prop · H403139 · 2017-03-21 00:00:00 — Frågan om tillämplig lag beträffande avtalsförpliktelser styrs i första hand av och rådets förordning (EG) nr 593/2008 av om tillämplig lag för avtalsförpliktelser (I-förord- ningen). Enligt I-förordningen gäller bl.a. att ett individuellt an- ställningsavtal ska vara underkastat lagen i det land där eller från vilket den anställde utför sitt arbete, även om han tillfälligt utför sitt arbete i ett annat land (artikel 8.2). I-förordningen gäller endast anställningsavtal som ingåtts efter (artikel 28). För avtal som ingåtts men tidigast gäller enligt allmänna principer den upp- hävda lagen (1998:167) om tillämplig lag för avtalsförpliktelser (se prop. 2013/14:243 s. 56). Av lagen följer att bl.a. artikel 6.2 i konventionen om tillämplig lag för avtalsförpliktelser ska tillämpas. Enligt artikeln ska ett individuellt anställningsavtal vara underkastat lagen i det land där den anställde vanligtvis utför sitt arbete, även om han tillfälligt är sysselsatt i ett annat land. För avtal som ingåtts före gäller oskrivna lagvalsregler, enligt vilka den rättsordning som har starkast och mest relevant anknytning till ett anställningsavtal ska tillämpas. Trots att ett anställningsavtal lyder under ett annat lands lag enligt de ovan återgivna lagvalsreglerna, kan s.k. internationellt tvingande regler tillämpas under vissa förhållanden. Vid en tillämpning av nu gällande lagvalsregler kommer utländska Prop. 2016/17:139 tjänstemän som deltar i samarbete enligt Prümrådsbeslutet att omfattas av sina hemstaters lagstiftning såvitt avser förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare, förutom i vissa undantagssituationer som följer av den internationella privaträtten. Detsamma gäller utländska tjänstemän som deltar i samarbete enligt Atlasrådsbeslutet. Det krävs därför inte någon särskild reglering i denna del. Varken Prümrådsbeslutet eller Atlasrådsbeslutet innehåller några be- stämmelser om arbetsmiljö. Utredningen föreslår en bestämmelse om att arbetsmiljölagen gäller för utländska tjänstemän som utför arbete i med stöd av lagen om internationellt polisiärt samarbete. Det be- hövs dock inte någon sådan bestämmelse, eftersom arbetsmiljölagen gäller alla arbetstagare inom territorium, inbegripet utländska arbetstagare som endast tillfälligt befinner sig här. Om arbetsmiljölagen även kan hävdas i förhållande till de myndigheter där de utländska tjän- stemännen är anställda, och om det är möjligt att t.ex. besluta förelägg- anden eller förbud mot myndigheterna, får avgöras av rättstillämpningen. När det gäller samarbete enligt Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet föreslår utredningen att ansvaret för de utländska tjänstemännens arbets- miljö ska fördelas mellan tjänstemännens anställningsmyndigheter och den svenska polisen, varvid den svenska myndigheten ska ha mot- svarande ansvar som den som anlitar inhyrd arbetskraft har enligt 3 kap. 12 § andra stycket arbetsmiljölagen, dvs. ett ansvar för att vidta skydds- åtgärder som behövs i arbetet. Det är angeläget att utländska tjänstemän som deltar i samarbete enligt Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet har en god arbetsmiljö. Detta är viktigt även för att garantera svenska tjänstemäns säkerhet. En god arbetsmiljö kan till stor del uppnås om de utländska tjänstemännens an- ställningsmyndigheter genom utbildning och andra förberedande åtgärder ger sin personal goda förutsättningar att utföra uppdraget samt genomför uppföljande åtgärder efter avslutade insatser. och Säkerhetspolisens arbetsmiljööverväganden när det gäller svenska tjän- stemän är också av betydelse, eftersom övervägandena i stor utsträckning i praktiken kommer att gälla även för utländska tjänstemän. Arbetsmiljölagens utgångspunkt är att arbetsmiljöansvaret ligger på arbetsgivaren. De utländska tjänstemännens anställningsmyndigheter kommer i stor utsträckning att sakna inflytande över omständigheterna i . Det