prop · H403129 · 2017-03-07 00:00:00 — 27. valuteringsdag: den referenstidpunkt som används av en betaltjänstleverantör för att beräkna räntan på de medel som debiterats eller krediterats ett betalkonto. mottagarens förfogande, ramavtal: ett avtal om betal- tjänster som reglerar genomförandet av kommande enskilda och successiva betalningstransaktioner och som kan innehålla skyldigheter och villkor för att öppna ett betalkonto, referensväxelkurs: den växelkurs som ligger till grund för beräkningen av eventuell valutaväxling och görs tillgänglig av betaltjänstleverantören eller härrör från en offentligt tillgänglig källa, referensräntesats: den räntesats som ligger till grund för beräkningen av eventuell tillämplig ränta och som härrör från en offentligt tillgänglig källa som kan kontrolleras av båda parterna i ett avtal om betaltjänster, registrerad betaltjänstleverantör: en betaltjänstleverantör som undantagits från krav på tillstånd enligt 2 kap. 3 §, startkapital: detsamma som i 1 kap. 5 § 18 lagen om bank- och finansieringsrörelse, unik identifikationskod: en kombination av bokstäver, siffror eller symboler som tillhandahållits av en betaltjänstleverantör, och som en betaltjänstanvändare ska uppge för att otvetydigt identifiera en annan betaltjänstanvändare eller dennes betalkonto, valuteringsdag: den referenstidpunkt som används av en betaltjänstleverantör för att beräkna räntan på de medel som debiterats eller krediterats ett betalkonto. 4 a kap. Betalkonto Skyldighet att tillhandahålla betalkonto med grundläggande funktioner Ett kreditinstitut enligt lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse får inte vägra en konsument som är lagligen bosatt inom EES att öppna ett betalkonto med sådana grundläggande funktioner enligt 2 § som institutet tillhandahåller andra konsumenter. Första stycket gäller inte om det skulle strida mot lagen (2009:62) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism eller om det finns särskilda skäl mot att tillhandahålla konsumenten ett betalkonto. Med grundläggande funktioner avses 1.tjänster som krävs för att öppna, inneha och avsluta ett betalkonto, 2.tjänster som gör det möjligt att sätta in medel på ett betalkonto, 3.tjänster som gör det möjligt att inom EES över disk eller i uttagsautomater ta ut kontanter från ett betalkonto, och 4.utförande av följande betalningstransaktioner inom EES: a) autogirering, b) betalningar genom ett debetkort, inbegripet betalningar online, samt c) betalningar, inbegripet stående överföringar, vid terminaler, över disk och via kreditinstitutets onlinetjänster. Behandlingen av en ansökan om betalkonto med grundläggande funktioner Ett kreditinstitut ska behandla en ansökan från en konsument om betalkonto med grundläggande funktioner skyndsamt. ska avgöra ärendet och senast efter det att institutet tagit emot en fullständig ansökan. Om kreditinstitutet avslår en ansökan, ska det underrätta konsumenten om beslutet och lämna information om var han eller hon kan vända sig för att klaga på det. Underrättelsen ska vara skriftlig och utan kostnad för konsumenten. Om det är möjligt, ska skälen för beslutet framgå av underrättelsen. Avgifter för betalkonto med grundläggande funktioner Ett kreditinstitut får ta ut rimliga avgifter från en konsument för att tillhandahålla ett betalkonto med grundläggande funktioner. Information om tjänster och avgifter En betaltjänstleverantör ska i rimlig tid innan den ingår ett avtal om betalkonto ge konsumenten en förteckning över de mest representativa tjänsterna som är knutna till betalkonton i och, i den utsträckning betaltjänstleverantören tillhandahåller dessa tjänster, informera konsumenten om avgifterna för dem. Informationen ska lämnas i pappersform eller på annat varaktigt medium. Betaltjänstleverantören ska också hålla förteckningen och en ordlista som minst omfattar de begrepp som fastställts i förteckningen tillgängliga för konsumenten. Betaltjänstleverantören ska, utöver de informationskrav som följer av 4 kap. minst en gång ge konsumenten kostnadsfri information om aktuella avgifter och räntesatser för de tjänster som är knutna till betalkontot. Betaltjänstleverantören och konsumenten ska komma överens om på vilket sätt avgifterna ska redovisas. Redovisningen ska lämnas i pappersform om