkotomt eller begravningsplats. Ett flertal remissin- stanser har också påpekat värdet av att särskilt lyfta fram det gröna kul- turarvet i lagstiftningen och välkomnat förtydligande regler avseende vegetation på kyrkotomter och begravningsplatser. På många kyrkotomter och begravningsplatser är vegetationen med- vetet gestaltad och de kulturhistoriska värdena, inklusive de konstnärliga, finns då till stor utsträckning i gestaltningen. Regeringen anser därför att det bör framgå av lagtexten att ändringar av medveten gestaltning av vegetationen omfattas av tillståndsplikt. Rapporten har föreslagit att begreppet medvetet gestaltad vegetation ska föras in i lagen och flertalet remissinstanser som yttrat sig i frågan har tillstyrkt förslaget. Regeringen föreslår även vissa språkliga ändringar utan saklig inne- börd, bland annat att vår kulturmiljö i 11 § ska ändras till kulturmiljön. 10.7.3Översyn av kyrkliga kulturarvsfrågor Regeringens bedömning: Inför kontrollstationen för den kyrko- antikvariska ersättningen 2019 bör en översyn göras kring frågor som rör det kyrkliga kulturarvet. Översynen bör bl.a. belysa ersättningens användning och effekter samt tydliggöra hur det kyrkliga kulturarvets potential som en resurs för en hållbar samhällsutveckling bättre kan tas till vara. Skälen för regeringens bedömning I skrivelsen Den kyrkoantikvariska ersättningen (skr. 2013/14:152) utta- lade regeringen att den avser att, inför kontrollstationen 2019, initiera en fördjupad utvärdering av den kyrkoantikvariska ersättningens använd- ning och effekter. Regeringen bedömer att en sådan översyn bör genom- finns skäl att utvidga en sådan översyn ytterligare utifrån pågående samhällsförändringar, de nationella kulturmiljömålen och rege- ringens prioriteringar för en förnyad kulturarvspolitik. Det kyrkliga kulturarvet tillhör alla, oavsett medlemskap i kyrkan eller inte. Det är den grundläggande tanken bakom statens stöd till för kulturhistoriskt motiverade kostnader i samband med vård och underhåll av de kyrkliga kulturminnena, den s.k. kyrkoan- tikvariska ersättningen, som gavs rätt till i samband med Genom ersättningen ska ges förutsättningar att vårda och underhålla de kyrkliga kulturminnena i enlighet med de krav som ställs i 4 kap. kulturmiljölagen (1988:950). Med ersättningen följer också krav på bl.a. att de kyrkliga kulturminnena ska hållas tillgängliga i minst samma utsträckning som tidigare och att ska ha erforderlig kompetens för förvaltningen. Detta framgår av den överenskommelse som skrevs mellan staten och (Ku2000/470/Ka). Bevarandet av det kyrkliga kulturarvet Sedan överenskommelsen mellan staten och tillkom har förändringar skett, både i samhället i stort och inom , som kan påverka både bevarandet av och tillgängligheten till det kyrkliga kulturarvet. Det handlar främst om demografiska föränd- ringar i landet, som folkomflyttningar och generationsväxlingar, men även i viss mån om aktiva utträden ur , vilket sammanta- get innebär ett minskat medlemsantal i . Eftersom kyr- kans ekonomi baseras på medlemsavgifter innebär detta försämrade ekonomiska förutsättningar för församlingar och samfälligheter. Ett sjunkande medlemsantal kan leda till att församlingar känner behov av att prioritera mellan sina kyrkor och s.k. kyrklig övertalighet i strikt inomkyrklig bemärkelse kan uppstå, dvs. att det finns fler kyrkor än församlingarna behöver för gudstjänstbruk. Kyrklig övertalighet kan resultera i t.ex. kallställning av en kyrka, uthyrning, försäljning eller till och med rivning, även om det hör till undantagen. Kyrklig övertalighet kan få konsekvenser för bevarandet av och tillgängligheten till kyrko- byggnaden, i varierande grad bl.a. beroende på åtgärd. En försäljning i sig påverkar dock inte bevarandet eftersom principen är att regelverket ska gälla lika oavsett ägare (se prop. 1998/99:38 s. 153). Som Riksantik- varieämbetet visar i sin rapport av regelverket om de kyrkliga kulturminnena har länsstyrelserna dock ibland haft svårt att hävda att kyrkobyggnadens utseende och karaktär inte får förvanskas när en ny ägare vill anpassa en kyrkobyggnad för ett nytt bruk. För att klara förvaltningen när omvärlden förändras arbetar kontinuerligt och aktivt med att anpassa sitt eget ekonomiska utjämningssystem och sin organisation. Den s.k. som tillsattes av Kyrkostyrelsen har presenterat sina resultat i rapporten ansvar (SKU 2015:1). I rapporten presenteras bl.a. förslag på hur ansvaret