prop · H403173 · 2017-04-26 00:00:00 — en inom EES baserad verksamhetsutövare som omfattas av direktivet och som står under tillsyn. Därutöver krävs att filialen eller dotterföretaget tillämpar rutiner för informationsöverföring och behandling av personuppgifter som anges i 2 kap. 8 eller 9 § eller motsvarande krav i utländsk rätt. Övervägandena finns i avsnitt 8.10. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 29 i direktivet. Paragrafen innebär att verksamhetsutövare kan förlita sig på andra utomstående än sådana som avses i 22 § för att genomföra åtgärder för Detta förutsätter att det är fråga om utkontraktering, agenturförhållanden eller liknande förhållanden, dvs. verksamhetsutövaren anlitar annan för att tillhandahålla varor eller I en sådan situation kan den som för verksamhetsutövarens räkning tillhandahåller varor och tjänster även genomföra de åtgärder för kundkännedom som krävs enligt lagen. Detta förutsätter dock att den utomstående enligt avtal ska anses ingå i verksamhetsutövaren. detta uttryck avses att de åtgärder för kundkännedom som den utomstående vidtar ska anses vara vidtagna av verksamhetsutövaren och att de sker på verksamhetsutövarens ansvar. Övervägandena finns i avsnitt 8.10. I paragrafen finns bestämmelser om under vilka förutsättningar som kreditinstitut och finansiella institut kan tillämpa förenklade åtgärder för kundkännedom avseende gemensamma konton, bl.a. klientmedelskonton. Paragrafen motsvaras delvis av 2 kap. 5 § 8 penningtvättslag, men dess innehåll är i allt väsentligt nytt. Av första stycket framgår inledningsvis att paragrafen är tillämplig när verksamhetsutövare tillhandahåller ett konto som kunden innehar i syfte att förvalta medel som tillhör andra än kunden. Den förenklade åtgärd för kundkännedom som medges är att den verksamhetsutövare som tillhandahåller kontot inte måste identifiera och kontrollera identiteten på de fysiska eller juridiska personer för vars räkning kunden förvaltar En sådan skyldighet föreligger normalt enligt 5 §, eftersom den för vars räkning medlen förvaltas är verklig huvudman i förhållande till I första stycket anges vidare till vilka kunder som ett gemensamt konto med förenklade åtgärder kan tillhandahållas. Enligt punkterna 1 och 2 kan sådana konton tillhandahållas fysiska och juridiska personer vars åtgärder för kundkännedom en verksamhetsutövare får förlita sig på. är alltså särskilt utpekade fysiska och juridiska personer som omfattas av penningtvättslagen eller motsvarande bestämmelser inom EES, liksom motsvarande verksamheter utanför EES förutsatt att de omfattas av motsvarande krav i fråga om att vidta åtgärder för kundkännedom och bevarande av handlingar som följer av penningtvättslagen. Enligt punkten 3 kan gemensamma konton med förenklade åtgärder för kundkännedom även tillhandahållas kunder som till följd av föreskrift i lag eller annan författning är skyldig att hålla medel som förvaltas för annans räkning avskilda från egna tillgångar och medel. I andra stycket anges vad som därutöver krävs för att ett gemensamt konto med förenklade åtgärder ska kunna tillhandahållas. villkoret är att risken som kan förknippas med verksamhetsutövarens kund bedöms som låg enligt den metod för riskklassificering som anges i 2 kap. 3 §. Dessutom krävs att verksamhetsutövaren säkerställer att denne utan dröjsmål och på begäran kan få del av uppgift om identiteten hos den för vars räkning kunden förvaltar medlen och den dokumentation som ligger till grund för uppgifterna. Denna möjlighet måste säkerställas genom avtal eller på annat sätt. Övervägandena finns i avsnitt 8.11.1. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 13.5 första stycket a och b i direktivet. Paragrafen genomför tillsammans med 27 och 28 §§ artikel 21 i direktivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om åtgärder för kundkännedom avseende livförsäkringar och andra investeringsrelaterade försäkringar. I första stycket framgår att verksamhetsutövare som tillhandahåller livförsäkringar eller andra investeringsrelaterade försäkringar ska identifiera den person som är förmånstagare i förhållande till försäkringen. Om förmånstagaren utpekas på annat sätt än med namn ska verksamhetsutövaren säkerställa att förmånstagaren kan identifieras senast vid