prop · H40389 · 2017-02-07 00:00:00 — 4.revision och annan analys- eller kontrollverksamhet, 5.tillsyn samt lämplighets- och tillståndsprövning och annan liknande prövning, a)enligt lagen (2007:324) om hantering av vissa borgenärsuppgifter, b)av andra frågor om ansvar för någon annans skatter och avgifter, c)enligt lagen (2015:912) om automatiskt utbyte av upplysningar om finansiella konton och 22 b kap. skatteförfarandelagen (2011:1244), och d)enligt lagen (2016:000) om automatiskt utbyte av land-för-land- rapporter på skatteområdet och 33 a kap. skatteförfarandelagen. 7. fullgörande av ett åliggande som följer av ett för bindande internationellt åtagande, 8. hantering av underrättelser från arbetsgivare om anställning av utlänningar som avses i lagen (2013:644) om rätt till lön och annan ersättning för arbete utfört av en utlänning som inte har rätt att vistas i 9.hantering av uppgifter om sjuklönekostnad, och 10.tillsyn, kontroll, uppföljning och planering av verksamheten. enligt första stycket får även enligt första stycket får även behandlas för tillhandahållande av behandlas för tillhandahållande av medverkan i brottsutredningar. 1 Senaste lydelse av lagens rubrik 2003:670. databasen får i verksamhet som databasen får i verksamhet som avses i lagen (1997:1024) om avses i lagen (1997:1024) om de uppgifter som avses i 3 § 1–5, uppgifter som avses i 3 § 1–5, 7, 7, 10 och 11. 10 och 11. Regeringen meddelar närmare föreskrifter om vilka uppgifter direktåtkomst enligt första stycket får omfatta. Denna lag träder i kraft . 2 Senaste lydelse 2007:329. 2016/17:89 2.4 Förslag till lag om ändring i revisorslagen Härigenom föreskrivs att 31 § revisorslagen (2001:883) ska ha följande Lydelse enligt SFS 2016:1339 Om i fråga om en Om i fråga om en någon omständighet, som kan vara någon omständighet, som kan vara av betydelse för Revisorsinspek- av betydelse för Revisorsinspek- som verket har fått kännedom om i som verket har fått kännedom om i medverkan i brottsutredningar. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) 18 kap. 2 § och 35 kap. 1 och 10 §§ offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) ska ha följande lydelse. Sekretess gäller för uppgift som hänför sig till sådan verksamhet som avses i 2 kap. 7 § 1 eller 6 kap. 1 § 1 polisdatalagen (2010:361), om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder motverkas eller den framtida verksamheten skadas. Sekretess gäller, under motsvarande förutsättningar som anges i första stycket, för uppgift som hänför sig till 1. sådan verksamhet som avses i 2 kap. 5 § 1 skattebrottsdatalagen (1999:90) om behandling av (2017:000), medverkan i brottsutredningar, 2.sådan verksamhet som avses i 7 § 1 lagen (2005:787) om behandling av uppgifter i brottsbekämpande verksamhet, eller 3.sådan verksamhet som avses i 3 kap. 2 § 1 kustbevakningsdatalagen (2012:145). Sekretess enligt första stycket gäller inte för uppgift som hänför sig till verksamhet hos och som har förts in i en allmän handling . För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Sekretess gäller för uppgift om en enskilds personliga och ekonomiska förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men och uppgiften förekommer i 1.utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål, 2.angelägenhet som avser användning av tvångsmedel i brottmål eller iannan verksamhet för att förebygga brott, 3.angelägenhet som avser registerkontroll och särskild personutredning enligt säkerhetsskyddslagen (1996:627), 4.annan verksamhet som syftar till att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott och som bedrivs av en åklagarmyndighet, , , , eller , 1Senaste lydelse 2015:438. 