för övertaliga kyrkor skulle kunna fördelas inom , genom att på nationell nivå tar ett ökat ansvar för dem. arbetar på så vis själv aktivt för att mot- verka fler avyttringar. Mot bakgrund av att kyrklig övertalighet kan påverka bevarandet och tillgängligheten negativt kan det dock finnas skäl att se över förutsätt- ningarna för bevarande vid kyrklig övertalighet. Det kyrkliga kulturarvets betydelse i samhället som medlemsantal minskar visar flera under- sökningar på att det finns ett stort allmänt intresse för det kyrkliga kul- turarvet. En stor del av medlemmar har kyrkorna och kulturarvet som ett av de bärande argumenten för sitt medlemskap. Ett rum öppet för alla (Ku2013/01478/KA) som lämnades till regeringen inför kontrollstationen 2014 redovisar ett antal argument för att se det kyrkliga kulturarvet som en sam- hällsresurs. Kyrkan framhåller bl.a. att det kyrkliga kulturarvet och dess värden enligt flera undersökningar uppskattas av en stor majoritet av befolkningen. Med sin bredd, mångfald, nationella spridning och långa historia angår det alla människor. De kyrkliga kulturminnena kan utgöra resurser för lokal och regional utveckling, som kulturella och sociala centra och för upplevelsenäringar, lokalt föreningsliv och företagande. menar att de kyrk- liga rummen också kan uppfylla många behov för konserter, teater, dans, konstutställningar och andra kulturevenemang. framhål- ler också att de kyrkliga kulturminnena är platser för sammanhållning, identitet och trygghet i bygder där det inte finns några andra offentliga rum att tillgå och att de är pedagogiska resurser för skolor och andra utbildningsinstitutioner. I rapporten lyfter även fram att delaktighet i kulturar- vet kan beskrivas i termer av medborgarskap, rättigheter och demokrati. Alla som bor i har rätt till den historia som tidigare generationer har skapat. Också för de som anlänt till är tillgång till kyrkans kulturarv en rättighet. Här är det viktigt att minnas att många som av olika skäl kommer till redan känner sig hemma i kyrkans rum. Kristna över hela världen delar bilder, symboler och berättelser. På så vis menar att man kan säga att kyrkans kännetecken – världsvid och universell – ger särskilda förutsättningar för gemenskap och integration i . Även människor med annan tro och religiös tradition söker sig gärna till kyrkans miljöer. menar vidare att det kyrkliga kulturarvet skulle kunna utnyttjas bättre som samhällsresurs och föreslår en förstärkt samverkan i frågan. Det kyrkliga kulturarvet betraktas som en angelägenhet och till- gång för alla i samhället. menar att ett utvecklingsarbete för att förverkliga kulturarvet som samhällsresurs därför bör ske i en operativ samverkan mellan staten, och övriga samhället. Det övergripande syftet med detta arbete bör, enligt , vara att utnyttja den potential som det kyrkliga kulturarvet har i utveckl- ingen av ett långsiktigt hållbart samhälle, socialt, miljömässigt och eko- nomiskt. Den kulturarvssyn som ger uttryck för i den nämnda rapporten ligger väl i linje med såväl de nationella kulturmiljömålen som regeringens prioriteringar för en förnyad kulturarvspolitik (se avsnitt 5). I skrivelsen Den kyrkoantikvariska ersättningen (skr. 2013/14:152) be- dömde regeringen att staten även fortsättningsvis, tillsammans med , bör ta ett ansvar för att det kyrkliga kulturarvet bevaras, används och utvecklas. Regeringen ser fortfarande detta som en utgångs- punkt. Regeringen vill dock särskilt betona att i detta ansvar har det of- fentliga kulturarvsarbetet en viktig uppgift att tillsammans med realisera det kyrkliga kulturarvets potential att vara en angelägen- het för alla. Regeringen bedömer därför att inför kontrollstationen för den kyrkoan- Prop. 2016/17:116 tikvariska ersättningen 2019 bör en översyn göras kring frågor som rör det kyrkliga kulturarvet. Översynen bör bl.a. belysa ersättningens an- vändning och effekter, men också tydliggöra hur det kyrkliga kulturar- vets potential som en resurs för en hållbar samhällsutveckling bättre kan tas till vara. Översynen bör särskilt se över hur det offentliga kulturarvs- arbetet i högre utsträckning kan samspela med i dess arbete för att göra det kyrkliga kulturarvet till en angelägenhet för alla och att främja medskapande och ideellt engagemang. 