utbetalningstillfället. Enligt andra stycket ska åtgärder även vidtas för att bedöma om förmånstagaren eller dennes verkliga huvudman är en person i politiskt utsatt ställning eller en familjemedlem eller känd medarbetare till en sådan person. I tredje stycket framgår att identitetskontroll och kontroll av om förmånstagaren är en person i politiskt utsatt ställning ska ske senast när ersättning enligt försäkringen första gången betalas ut. Paragrafen ska tillämpas i förening med 28 §, vilket innebär att omfattningen av de kontroller och åtgärder som ska vidtas ska bestämmas av den risk som kan förknippas med kundrelationen. Övervägandena finns i avsnitt 8.11.2. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 21 i direktivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om åtgärder för kundkännedom avseende livförsäkringar och andra investeringsrelaterade försäkringar. Paragrafen avser den situation då en verksamhetsutövare som tillhandahåller livförsäkringar eller andra investeringsrelaterade försäkringar har identifierat en person i politiskt utsatt ställning bland förmånstagarna. Om så är fallet ska verksamhetsutövaren avgöra om detta innebär att risken för penningtvätt eller finansiering av terrorism som kan förknippas med kundrelationen bedöms som hög. Om risken bedöms vara hög ska verksamhetsutövaren inhämta godkännande från behörig beslutsfattare innan utbetalning av försäkringsersättning sker (punkten 1) och tillämpa skärpt fortlöpande uppföljning av affärsförbindelsen enligt 13 § och övervaka aktiviteter och transaktioner enligt 4 kap. 1 § i förhöjd omfattning (punkten 2). Övervägandena finns i avsnitt 8.11.2. 2016/17:173 28 § Paragrafen, som är ny, genomför artikel 21 i direktivet. I paragrafen förtydligas att de kontroller och åtgärder som ska vidtas enligt 26 och 27 §§, i likhet med övriga åtgärder för kundkännedom, ska bestämmas av den risk som kan förknippas med kundrelationen. Övervägandena finns i avsnitt 8.11.2. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 13.6 i direktivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om åtgärder för kundkännedom avseende förmånstagare till truster och trustliknande juridiska konstruktioner. Paragrafen är tillämplig när verksamhetsutövarens kund är eller företräder en trust eller liknande juridisk konstruktion. En förmånstagare till en trust eller liknande juridisk konstruktion är verklig huvudman i förhållande till trusten. Det innebär att förmånstagare ska identifieras och att deras identitet ska kontrolleras enligt 8 §. I paragrafens första stycke anges hur verksamhetsutövare ska agera när förmånstagare identifieras på annat sätt än genom namn. I en sådan situation ska verksamhets- utövaren säkerställa att förmånstagaren kan identifieras senast vid utbetalningstillfället. I andra stycket framgår att identiteten ska kontrolleras senast när förmånerna betalas ut eller förmånstagaren gör gällande annan förvärvad rättighet. Med att kunden gör gällande annan förvärvad rättighet kan avses förmögenhetsöverföringar som sker med stöd av trusturkunden på annat sätt än genom utbetalning av pengar, exempelvis överföring av ägande till viss egendom och andra liknande situationer. Övervägandena finns i avsnitt 8.11.3. Paragrafen är ny. I paragrafen förtydligas att de kontroller och åtgärder som ska vidtas enligt 29 §, i likhet med övriga åtgärder för kundkännedom, ska bestämmas av den risk som kan förknippas med Övervägandena finns i avsnitt 8.11.3. Paragrafen omhändertar den möjlighet till förenklade åtgärder för kundkännedom avseende instrument för elektroniska pengar som erbjuds i artikel 12 i direktivet. Innehållet i paragrafen motsvaras delvis av 2 kap. 5 § 7 penningtvättslag. Paragrafen innehåller bestämmelser om förenklade åtgärder avseende tjänster för elektroniska pengar i vissa fall och genomför den möjlighet till sådana åtgärder som anges i artikel 12 i direktivet. Av paragrafens första stycke framgår att förenklade åtgärder för kundkännedom kan vidtas av tillhandahållare av instrument för elektroniska pengar som avses i lagen om elektroniska pengar i vissa fall. De förenklade åtgärderna innebär att utgivaren kan besluta att inte vidta en eller flera av de åtgärder för kundkännedom som avses i 7, 8 och 10– En tillämpning av de