konsumenten begär det. En betaltjänstleverantör ska ha rutiner för en konsuments byte av betalkonto i samma valuta mellan betaltjänstleverantören och en annan betaltjänstleverantör i . Rutinerna ska säkerställa att ett sådant byte kan genomföras snabbt och utan onödiga olägenheter för konsumenten. Den betaltjänstleverantör som konsumenten vill öppna ett betalkonto hos ska på begäran av konsumenten kontakta den betaltjänstleverantör som konsumenten har ett betalkonto hos och se till att bytet genomförs. Bytet ska vara genomfört inom den tidsram som anges i artikel 10 i betalkontodirektivet. Om en konsument meddelar sin betaltjänstleverantör att han eller hon vill öppna ett betalkonto i ett annat land inom EES, ska betaltjänstleverantören bistå med viss information, överföring av medel och stängning av betalkontot. Detta ska ske inom den tidsram som anges i artikel 11 i betalkontodirektivet. Avgifter, utöver de som avses i 15 §, som leverantör tar ut av en konsument i samband med byte av betalkonto, ska vara rimliga och i linje med ersätta en konsument för ren som en direkt följd av att betal- tjänstleverantören inte har full- gjort sina skyldigheter enligt 6 §. inträder inte i fall av osedvanliga heter som den som åberopar inflytande över och vars konse- avvärja trots alla ansträngningar. Ansvar inträder inte heller då en betaltjänstleverantör handlar i enlighet med svensk lag eller unionsrätt. Uppsägning av ett avtal om betalkonto med grundläggande funktioner Ett kreditinstitut får säga upp ett avtal om betalkonto med grundläggande funktioner bara om 1.konsumenten avsiktligt har använt betalkontot för olagliga ändamål, 2.det inte har förekommit några transaktioner på betalkontot , 3.konsumenten har lämnat felaktiga uppgifter när betalkontot öppnades, och korrekta uppgifter skulle ha lett till att han eller hon inte hade fått öppna ett sådant konto, eller 4.det finns särskilda skäl. Om ett kreditinstitut beslutar att säga upp ett avtal om betalkonto med grundläggande funktioner, ska institutet underrätta konsumenten om detta och om vart han eller hon kan vända sig för att klaga på beslutet. Underrättelsen ska vara skriftlig och utan kostnad för konsumenten. Om det är möjligt, ska skälen för uppsägningen framgå av underrättelsen. Om kreditinstitutet säger upp avtalet med stöd av första stycket 2 eller 4, ska institutet underrätta konsumenten innan uppsägningen träder i kraft. En uppsägning med stöd av första stycket 1 eller 3 får omedelbar verkan. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om 1. den information och redovisning som en betaltjänstleverantör ska lämna eller hålla tillgänglig enligt 5 §, 2. rutiner för byte av betalkonto enligt 6 §, och 3. vilka uppgifter om betalkonton med grundläggande funktioner som en betaltjänstleverantör ska lämna till . får hänskjuta frågor som rör samarbete mellan behöriga myndigheter, särskilt om informationsutbyte, till Europeiska bankmyndigheten för tvistlösning i enlighet med artikel 23 i betalkontodirektivet. Denna lag träder i kraft den dag som regeringen bestämmer i fråga om 4 a kap. 5 § och i övrigt . Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: F.d. justitieråden och samt justitierådet . Tillgång till betalkonto med grundläggande funktioner Enligt en lagrådsremiss har regeringen () beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1.lag om ändring i marknadsföringslagen (2008:486), 2.lag om ändring i lagen (2010:751) om betaltjänster. Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Förslaget till lag om ändring i lagen om betaltjänster Ett kreditinstitut ska, om en ansökan om ett betalkonto med grundläggande funktioner avslås, underrätta kunden om avslaget och informera om möjligheterna att klaga på beslutet samt, om möjligt, ange skälen för beslutet. I detta sammanhang anges dock inte vilka möjligheter som finns att klaga. Vid föredragningen har det upplysts om att det i första hand är möjligheten att vända sig till som avses. Detta är avsett att återspeglas i en kommande förordningsändring beträffande (se avsnitt 5.7 i remissen). Medlemsstaterna ska nämligen enligt artikel 24 i betalkontodirektivet 2014/92/EU se till att konsumenterna har tillgång till effektiva förfaranden för alternativ lösning av tvister som kan uppstå till följd av