kan därför, trots att inget sådant krav ställs i Prümråds- beslutet eller Atlasrådsbeslutet, vara rimligt att och Säkerhetspolisen tar ett visst ansvar för de utländska tjänstemännens arbetsmiljö i . Regeringen instämmer dock i promemorians be- dömning att det inte är lämpligt att lägga fast ett sådant ansvar i lag. Arbetsmiljöfrågan får i stället bli en av de frågor som måste diskuteras med samarbetsmyndigheterna och lösas på lämpligt sätt. 2016/17:139 10 Andra stater kan komma att begära bistånd från enligt Prüm- rådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet. En begäran som gäller deltagande i en gemensam insats enligt artikel 17 i Prümrådsbeslutet eller bistånd enligt Atlasrådsbeslutet kan fritt avslås. En begäran som gäller ett fall som om- fattas av artikel 18 c i Prümrådsbeslutet måste dock tillmötesgås, i den mån det är möjligt. En reglering för den senare situationen finns i 3 kap. 3 och 4 §§ förordningen om internationellt polisiärt samarbete. Svenska tjänstemäns möjlighet att utöva myndighet vid samarbete en- ligt Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet utomlands regleras av den andra statens lagstiftning och kräver därför inte någon svensk författ- ningsreglering (jämför prop. 1999/2000:64 s. 94). Tjänstemännens med- verkan i insatser utomlands aktualiserar dock vissa andra frågor som övervägs nedan. Regeringens förslag: Svenska domstolar ska vara obegränsat behö- riga att pröva åtal för brott som begåtts utomlands i tjänsten av svenska tjänstemän som deltar i samarbete enligt Prümrådsbeslutet Behörigheten ska gälla även andra brott som begåtts utomlands i tjänsten av svenska polismän, tulltjänstemän eller tjänstemän vid som utför uppgifter enligt en internationell överenskommelse som har tillträtt. brotten ska kunna väckas utan krav på åtalsförordnande. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot förslaget. analys av vad som bör gälla när svenska tjänstemän blir misstänka för Myndigheten anser att det kan förutsättas att andra stater vill ta hand om lagföringen av gärningar som begåtts på deras territorier och att det därför inte är självklart att sådana gärningar ska kunna åtalas utan krav på åtalsförordnande. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot förslaget. efterfrågar ett resonemang om vilka överväganden som bör göras vid bedömningen av om lagföring ska ske i . Skälen för regeringens förslag: Bestämmelser om svensk straffrätts- lig jurisdiktion finns bl.a. i 2 kap. . begåtts utomlands anges i 2 kap. 2 § att lagföring ska ske vid svensk domstol om brottet begåtts av en svensk medborgare. huvudregel gäller då att gärningen ska vara straffbar även på gärnings- orten och att en strängare påföljd inte får dömas ut än vad som följer av Genom 2 kap. 3 § utsträcks domsrätten till vissa Enligt 2 kap. 3 § 3 a ska lagföring ske vid svensk dom- stol om brottet har begåtts i tjänsten utom riket av en polisman, tull- tjänsteman eller tjänsteman vid , som utför gränsöver- skridande arbetsuppgifter enligt en internationell överenskommelse som har tillträtt. För att åtal ska få väckas för brott som begåtts utomlands krävs enligt 2 kap. 5 § andra stycket åtalsförordnande från regeringen eller den regeringen bestämt. Enligt 2 kap. 5 § andra stycket 4 brotts- balken är dock brott som omfattas av 2 kap. 3 § 3 a undan- tagna från kravet. Bestämmelserna i 2 kap. 3 § 3 a och 2 kap. 5 § andra stycket 4 brotts- balken infördes i samband med genomförandet av Schengenkonven- tionens regler om polisiärt samarbete och avtalet mellan och om polisiärt samarbete i . hade inte åtagit sig att oinskränkt kunna åtala och döma sina egna tjänstemän för gärningar som de begår i samband med att de utför uppgifter i en annan stat. Det ansågs dock nödvändigt att genomföra en sådan anpassning eftersom i princip inte lämnade ut egna medborgare och den europeiska konventionen om överförande av lagföring i brottmål (lagföringskonventionen) endast kunde tillämpas