2Senaste lydelse 2015:438. Anmärkning: Ändring i samma paragrafer har också föreslagits i propositionen 2016/17:89 5. Statens medieråds verksamhet att biträda Justitiekanslern, allmän åklagare eller i brottmål, 6.register som förs av enligt 4 kap. polisdatalagen (2010:361) eller som annars behandlas med stöd av de bestämmelserna eller uppgifter som behandlas av Säkerhetspolisen med stöd av 6 kap. samma lag, 7.register som förs enligt lagen (1998:621) om misstankeregister, 8. register som förs av Skatte- verket enligt lagen (1999:90) om behandling av personuppgifter vid datalagen (2017:000) eller annars behandlas där med stöd av brottsutredningar eller som annars behandlas där med stöd av samma 9.särskilt ärenderegister över brottmål som förs av åklagarmyndighet, om uppgiften inte hänför sig till registrering som avses i 5 kap. 1 §, 10.register som förs av enligt lagen (2005:787) om behandling av uppgifter i brottsbekämpande verksamhet eller som annars behandlas där med stöd av samma lag, eller 11.register som förs enligt lagen (2010:362) om polisens allmänna spaningsregister. Sekretessen enligt första stycket 2 gäller hos domstol i dess rättskipande eller rättsvårdande verksamhet endast om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men om uppgiften röjs. Vid förhandling om användning av tvångsmedel gäller sekretess för uppgift om vem som är misstänkt endast om det kan antas att fara uppkommer för att den misstänkte eller någon närstående till honom eller henne utsätts för våld eller lider annat allvarligt men om uppgiften röjs. Första stycket gäller inte om annat följer av 2, 6 eller 7 §. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Sekretessen enligt 1 § hindrar inte att en uppgift lämnas ut 1.till en enskild enligt vad som föreskrivs i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, 2.till en enskild enligt vad som föreskrivs i säkerhetsskyddslagen (1996:627) samt i förordning som har meddelats med stöd i den lagen, 3.enligt vad som föreskrivs i –lagen (1998:621) om misstankeregister, –polisdatalagen (2010:361), behandling av personuppgifter vid (2017:000), – lagen (2005:787) om behandling av uppgifter i Senaste lydelse 2015:434. – kustbevakningsdatalagen (2012:145), –åklagardatalagen (2015:433), –förordningar som har stöd i dessa lagar, eller 4. till enskild enligt vad som föreskrivs i 27 kap. 8 § . 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre bestämmelser gäller fortfarande för uppgifter i handlingar som har omhändertagits för arkivering före ikraftträdandet av denna lag. Ärendet och dess beredning Regeringen beslutade (dnr Fi2012/04241/S3) att ge i uppdrag att utreda bl.a. behovet av författningsändringar i de lagar och förordningar som reglerar behandling av personuppgifter i den brottsbekämpande verksamheten. Mot bakgrund av ikraftträdandet av den nya polisdatalagen (2010:361) skulle bl.a. utredas vilka författningsändringar som behövdes i syfte att underlätta ett modernt och effektivt brottsbekämpande arbete där hänsyn tas till den personliga integriteten för de registrerade, särskilt inom underrättelseverksamheten. Enligt uppdraget skulle också bl.a. analysera verkets behov av att kunna behandla personuppgifter inom den brottsbekämpande verksamheten på grund av internationella förpliktelser. har i en promemoria som inkom lämnat förslag till en ny lag om behandling av personuppgifter i brottsbekämpande verksamhet som ska ersätta den nuvarande lagen (1999:90) om behandling av personuppgifter vid medverkan i brottsutredningar. I promemorian föreslås även vissa ändringar i lagen (1997:1024) om medverkan i brottsutredningar samt ytterligare vissa författningsändringar. Relevanta delar av promemorians lagförslag finns i bilaga 1. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i (dnr Fi2012/04241/S3). Vissa förslag har även underhand beretts med . Denna proposition behandlar de delar i promemorian som rör en ny lag om behandling av personuppgifter i brottsbekämpande verksamhet, vissa förändringar i bestämmelserna om uppgifter enligt lagen om medverkan i brottsutredningar och följdändringar i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Regeringen avser att återkomma till de övriga frågor som behandlas i promemorian. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 3. Lagrådets yttrande finns i bilaga 4. Lagrådet har lämnat förslagen utan erinran. I förhållande till lagrådsremissen har vissa smärre ändringar av språklig karaktär gjorts i lagtexten. har i uppdrag att medverka i vissa brottsutredningar samt att utföra underrättelseverksamhet avseende viss brottslighet. Den brottsbekämpande verksamheten bedrivs inom den s.k. skattebrottsenheten, som är organisatoriskt skild från andra verksamheter inom . Den brottsbekämpande verksamheten utgör en sådan självständig verksamhetsgren inom som avses i 8 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Andra verksamheter inom är t.ex. beskattningsverksamheten och folkbokföringsverksamheten. Medverkan i brottsutredningar sker på begäran av åklagare medan underrättelseverksamheten bedrivs självständigt av . Verksamheten är begränsad till vissa typer av brott som har koppling till övriga verksamhet. Bakgrunden till att gavs uppdraget att bedriva brottsbekämpande verksamhet inom skattebrottsområdet var bl.a. att fördelar i effektiviteten av hanteringen av skattebrottsutredningarna förväntades kunna uppnås genom den ökade möjligheten att anpassa resurserna i skatteutredningen och i skattebrottsutredningen till varandra. Inrättandet av skattebrottsutredande funktioner vid skattemyndigheterna förväntades också leda till positiva effekter när det gällde den skatterättsliga kompetensen, se propositionen medverkan i brottsutredningar, m.m. (prop. 1997/98:10 s. 34 och 40 f.). framhölls bl.a. att vissa rättssäkerhetsfrågor aktualiseras när en förvaltningsmyndighet ges brottsutredande uppgifter. Som brottsmisstänkt har en enskild vissa rättigheter som han eller hon inte har i en skatteutredning. Vidare har brottsutredningar och skatteutredningar olika syften och regleras av olika regelverk. En myndighet måste iaktta de olika lagliga förutsättningarna för att vidta olika typer av utredningsåtgärder samt motivera en sådan åtgärd utifrån syftet med den utredning som åtgärden vidtas inom. För att den enskildes rättssäkerhet skulle kunna garanteras bedömdes att den nya organisationen inte borde medföra att de gränser som fanns mellan skatteutredning och skattebrottsutredning blev otydliga. Regeringen ansåg att de skattebrottsutredande funktionerna inom skulle bedrivas inom särskilda skattebrottsenheter som hålls organisatoriskt avskilda från skatteutredningar (s. 43 f.). I 8 § förordningen (2007:780) med instruktion för anges att det vid verket ska finnas en eller flera särskilda enheter för uppgiften att medverka i brottsutredningar enligt lagen (1997:1024) om medverkan i brottsutredningar. bedrivs den brottsbekämpande verksamheten samlat i en och samma skattebrottsenhet. Verksamheten är koncentrerad till åtta orter och styrs och leds från . Samarbetet mellan brottsbekämpande myndigheter har blivit allt viktigare i det brottsförebyggande och brottsutredande arbetet. Ett effektivt och framgångsrikt arbete mot brottslighet gynnas av att det går att dra nytta av den samlade kunskap om brott som finns hos myndig- 2016/17:89 heterna. Det gäller särskilt när myndigheter har arbetsuppgifter som gränsar till eller överlappar varandra. Det pågår ett fortlöpande arbete med att utveckla system för informationsutbyte inom och mellan brottsbekämpande myndigheter, bl.a. inom ramen för arbetet med att digitalt sammankoppla rättskedjan (RIF-arbetet) som bedrivs av myndigheter inom rättsväsendet (, , , , , , , , , och ). har för flera brottsbekämpande myndigheter också införts nya författningar om behandling av personuppgifter, som skapar förutsättningar för ett