direktivet. Förfarandena ska uppfylla kraven i och rådets direktiv /11/EU av om alternativ tvistlösning vid konsumenttvister och om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004 och direktiv /22/EG (tvistlösningsdirektivet). Vidare åläggs ett kreditinstitut enligt artiklarna 16.7 och 19.5 betalkontodirektivet att vid avslag eller uppsägning informera en konsument om: förfarandet för att lämna in ett klagomål mot beslutet, rätten att kontakta den relevanta behöriga myndigheten, dvs. det utsedda alternativa organet för tvistlösning (enligt remissen avsett att vara ). I allmänna råd (2002:23) finns kompletterande anvisningar om klagomålshantering avseende finansiella tjänster till konsumenter. Där anges att ett institut bör se till att det finns en fungerande ordning för kontakterna med kunder i klagomålsärenden och att institutet bör ha en eller flera klagomålsansvariga personer som missnöjda kunder kan hänvisas till (4 §). Kunden bör också informeras om den vägledning som kan erhållas från Konsumenternas Bank- och och samt genom den kommunala konsumentvägledningen (5 §). Instituten bör vidare upplysa missnöjda kunder om möjligheten att få en tvist prövad av eller vid allmän domstol (12 §). En konsument som fått ett beslut om avslag (eller uppsägning, se 9 §) ska således enligt vad som framkommit kunna vända sig till följande instanser för att klaga eller erhålla rättelse av beslutet. som behörig myndighet och som mottar klagomål som myndigheten hanterar inom ramen för sin tillsynsverksamhet. De sätt som konsumenten har att ta till om han eller hon vill vända sig mot en banks beslut om att avslå en ansökan om bankkonto med grundläggande funktioner, eller att säga upp ett sådant avtal, utgör således inte någon form av överklagande utan i stället en möjlighet att hos banken visa missnöje med beslutet och eventuellt att få det omprövat. Dessutom kan konsumenten få avslaget eller uppsägningen prövad rent civilrättsligt genom alternativ tvistlösning eller vid domstol. Detta bör enligt Lagrådet återspeglas i lagtexten. Vidare kan det diskuteras vad en sådan prövning närmare ska gå ut på. Lagrådet konstaterar att motsvarande situation, att ett försäkringsbolag har vägrat teckna eller förnya försäkring, har reglerats i 7 kap. 6 § försäkringsavtalslagen (2005:104). Här framgår att domstolen då ska förklara att försäkringstagaren har rätt att teckna eller förnya försäkringen. Motsvarande måste anses gälla vid en prövning om bankkunden har rätt till ett bankkonto med grundläggande funktioner, oavsett om denna sker i eller i domstol. Lagrådet anser att det närmare bör redovisas hur prövningen ska gå till och vad den ska gå ut på. Under alla förhållanden bör 3 § andra stycket i remissen omformuleras, förslagsvis på följande sätt. Om kreditinstitutet avslår en ansökan, ska det underrätta konsumenten om beslutet och lämna information om vart han eller hon kan vända sig för att framföra klagomål eller få beslutet rättsligt prövat. Underrättelsen ska vara skriftlig och utan kostnad för konsumenten. Om det är möjligt, ska skälen för beslutet framgå av underrättelsen. Följs dessa synpunkter blir det fråga om en följdändring i 9 §. I paragrafen regleras konsumentens rätt till ersättning för förlust som uppstår i samband med byte av betaltjänstleverantör och när denne inte fullgjort sina skyldigheter enligt 6 §. Vissa undantag gäller för typiska fall av force majeure. Mot bakgrund av ett kort resonemang kring skadeståndslagen och allmänna kontraktsrättsliga principer, hämtade från konsumenttjänstlagen (1985:716), konkluderas i den allmänna motiveringen att det är lämpligt med en tydlig reglering för att säkerställa att kraven i artikel 13 betalkontodirektivet uppfylls. Emellertid nämns i detta sammanhang inget om rättsfallet NJA 1991 s. 217. I det fallet fick en bankkund skadestånd på grund av ett dröjsmål, understigande , med att utföra en banktjänst. I remissen har således den nu behandlade bestämmelsen inte analyserats i ljuset av den av i rättsfallet fastslagna rättsgrundsatsen. Enligt Lagrådet är det lämpligt att omfattningen av det ansvar som ålagts banken enligt rättsfallet i det fortsatta lagstiftningsarbetet övervägs i förhållande till den i remissen föreslagna regeln om ansvar för en betaltjänstleverantör. Lagrådet lämnar