i förhållande till ett fåtal andra Schengenstater (se prop. 1999/2000:64 s. 120 f.). Varken Prümrådsbeslutet eller Atlasrådsbeslutet innebär något åtag- ande att oinskränkt kunna åtala och döma sina egna tjänstemän för gär- ningar som de begår i samband med att de utför uppgifter i en annan stat. Rådsbesluten hindrar dock inte heller bestämmelser om detta i svensk rätt. Som utgångspunkt bör frågan om straffrättslig jurisdiktion regleras på ett enhetligt sätt för svenska tjänstemän som utför arbetsuppgifter i en annan stat enligt internationella överenskommelser som tillträtt. Sedan införandet av 2 kap. 3 § 3 a och 2 kap. 5 § andra stycket 4 brotts- balken har lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder och lagen (2011:1165) om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder tillkommit. Lagarna möjliggör överlämnade av svenska medborgare men innehåller begräns- ningar som kan innebära att det inte är möjligt att överlämna en svensk tjänsteman som misstänks för brott. Vidare kan lagföringskonventionen fortfarande bara tillämpas i förhållande till ett fåtal andra Schengenstater. Mot denna bakgrund bör svensk domstol vara oinskränkt behörig att pröva även åtal för brott som begåtts i tjänsten utomlands av svenska tjänstemän som deltar i samarbete enligt Prümrådsbeslutet och Atlasråds- beslutet. Trots att andra stater kan vilja ta hand om lagföringen av gär- ningar som begåtts på deras territorier bör det inte heller finnas något krav på åtalsförordnande. Bestämmelserna i 2 kap. 3 § 3 a och 2 kap. 5 § andra stycket 4 brotts- balken gäller vissa tjänstemän som utför gränsöverskridande arbetsupp- gifter. Vad som avses med begreppet gränsöverskridande anges inte i för- arbetena till bestämmelserna. Det skulle kunna hävdas att alla de arbets- uppgifter som kan komma ifråga vid samarbete enligt Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet inte är gränsöverskridande i snäv mening. För att det klart ska framgå att bestämmelserna omfattar tjänstemän som deltar i samarbete enligt rådsbesluten föreslår regeringen därför att ordet gräns- överskridande stryks. Den ytterligare utvidgning av bestämmelsernas tillämpningsområde som detta skulle kunna innebära får anses motiverad. 2016/17:139 Eftersom svenska tjänstemäns gärningar utomlands kan vara föremål för jurisdiktionsanspråk från andra stater kan det uppkomma situationer med kompetenskonflikter. En reglering av betydelse för sådana situat- ioner finns i rådets rambeslut /948/RIF av om förebyggande och lösning av tvister om utövande av jurisdiktion i straffrättsliga förfaranden. Regleringen, som har genomförts i svensk rätt genom förordningen (2014:1553) om förebyggande och lösning av tvister om utövande av jurisdiktion i straffrättsliga förfaranden inom Europeiska unionen, innebär bl.a. att medlemsstaterna är skyldiga att samråda med varandra om förutsättningarna för att samordna parallella förfaranden. Som anges i avsnitt 9.3 är det vid ett sådant samråd natur- ligtvis av betydelse var ett brott begåtts. Även andra omständigheter, t.ex. förutsättningarna för lagföring i respektive den andra staten, måste dock beaktas. Regeringens förslag: Den svenska staten ska inte ersätta skador som svenska tjänstemän vållar vid samarbete enligt Prümrådsbeslutet och Det ska klargöras att samma ordning gäller skador som vållas vid alla slags arbetsuppgifter som kan utföras enligt avtalet mellan och om polisiärt samarbete i Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår inget förtydligande av den nuvarande skadestånds- Remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot förslaget. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt den grundläggande regeln om det allmännas skadeståndsansvar i 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207) ska staten ersätta skada som vållas genom fel eller försum- melse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten Det s.k. principalansvaret enligt 3 kap. 1 § skadeståndslagen inne- bär vidare att staten under vissa förutsättningar är ersättningsskyldig för skada som vållas i tjänsten av en statlig arbetstagare. regleringen i skadeståndslagen kompletteras på vissa områden med sär- Enligt 14 § lagen om internationellt polisiärt samarbete ska bestäm- melser om svenska statens skyldighet att ersätta skador som svenska tjänstemän vållar inte vara tillämpliga när skadorna vållas i en annan stat i samband med gränsöverskridande förföljande eller övervakning. stämmelsen infördes för att en skadelidande inte ska kunna rikta anspråk mot både den svenska staten och den stat där skadan vållats. konventionen och avtalet mellan och om polisiärt samarbete i innebär nämligen att den senare staten åtagit sig att ersätta den skadelidande som om skadan orsakats av dess En ordning där en skadelidande kan ersättas av båda staterna ansågs kunna leda till tillämpningssvårigheter, eftersom förut- sättningarna för skadeståndsansvar liksom ersättningsnivåer kan variera Prop. 2016/17:139 kraftigt, samt till höga administrationskostnader och missbruk (se prop. 1999/2000:64 s. 114). Av artiklarna 21.2 och 21.4 i Prümrådsbeslutet och artikel 4 i Atlas- rådsbeslutet följer att skador som svenska tjänstemän vållar vid insatser utomlands ska ersättas av den stat där insatsen genomförs. Av de skäl som anfördes vid införandet av 14 § lagen om internationellt polisiärt samarbete bör en skadelidande därför inte kunna rikta anspråk mot den svenska staten. Den bestämmelse som finns i 14 § bör alltså utvidgas till att gälla även vid samarbete enligt rådsbesluten utomlands. Enligt den nuvarande skadeståndsbestämmelsens lydelse omfattar den bara skador som vållas i samband med gränsöverskridande förföljande och övervakning. Lydelsen omfattar därmed inte vissa arbetsuppgifter som kan utföras enligt avtalet mellan och om polisiärt samarbete i , t.ex. ingripanden mot hot mot den all- männa ordningen och säkerheten på danskt territorium på Öresundsför- bindelsen. som bestämmelsens tillämpningsområde utvidgas bör det därför klargöras att den ordning som slås fast i bestämmelsen gäller skador som vållas vid alla slags arbetsuppgifter som kan utföras enligt avtalet med . Lagrådet anser att skadeståndsbestämmelsen bör justeras så att det undantag som föreskrivs i den bara gäller bestämmelser i svensk lag och inte omfattar reglerna om regressansvar i , avtalet med , Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet. Regressansvaret enligt rättsakterna gäller mot en stat som ersatt skador orsakade av svenska tjänstemän och kan inte upphävas genom svensk lag. Skade- ståndsbestämmelsen är vidare utformad på samma sätt som motsvarande bestämmelser i andra lagar (se 3 kap. 9 § lagen [2000:1219] om inter- nationellt tullsamarbete och 9 § lagen [2003:1174] om vissa former av internationellt samarbete i brottsutredningar). Regeringen anser därför inte att skadeståndsbestämmelsen bör justeras på det sätt Lagrådet före- slår. Regeringens bedömning: Det behövs inte några författnings- ändringar för att svenska tjänstemän som deltar i samarbete enligt Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet utomlands ska omfattas av svensk lagstiftning när det gäller avtalsförhållandet mellan arbets- givare och arbetstagare. Det bör inte införas några särskilda bestämmelser om arbetsmiljö. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot bedömningen. anser att man bör kartlägga arbetsmiljölagstiftningen i andra stater och, om större skill- nader visar sig, överväga att göra arbetsmiljölagen tillämplig vid sam- menar att förutsättningarna för en god arbetsmiljö skiljer sig åt inom EU och att stor hänsyn måste tas till detta. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 23 i Prümråds- beslutet, som saknar motsvarighet i Atlasrådsbeslutet, ska tjänstemän som verkar på en annan stats territorium i tjänsterättsligt hänseende, särskilt vad gäller disciplinära bestämmelser, omfattas av lagstiftningen i Artikeln får anses avse regleringen av avtalsförhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. I avsnitt 9.6 finns en redogörelse för svenska lagvalsregler när det gäl- Vid en tillämpning av reglerna kommer svenska tjänstemän som deltar i samarbete enligt Prümrådsbeslutet utomlands att omfattas av svensk lagstiftning, såvitt avser förhållandet mellan arbets- givare och arbetstagare. Detsamma gäller svenska tjänstemän som deltar i samarbete enligt Atlasrådsbeslutet. Det krävs alltså inte någon särskild reglering i denna del. Varken Prümrådsbeslutet eller Atlasrådsbeslutet innehåller några be- stämmelser om arbetsmiljö. Arbetsmiljölagen är som huvudregel inte tillämplig utanför landets När svenska arbetstagare utför arbete utomlands för en svensk arbetsgivare kan arbetsgivaren dock ha vissa skyldigheter enligt lagen. Vid vissa internationella insatser gäller vidare särskilda regler. Bestämmelser för försvarsmaktsanställda finns i lagen (2010:449) om Försvarsmaktens personal vid internationella militära insatser. lagens 5 § gäller i fråga om Försvarsmaktens arbetsmiljöansvar i inter- nationella militära insatser att vissa bestämmelser i arbetsmiljölagen ska tillämpas i ett insatsområde, om inte tjänstgöringsförhållandena förhind- Bestämmelsen överensstämmer i huvudsak med 2 § i den upp- hävda lagen (1999:568) om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten, med den ändringen att tillämpningsområdet har begränsats till insatsområden. Lagen om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten infördes på grund av den specifika hotbild som tjänstgöring i utlandsstyrkan ansågs medföra. Vid lagens införande tjänstgjorde även polismän i styrkan. övergick senare till Polisens utlandsstyrka. För att polismännens skydd inte skulle försvagas tillkom 1 a § lagen om utlandsstyrkan inom För- svarsmakten, enligt vilken bl.a. lagens 2 § ska tillämpas även för den som tjänstgör utomlands i Polisens utlandsstyrka, varvid arbetsmiljöansvaret dock ska ligga på (numera ) i stället Detta gäller fortfarande (se punkten 2 i övergångs- bestämmelserna till lagen om Försvarsmaktens personal vid inter- nationella militära insatser). Arbetsmiljölagen kommer alltså i princip inte att gälla vid samarbete enligt Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet utomlands. därför om det finns skäl att införa en särreglering av det slag som gäller för Försvarsmaktens personal vid internationella militära insatser och för I detta sammanhang ska till att börja med framhållas att det – förutom i sådana situationer som omfattas av artikel 18 c i Prümrådsbeslutet – inte finns någon skyldighet att tillmötesgå en begäran om svensk medverkan i Överenskommelser om samarbete bör heller inte ingås med stater där det, trots eventuella särskilda åtaganden från den andra staten, framstår som tveksamt om en godtagbar arbetsmiljö kan Om samarbete ska ske gäller vidare ett visst ansvar enligt arbetsmiljölagen även om den lagen i princip inte är tillämplig utanför Prop. 2016/17:139 landets gränser. Ansvaret måste anses innefatta en skyldighet att till- sammans med utländska myndigheter beakta arbetsmiljörisker när sam- arbete planeras. Inför en insats finns vidare ett ansvar enligt arbetsmiljö- lagen för att svenska tjänstemän är förberedda och lämpliga för arbets- uppgifterna, t.ex. genom att ha ändamålsenlig utbildning och utrustning, och efter en insats ett ansvar för t.ex. krisstöd, rehabilitering och före- tagshälsovård. Det ska vidare beaktas att samarbete enligt Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet kommer att pågå än de insatser som Försvarsmaktens personal och Polisens utlandsstyrka deltar i. Förhållan- dena vid samarbetet torde vidare normalt sett vara mindre riskfyllda än vid de senare insatstyperna. Svenska myndigheter skulle slutligen ha be- gränsade möjligheter att fullgöra ett eventuellt arbetsmiljöansvar, efter- som de i stor utsträckning kommer att sakna