bättre samarbete mellan de brottsbekämpande myndigheterna genom utökade möjligheter till informationsutbyte. gav regeringen i uppdrag åt tillsammans med , , , , , och att vidta åtgärder för att säkerställa en effektiv och uthållig bekämpning av den grova organiserade brottsligheten. Samverkansarbetet bedrivs på underrättelsestadiet och sker bl.a. i s.k. regionala underrättelsecentrum och ett nationellt underrättelsecentrum. medverkar i samarbetet både genom den brottsbekämpande verksamheten och genom beskattningsverksamheten och deltar i styrnings- och ledningsfunktionerna. trädde lagen (2016:774) om uppgiftsskyldighet vid samverkan mot viss organiserad brottslighet i kraft. Lagen syftar till att underlätta informationsutbytet mellan myndigheter som samverkar för att förebygga, förhindra eller upptäcka viss organiserad brottslighet. 4.2 Lagen om medverkan i brottsutredningar Bestämmelser om brottsbekämpande verksamhet, som bedrivs inom skattebrottsenheten, finns i lagen om med- verkan i brottsutredningar. I 1 § regleras vilka typer av brott verksam- I första stycket ges en uppräkning över brott enligt – Skattebrottslagen (1971:69), – 30 kap. 1 § första stycket 4 aktiebolagslagen (2005:551), s.k. för- bjudna lån m.m., – 11 § tredje stycket lagen (1967:531) om tryggande av pensions- utfästelse m.m., dvs. lån från stiftelse, – folkbokföringslagen (1991:481), – 11 kap. 5 § , dvs. – lagen (2014:836) om näringsförbud. Enligt andra stycket får dessutom medverka vid undersökning av annat brott om åklagaren finner särskilda skäl för detta. Av 2 § framgår att medverkan i brottsutredningar om- fattar biträde vid förundersökning på begäran av åklagare. enligt paragrafen begära biträde av också i fråga om utredning av brott innan förundersökning har inletts. Med detta avses en sådan utredning som åklagaren kan behöva göra för att samla in underlag Prop. 2016/17:89 för beslut om huruvida förundersökning ska inledas eller inte, s.k. Enligt 3 och 4 §§ får på åklagarens uppdrag medverka vid husrannsakan som verkställs av en polisman samt verkställa beslut om beslag enligt 27 kap. 1 § i de fall våld mot person inte behöver användas. I övrigt får inte verkställa beslut om tvångsmedel. Av 5 § framgår att får, utan att biträde begärs av åklagare, på egen hand utföra s.k. förenklade brottsutredningar avseende sådan brottslighet som anges i 1 § första stycket. Sådana utredningar får utföras i fall som avses i 23 kap. 22 § , om den misstänkte kan antas erkänna gärningen och har fyllt tjugoett år. Den nämnda bestämmelsen i avser situationer då det även utan förundersökning finns tillräckliga skäl för åtal och det gäller ett brott som inte kan antas föranleda någon annan påföljd än böter. Enligt 6 § första stycket får också, i fråga om brott som avses i 1 § första stycket, bedriva spaning samt verksamhet som består i att samla, bearbeta och analysera information för att klarlägga om brottslig verksamhet har utövats eller kan komma att utövas och som inte utgör förundersökning enligt 23 kap. . Med sådan verksamhet avses det som kallas underrättelseverksamhet. ska enligt andra stycket samma bestämmelse också verka för att förebygga brottslighet som avses i 1 § första stycket. Spaning utgör en utredningsmetod som kan ingå som ett led i både en förutredning och en förundersökning. Spaningsverksamheten kan också vara mer allmänt inriktad på att samla in, bearbeta och analysera information som kan ha betydelse i ett framtida spanings- eller utredningsarbete. Det förekommer såväl yttre som inre spaning. Yttre spaning kan bestå i att hämta in upplysningar genom att observera misstänkta och andra, kartlägga kontakter, resor och andra förehavanden etc. Inre spaning avser att ta fram ett informationsunderlag om exempelvis en person eller ett företag genom att hämta uppgifter från register, gå igenom arkiverat material eller på annat sätt bearbeta tillgänglig information (se prop. 1997/98:10 s. 54 f.). De brottsförebyggande insatser som omfattas av 6 § andra stycket kan t.ex. innebära att ger ut information som syftar till att förebygga skattebrottslighet (s. 54). 