förslaget utan erinran. Parallelluppställning över genomförandet i svensk rätt av direktiv /92/EU (betalkontodirektivet) Artikel i direktiv /92/EU Artikel 3.1–3.3 Artikel 4.2 och 4.3 Artikel 4.4 och 4.5 Artikel 4.6 och 4.7 Artikel 5.2 och 5.3 Artikel 5.4 och 5.5 4 a kap. 1 § lagen (2010:751) om betaltjänster 4 a kap. 5–8 §§ lagen om betaltjänster 4 a kap. 1 § lagen om betaltjänster. Möjligheten att besluta andra betaltjänstleverantörer än kreditinstitut ska erbjuda betalkonto med grundläggande funktioner har inte utnyttjats. Möjligheten att besluta om undantag för vissa enheter har inte utnyttjats Möjligheten att besluta att även andra betalkonton ska omfattas har inte utnyttjats, se avsnitt 5.2.1. 4 a kap. 1 § och 3 kap. 13 § lagen om betaltjänster samt lagen (2009:62) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism 1 kap. 4 § lagen om betaltjänster Någon uttrycklig bestämmelse med detta innehåll är inte nödvändig Genomförs i förordning Genomförs i myndighetsföreskrifter 4 a kap. 5 § första stycket lagen om betaltjänster och myndighetsföreskrifter Genomförs i myndighetsföreskrifter 4 a kap. 5 § andra stycket lagen om betaltjänster och myndighetsföreskrifter 4 a kap. 5 § tredje stycket lagen om betaltjänster och myndighetsföreskrifter 4 a kap. 5 § lagen om betaltjänster och myndighetsföreskrifter Genomförs i förordningen (2009:93) med instruktion för Finansinspek- tionen och i myndighetsföreskrifter 4 a kap. 5 § lagen om betaltjänster 4 a kap. 6 § första stycket lagen om 4 a kap. 6 § första och andra stycket lagen om betaltjänster och myndig- 4 a kap. 6 § tredje stycket lagen om 4 kap. 15 § och 4 a kap. 7 § lagen om 4 a kap. 8 § första stycket lagen om Artikel 13.2 och 13.3 4 a kap. 8 § andra stycket lagen om Artikel 14.1 och 14.2 1 kap. 4 § och 4 a kap. 1 § första stycket lagen om betaltjänster Artikel 16.1 och 16.2 1 kap. 4 § och 4 a kap. 1 § första stycket lagen om betaltjänster 4 a kap. 3 § första stycket lagen om 4 a kap. 1 § andra stycket lagen om Möjligheten att fastställa ytterligare fall har inte utnyttjats 4 a kap. 1 § andra stycket lagen om 4 a kap. 3 § andra stycket lagen om 3 kap. 13 § lagen om betaltjänster 4 a kap. 1 § första stycket lagen om Någon uttrycklig bestämmelse med detta innehåll är inte nödvändig 4 a kap. 2 § lagen om betaltjänster Någon uttrycklig bestämmelse med detta innehåll är inte nödvändig 4 a kap. 2 § lagen om betaltjänster 4 a kap. 1 § första stycket lagen om 4 a kap. 4 § lagen om betaltjänster Möjligheten att fastställa ett minsta antal operationer har inte utnyttjats 4 a kap. 2 § lagen om betaltjänster Artikel 18.1–18.3 Artikel 19.1–19.3 Möjligheten att tillåta kreditinstitut att på konsumentens begäran tillhandahålla en kontokredit kopplad till ett betalkonto med grundläggande funktioner har inte utnyttjats 4 a kap. 4 § lagen om betaltjänster Möjligheten att ställa upp krav på olika prissättningssystem har inte utnyttjats 4 a kap. 9 § första stycket lagen om betaltjänster 4 a kap. 9 § tredje stycket lagen om betaltjänster 4 a kap. 9 § andra stycket lagen om betaltjänster Genomförs i förordningen med instruktion för och i myndighetsföreskrifter 8 kap. 1 § lagen om betaltjänster och 13 kap. lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse 30 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) 8 kap. 1 § lagen om betaltjänster och 13 kap. lagen om bank- och finansieringsrörelse Någon uttrycklig bestämmelse med detta innehåll är inte nödvändig 8 kap. lagen om betaltjänster och 13 och 15 kap. lagen om bank- och finansieringsrörelse är behörig myndighet 8 kap. 4 § lagen om betaltjänster och genomförs i förordningen med instruktion för 8 kap. 4 a § lagen om betaltjänster och 5 § förordningen med instruktion för Genomförs i förordningen (2015:739) med instruktion för Möjligheten att inrätta en särskild mekanism har inte utnyttjats 8 kap. lagen om betaltjänster 2 kap. 7 § tryckfrihetsförordningen Någon uttrycklig bestämmelse med detta innehåll är inte nödvändig om betaltjänster och offentlighets- Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsminister , ordförande, och statsråden , Y , M , Baylan, Bucht, , , A , , , , , , Regeringen beslutar proposition Tillgång till betalkonto med grundläggande funktioner inför, ändrar, upp- Lag (2010:751) om 4 a kap. 10 §