inflytande över de om- ständigheter som gäller. Mot denna bakgrund bedömer även regeringen att det saknas tillräck- liga skäl för att införa en särreglering av det slag som finns för Försvars- maktens personal vid internationella militära insatser och för Polisens ut- landsstyrka. Europols reglering och struktur EU:s polisbyrå Europol har till uppgift att stödja och stärka medlems- staternas polismyndigheter och andra brottsbekämpande organs insatser och deras samarbete för att förebygga och bekämpa allvarlig brottslighet som rör två eller fler medlemsstater. Europol inrättades genom Europolkonventionen 1995. tionen antogs av 1997 (prop. 1996/97:164, bet. 1997/98:JuU2, 1997/98:22). Europolkonventionen ersattes av rådets beslut 2009/371/RIF av om inrättande av Europeiska polis- byrån (Europolrådsbeslutet), som reglerar verksamheten. Europol arbetar till stor del med insamling, behandling och analys av underrättelser om allvarlig och gränsöverskridande brottslighet inom unionen och fungerar som en knutpunkt för utbyte av uppgifter mellan I varje medlemstat finns det en nationell enhet som är kontaktpunkt och förbindelselänk mellan Europol och medlemsstaternas myndigheter. Chefen för den nationella enheten har också en formell roll i Europols I är nationell enhet. Europols ledning utgörs dels av en styrelse bestående av representanter från alla medlemsstater och Europeiska kommissionen, dels en verkstäl- lande direktör som assisteras av tre biträdande verkställande direktörer. Europols huvudkontor ligger i i . finns personal som är direkt anställd av Europol, t.ex. experter och ana- lytiker inom olika områden. Där arbetar också särskilda sambandsmän 2016/17:139 som är utsända av medlemsstaterna. Sambandsmännen har till uppgift att praktiskt genomföra informations- och underrättelseutbytet mellan Euro- pol och de nationella enheterna samt att samverka med Europols an- ställda i bl.a. analysarbetet. Vid arbetet för Europol lyder de – till skill- nad från Europols anställda – under sin medlemsstats nationella enhet och medlemsstatens nationella lagstiftning. 11.2Från rådsbeslut till förordning Enligt artikel 88 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF- fördraget) ska och rådet genom förordningar i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet reglera Europols struktur, arbetssätt, verksamhetsområde och uppgifter. Enligt samma artikel krävs även närmare bestämmelser om den kontroll av Europols verksamhet som utför under medverkan av de nation- ella parlamenten. Mot denna bakgrund har det ansetts nödvändigt att ersätta Europolrådsbeslutet med en förordning som bl.a. innehåller be- stämmelser om parlamentarisk kontroll. presenterade kommissionen ett förslag till en ny reglering för Europol. nåddes en politisk överenskommelse om regleringen. Europolförordningen beslutades och kommer att börja tillämpas . Europol- förordningen börjar tillämpas kommer Europolrådsbeslutet att upphävas. Förordningen innehåller det styrande regelverket för Europol. Europol kommer även fortsättningsvis att ha som huvudsaklig uppgift att stödja och stärka insatser som utförs av de brottsbekämpande myndigheterna i medlemsstaterna samt deras ömsesidiga samarbete för att förebygga och bekämpa allvarlig brottslighet som rör två eller fler medlemsstater, terrorism och sådana former av brottslighet som påverkar ett gemensamt intresse som omfattas av unionens politik. Vilken form av brottslighet som avses anges i bilaga 1 till Europolförordningen. Genom Europolförordningen har Europols uppgifter och mandat utö- kats något. Europol har bl.a. fått i uppgift att samordna, organisera och initiera insatser tillsammans med medlemsstaterna. Medlemsstaternas skyldighet att förse Europol med den information som byrån behöver för att genomföra sitt uppdrag förtydligas i förordningen och Europols skyl- dighet att samarbeta med bl.a. Eurojust och den Europeiska byrån för bedrägeribekämpning () förstärks också.