5Övergripande reglering om behandling av personuppgifter I regeringsformen finns grundläggande bestämmelser till skydd för den personliga integriteten. I 1 kap. 2 § första stycket slås det fast att den offentliga makten ska utövas med respekt bl.a. för den enskilda männi- 2016/17:89 skans frihet och i fjärde stycket anges bl.a. att det allmänna ska värna den enskildes privatliv och familjeliv. Enligt 2 kap. 6 § andra stycket är var och en gentemot det allmänna skyddad mot betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden. Inskränkningar i det grundlagsfästa skyddet kan endast göras genom lag och bara under de förutsättningar som anges i 2 kap. 21 och 22 §§ regeringsformen. En begränsning av rätten till skydd mot sådana integritetsintrång får ske endast för att tillgodose ett ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle och får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den. och om medborgerliga och antog () den allmänna förklaringen om de De rättigheter som räknas upp i förklaringen har vidareutvecklats bl.a. i den europeiska konventionen av om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (kallad ) och FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättigheter . Enligt artikel 8 i har var och en rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. myndighet får inte inskränka åtnjutandet av denna rättighet annat än med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och Såvitt gäller laglighetskriteriet krävs bl.a. att den nationella rättighetsinskränkande författningen uppfyller vissa minimikrav i fråga om kvalitet och tydlighet. Reglerna ska vara tillräckligt tydliga för att tillämpningen ska vara förutsebar och den ska vara allmänt tillgänglig. Kravet att ett ingripande ska vara nödvändigt i ett demokratiskt samhälle innebär att det ska föreligga ett ”angeläget samhälleligt behov” av åtgärden i fråga. I det ligger bl.a. en begränsning som innebär att åtgärden inte får gå längre än vad som är nödvändigt med beaktande av proportionalitetsprincipen, dvs. den ska stå i rimlig relation till det intresse åtgärden är avsedd att tillgodose. Vid denna avvägning har staterna ett visst handlingsutrymme att inom rimliga gränser avgöra vilka åtgärder som kan anses nödvändiga för att tillgodose det eftersträvade I artikel 13 i föreskrivs att var och en, vars i konventionen angivna fri- och rättigheter kränkts, ska ha tillgång till ett effektivt rättsmedel inför en nationell myndighet. Detta gäller även om kränkningen förövats av någon under utövning av offentlig myndighet. Innebörden av artikeln är att den enskilde ska ha tillgång till en nationell instans för att kunna få saken prövad och kunna få rättelse. kan utföras av domstol, men något krav på domstolsprövning uppställs inte. Prövning av en stats regering eller av en förvaltningsmyndighet kan vara tillräckligt för att uppfylla konventionens krav på tillgång till ett effektivt rättsmedel. Även i FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättigheter finns en bestämmelse till skydd mot godtyckligt eller olagligt ingripande i någons privat- och familjeliv (artikel 17). I konvention om skydd för enskilda vid automatisk databehandling av personuppgifter (kallad dataskyddskonventionen) finns också bestämmelser av betydelse för automatiserad behandling av personuppgifter. Dataskyddskonventionen trädde i kraft . Samtliga medlemsstater i Europeiska unionen (EU) har ratificerat konventionen. Dataskyddskonventionens innehåll kan ses som en precisering av skyddet enligt artikel 8 i för enskilda vid automatiserad databehandling. Dataskyddskonventionens