förenklade åtgärderna förutsätter att de riskreducerande villkor som anges i punkterna 1–5 är uppfyllda. Av andra stycket framgår att de förenklade åtgärderna inte innebär att verksamhetsutövaren kan underlåta att övervaka aktiviteter och transaktioner enligt 4 kap. 1 §. Förenklade åtgärder får således endast vidtas om affärsförbindelserna och transaktionerna övervakas så noga att ovanliga eller misstänkta transaktioner kan upptäckas. Övervägandena finns i avsnitt 8.11.4. Paragrafen genomför tillsammans med 3 kap. 13 § artikel 13.1 d i direktivet. Paragrafen genomför tillsammans med 3 kap. 17 § och 2 § artikel 18.2 i direktivet. Innehållet motsvaras delvis av 2 kap. 10 § och 3 kap. 1 § penningtvättslag, men är i allt väsentligt nytt. Paragrafen innehåller bestämmelser om övervakning och bedömning av affärsförbindelser och enstaka transaktioner. Av första stycket 1 och 2 följer att verksamhetsutövare ska övervaka pågående affärsförbindelser och bedöma enstaka transaktioner i syfte att upptäcka avvikelser från ett väntat beteende hos kunden. Underlaget för att bedöma vad som är avvikande varierar med omfattningen av kunskapen som verksamhetsutövaren har om kunden. I de fall då åtgärder för kundkännedom, ensamt eller i förening med en längre tids affärsförbindelse, innebär att verksamhetsutövare har en individuellt bestämd bild av hur kunden väntas agera ska avvikelser från detta beteende särskilt uppmärksammas. Även avvikelser från hur kunder i allmänhet agerar eller använder verksamhetsutövarens produkter ska uppmärksammas. Verksamhetsutövare förutsätts upptäcka både avvikande aktiviteter och transaktioner. Med aktiviteter avses sådana omständigheter som en verksamhetsutövare kan iaktta vid sammanträffanden med kunden eller på annat sätt och som inte innebär genomförande av en transaktion med verksamhetsutövaren. Det kan exempelvis avse omständigheten att en kund är ovillig att identifiera sig eller att kunden förefaller utföra en transaktion åt någon annan person som uppehåller sig i närheten. Andra exempel kan vara att den som företräder kunden förefaller sakna kännedom om den verksamhet som kunden bedriver eller av annat skäl kan antas vara en bulvan eller målvakt. Det rör sig således sammanfattningsvis om omständigheter som verksamhetsutövaren kan iaktta i samband med kontakter med kunder eller på annat sätt. I punkten 3 anges att övervakningen av affärsförbindelser och bedömningen av enstaka transaktioner ska syfta till att verksamhets- utövaren kan upptäcka aktiviteter och transaktioner som kan antas ingå som ett led i penningtvätt eller finansiering av terrorism utan att vara avvikande. Med detta avses i första hand kända upplägg eller tillväga- gångssätt för penningtvätt eller finansiering av terrorism som gjorts tillgängliga för verksamhetsutövaren av myndigheter eller det samord- ningsorgan som ska inrättas. I andra stycket anges att övervakningens inriktning och omfattning ska bestämmas med beaktande av de risker som identifierats i den allmänna riskbedömningen, den risk för penningtvätt och finansiering av terrorism som kan förknippas med kundrelationen och annan information om 2016/17:173 tillvägagångssätt för penningtvätt eller finansiering av terrorism. Detta ger uttryck för att även den i paragrafen aktuella övervakningen ska bedrivas på ett riskbaserat sätt. Övervägandena finns i avsnitt 9.1. Paragrafen genomför tillsammans med 1 § artikel 18.2 i direktivet. Paragrafen genomför också artikel 11 e i direktivet. Innehållet i paragrafen motsvaras delvis av 3 kap. 1 § andra stycket och 2 kap. 2 § andra stycket penningtvättslag, men är till stor del nytt. Paragrafen innehåller bestämmelser om vad verksamhetsutövare ska göra om avvikelser eller misstänkta aktiviteter eller transaktioner uppmärksammas enligt 1 §. Paragrafen gäller även när misstänkta aktiviteter eller transaktioner uppmärksammas på annat sätt än genom den löpande övervakningen av affärsförbindelser eller bedömningen av enstaka transaktioner. Med detta avses i första hand när sådana misstankar uppstår vid andra kundkontakter än sådana som kräver åtgärder för kundkännedom enligt 3 kap. 4–6 §§. I de nämnda situationerna ska verksamhetsutövare enligt första stycket genom skärpta åtgärder för kundkännedom enligt 3 kap. 16 § och