11Statens förvaltning av kulturhistoriskt värdefulla fastigheter Det offentliga står inför betydande utmaningar i fråga om för- valtningen av fastigheter. Förändringar och ökade krav när det gäller klimat, miljö, ekonomisk utveckling m.m. ställer även krav på den stat- liga fastighetsförvaltningen. För att klara uppgiften måste statens fastig- hetsförvaltning vara kostnadseffektiv och ha en ändamålsenlig struktur. I detta syfte bedömer regeringen att en strategi för statens förvaltning av kulturhistoriskt värdefulla fastigheter bör införas (avsnitt 11.1). I det följande redovisas sedan denna strategi samlat (11.2). Utgångspunkten är de utmaningar och möjligheter som fastighetsförvaltningen står inför (11.2.1). Strategin innehåller sedan ett antal specifika ställningstaganden kring verksamhetens inriktning (11.2.2). 11.1Behov av en samlad kulturfastighetsstrategi Regeringens bedömning: En strategi för statens förvaltning av kul- turhistoriskt värdefulla fastigheter bör införas. Skälen för regeringens bedömning: Regeringen meddelade i budget- propositionen (prop. 2015/16:1) att den avsåg att återkomma till om den framtida inriktningen av den statliga fastighets- förvaltningen och då bl.a. avseende vissa särskilda frågor om förvalt- ningen av statliga kulturhistoriskt värdefulla byggnader och fastigheter. Regeringen har i budgetpropositionen (prop. 2016/17:1) redovi- sat att arbete med en kulturfastighetsstrategi pågår. Förvaltningen av fastigheter och byggnader som är kulturhistoriskt värdefulla ska vara långsiktigt hållbar. Kulturfastigheterna kräver sär- skild kompetens och omsorg i förvaltningen. Strategin ger vägledning till berörda myndigheter för att hantera det bestånd av kulturfastigheter som förvaltas i myndighetsform. Strategin berör också urvalet av kultur- historiskt värdefulla fastigheter och frågan om förutsättningarna för eventuell avyttring av fastigheter. Särskilt förvaltningen av bidrags- fastigheter – dvs. fastigheter som saknar förutsättningar att långsiktigt ge ett ekonomiskt överskott – kräver särskild uppmärksamhet långsiktigt, eftersom de finansieras med statliga medel. 2016/17:116 Det är den statliga fastighetsreformen genomför- des. Det finns mot den bakgrunden skäl att pröva det samlade statliga åtagandet och effektiviten främst när det gäller förvaltningen av kultur- fastigheter. Det är viktigt att de fastighetsförvaltande myndigheterna förvaltar fastigheterna så att god hushållning och hög ekonomisk effekti- vitet kan uppnås och att de kulturhistoriska värdena kan beva- ras, användas och utvecklas. Det är mot denna bakgrund som regeringen gör bedömningen att en samlad strategi för statens förvaltning av kultur- historiskt värdefulla fastigheter bör införas. 11.2Strategi för statens förvaltning av kulturhisto- riskt värdefulla fastigheter Denna strategi för statens förvaltning av kulturhistoriskt värdefulla fas- tigheter (kulturfastighetsstrategin) berör verksamheten vid de statliga fastighetsförvaltande myndigheterna. Utmaningar och krav i verksam- heterna formuleras av medborgarna, hyresgästerna och regeringen. Det är myndigheterna som möter utmaningarna och genomför åtgärder för att genomföra politiken i enlighet med regeringens intentioner. De fastig- hetsförvaltande myndigheterna har också ansvaret för att genomföra och följa upp strategin utifrån den presenterade inriktningen. Strategin kan också inspirera och vägleda arbetet i bolag med statligt ägande. Strategin kommer att följas upp av regeringen via årsredovisningar och myndighetsdialoger. Regeringen kan också vid behov komma att ge i uppdrag till vissa stat- liga myndigheter att utvärdera effekterna av kulturfastighetstrategin. Statskontoret, och är exempel på myndigheter som kan få sådana uppdrag. Hur har strategin tagits fram? I arbetet med att ta fram strategin har det varit viktigt med kontakter med de mest berörda myndigheterna. Även andra intressenters synpunkter på en strategis innehåll och den statliga fastighetsförvaltningen i allmänhet har varit viktiga. En genomgripande förändring av organisationen av statens förvaltning av fastigheter och lokaler genomfördes . Syftet med förändringen av den statliga fastighetsförvaltningen var att skilja brukandet från ägandet och förvaltningen av fastigheter. en delades statens fastigheter upp i fastigheter som dels förvaltades av myndigheter, dels av statligt ägda aktiebolag. Ett antal utredningar på fastighetsområdet har under den senaste tioårs- perioden berört principer för vad staten ska äga, förvaltningen av kultur- fastigheter och strukturen på den statliga fastighetsförvaltningen.