syfte är att säkerställa den enskildes rätt till personlig integritet i samband med behandling av personuppgifter och att förbättra förutsättningarna för ett fritt informationsflöde över gränserna. Dataskyddskonventionen innehåller principer för dataskydd som de konventionsanslutna staterna ska iaktta i sin nationella lagstiftning. Personuppgifter som är föremål för automatiserad behandling ska hämtas in och behandlas på ett korrekt sätt för särskilt angivna ändamål. Vidare ska uppgifterna vara relevanta för ändamålen och får inte senare användas på ett sätt som är oförenligt med dessa. Uppgifterna måste också vara riktiga och aktuella och de får inte bevaras längre än vad som är nödvändigt för ändamålen. Vissa typer av personuppgifter får behandlas endast om den nationella lagstiftningen ger ett ändamålsenligt skydd. Till sådana personuppgifter hör uppgifter som avslöjar ras, politisk tillhörighet, religiös tro eller övertygelse i övrigt, hälsa och sexualliv samt uppgifter om brott. För att skydda personuppgifter mot bl.a. oavsiktlig eller otillåten förstörelse föreskriver konventionen att lämpliga skyddsåtgärder ska vidtas. Vidare föreskrivs att den registrerade ska ha möjlighet till insyn i register och till att få uppgifter rättade. I vissa fall får undantag göras från bestämmelserna om uppgifternas beskaffenhet och rätten till insyn. Sådana inskränkningar förutsätter enligt konventionen stöd i den nationella lagstiftningen och att inskränkningen är nödvändig i ett demokratiskt samhälle för vissa angivna ändamål, t.ex. statens ekonomiska intressen och brottsbekämpning, samt för att skydda enskildas fri- och rättigheter. Dataskyddskonventionens roll som grundläggande dokument för automatiserad behandling av personuppgifter inom EU har i princip övertagits av dataskyddsdirektivet (se nedan). Direktivet omfattar dock inte behandling av personuppgifter inom områden som allmän säkerhet, försvar och statens säkerhet. På dessa områden är dataskyddskonventionen således fortfarande av betydelse. Såvitt gäller polissamarbete och straffrättsligt samarbete finns numera också det s.k. dataskyddsrambeslutet (se nedan). antog ett tilläggsprotokoll till dataskyddskonventionen. ser om tillsynsmyndigheter och överföring av personuppgifter till länder som inte är bundna av konventionen. Tilläggsprotokollet trädde i kraft . Internationella riktlinjer i fråga om integritetsskydd och persondataflöde över gränserna har även utarbetats inom och utveckling (). Ett antal internationella organisationer och företag har antagit egna regler om dataskydd som bygger på riktlinjer. Riktlinjerna motsvarar i princip de bestämmelser som finns i dataskyddskonventionen. Dataskyddskonventionen är föremål för översyn. Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna I Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna bekräftas de rättigheter som har sin grund i medlemsstaternas gemensamma författningstraditioner och internationella förpliktelser, , unionens och sociala stadgor samt rättspraxis vid Europeiska unionens domstol och Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna. Stadgans syfte är att kodifiera de grundläggande fri- och rättigheter som EU redan erkänner. I stadgans artikel 7 föreskrivs, efter förebild i artikel 8 i , att var och en har rätt till respekt för sitt privatliv och familjeliv, sin bostad och sina kommunikationer. I artikel 8 i stadgan föreskrivs bl.a. att var och en har rätt till skydd av de personuppgifter som rör honom eller henne. Personuppgifter ska behandlas lagenligt för bestämda ändamål och på grundval av den berörda personens samtycke eller någon annan legitim och lagenlig grund. Var och en har rätt att få tillgång till insamlade uppgifter som rör honom eller henne och att få dem rättade. En oberoende myndighet ska kontrollera att reglerna efterlevs.