andra nödvändiga åtgärder bedöma om det finns skälig grund att misstänka att penningtvätt eller finansiering av terrorism föreligger eller att egendom annars härrör från brottslig handling. Begreppet ”skälig grund för misstanke” innebär att det inte krävs att verksamhetsutövaren gör någon mera ingående bedömning av transaktioner och aktiviteter. En bedömning bör dock göras i syfte att undvika slentrianmässig rapportering av transaktioner eller aktiviteter som vid första anblick verkar misstänkta eller avvikande. Verksamhetsutövarens åtgärder och bedömning bör syfta till att i den mån det är möjligt klargöra om den misstänkta eller avvikande aktiviteten eller transaktionen kan ha en naturlig och legitim förklaring. Att verksamhetsutövare ska rapportera vid ”misstanke” om penningtvätt eller finansiering av terrorism anges inte längre i lagen, eftersom en konkret misstanke alltid innebär att det föreligger skälig grund för misstanke. Att ordet ”misstanke” tas bort innebär således inte någon ändring i sak. I andra stycket förtydligas att åtgärder enligt första stycket inte måste vidtas, eller att verksamhetsutövaren kan upphöra med åtgärderna, när den har tillräckligt underlag för att bedöma att det föreligger skälig grund att misstänka penningtvätt eller finansiering av terrorism eller att egendom annars härrör från brottslig handling. Därigenom kan undvikas att kunden får kännedom om att en bedömning enligt första stycket sker. Övervägandena finns i avsnitt 9.2. Paragrafen genomför tillsammans med 6 § artikel 33.1 i direktivet. Paragrafens innehåll motsvarar delvis 3 kap. 1 § andra stycket i 2009 års Paragrafen innehåller bestämmelser om rapportering av misstänkt penningtvätt och finansiering av terrorism till . Av första stycket framgår att verksamhetsutövare ska göra en rapport till om verksamhetsutövaren efter en bedömning enligt 2 § har skälig grund att misstänka penningtvätt eller finansiering av terrorism eller att egendom annars härrör från brottslig handling. Till skillnad från definitionen av penningtvätt innehåller definitionen av finansiering av terrorism även subjektiva rekvisit. En verksamhets- utövare bör dock i regel inte utreda en kunds avsikt med en viss handling, utan ska i första hand vara uppmärksam på, försöka förhindra och vid behov rapportera sådana aktiviteter och transaktioner som typiskt sett kännetecknar finansiering av terrorism och de andra åtgärder som omfattas av definitionen. Rapporten ska innehålla alla omständigheter som ger stöd för misstanken. Med avses i praktiken finansunderrättelseenheten vid , ofta benämnd Finanspolisen. Med att egendom ”annars härrör från brottslig handling” avses situationen då pengar eller annan egendom som verksamhets- utövaren kommer i kontakt med kan antas vara resultatet av en brottslig handling, men ännu inte varit föremål för någon åtgärd som innebär att det är fråga om penningtvätt. Ett sådant exempel kan vara att det till ett bankkonto sker ett stort antal överföringar från olika avsändare. Om verksamhetsutövaren då t.ex. får anledning att misstänka att insättningarna beror på att kontohavaren har begått ett bedrägeri, kan rapportering ske med stöd av detta tillägg. Annars skulle verksamhetsutövaren behöva rapportera först när pengarna flyttas från kontot, vilket är en penningtvättsåtgärd. Rapportering ska ske på det sätt och i den form som bestäms i föreskrifter. I 8 kap. 1 § 11 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela sådana föreskrifter. I andra stycket anges att en rapport ska lämnas även om transaktioner inte genomförs samt om det före ingåendet av en affärsförbindelse eller utförandet av en transaktion uppkommer misstanke om att kunden har för avsikt att använda verksamhetsutövarens produkter eller tjänster för penningtvätt eller finansiering av terrorism. I tredje stycket finns föreskrifter om innehållet i rapporten i vissa delar. Verksamhetsutövare som gör en rapport ska ange om den egendom som avses i rapporten till finns hos verksamhetsutövaren, liksom i förekommande fall uppgifter om vilka tillgodohavanden kunden har hos verksamhetsutövaren, om verksamhetsutövaren avstått från att genomföra en misstänkt transaktion och uppgifter om mottagare av en misstänkt transaktion. Övervägandena finns i avsnitt 9.2. Paragrafens första stycke genomför artikel 36 i direktivet och motsvarar 3 kap. 6 § penningtvättslag. Paragrafen innehåller bestämmelser om myndigheters skyldighet att underrätta om misstänkt penningtvätt eller finansiering av terrorism. En myndighet som bedriver tillsyn avseende bestämmelserna i penningtvättslagen och som vid inspektion eller på annat sätt har upptäckt en omständighet som kan antas ha samband med eller utgöra penningtvätt eller finansiering av terrorism ska utan dröjsmål underrätta om detta 2016/17:173 Andra stycket är nytt och innebär att underrättelse till Polismyndig- heten ska göras även av andra myndigheter om de upptäcker sådana omständigheter som avses i första stycket. Underrättelseskyldigheten gäller endast vid andra myndigheters hantering av kontanter. Under- rättelseskyldigheten som följer av detta stycke är inte sekretessbrytande, vilket innebär att underrättelse får ske endast om det inte hindras av sekretess enligt offentlighets- och sekretesslagen. En tillämpning av generalklausulen i 10 kap. 27 § den lagen kan därmed ofta aktualiseras. Övervägandena finns i avsnitt 9.3. Paragrafen genomför artikel 32.1 i direktivet. Den motsvarar delvis 3 kap. 1 a § penningtvättslag. I paragrafen pekas ut som finansunder- rättelseenhet. Ändringen i paragrafen innebär att det förtydligas att är finansunderrättelseenhet även vid tillämpning av artikel 32.1 i direktivet. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 14.2. Paragrafen genomför tillsammans med 3 § artikel 33.1 i direktivet. Den motsvarar delvis 3 kap. 1 § fjärde stycket penningtvättslag. Paragrafen innehåller bestämmelser om skyldighet för verksamhets- utövare och insamlingsorganisationer att tillhandahålla vissa uppgifter, den s.k. frågerätten. Ändringen i första stycket innebär att uppgiftsskyldighet även föreligger för den som bedriver eller har bedrivit penninginsamling för humanitärt, välgörande, kulturellt eller annat allmännyttigt ändamål. För verksamhetsutövare som omfattas av penningtvättslagen gäller samma krav. Andra stycket motsvarar 3 kap. 1 § femte stycket penningtvättslag. Där klargörs att frågerätten och uppgiftsskyldigheten enligt första stycket föreligger även för andra än den verksamhetsutövare som lämnat en rapport om misstänkt penningtvätt eller finansiering av terrorism enligt 3 §. I 8 kap. 1 § 13 framgår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om hur uppgifter ska lämnas enligt paragrafen. Övervägandena finns i avsnitt 9.3. Paragrafen genomför artikel 42 i direktivet. Den motsvarar 3 kap. 7 § penningtvättslag med den skillnaden att alla verksamhets- utövare träffas av bestämmelsen (jfr prop. 2008/09:70 s. 199). Paragrafen innehåller bestämmelser om att verksamhetsutövare ska ha ett system för att snabbt och fullständigt kunna lämna upplysningar om huruvida de har haft en affärsförbindelse med en viss person och, om så skulle vara fallet, om förbindelsens art. Paragrafen förutsätter för sin tillämpning att den myndighet som begär uppgifter har rätt att få del av uppgifterna. För kan denna rättighet t.ex. härledas från 4 kap. 6 §. Av 8 kap. 1 § 14 framgår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter avseende system för att snabbt besvara förfrågningar som paragrafen ställer krav på. Övervägandena finns i avsnitt 9.3. Paragrafen genomför artikel 34.2 i direktivet. Den motsvarar 3 kap. 2 och 3 §§ penningtvättslag, med endast redaktionella ändringar (jfr prop. 2008/09:70 s. 198). Paragrafen innehåller bestämmelser om undantag från vissa skyldig- heter för advokater och andra verksamhetsutövare. Paragrafen innebär att vissa verksamhetsutövare inte är skyldiga att rapportera misstänkt penningtvätt eller finansiering av terrorism eller på begäran av lämna vissa uppgifter som de fått del av före, under eller efter det att en klient biträds inför rätta samt vid bedömning av klienters rättsliga situation. Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 9.4. Paragrafen genomför artikel 39 i direktivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om tystnadsplikt för verksamhets- utövare. Paragrafens första stycke motsvaras av 3 kap. 4 § penningtvättslag och uppställer huvudregeln enligt vilken det inte är tillåtet att för någon utomstående, inklusive kunden, röja att en bedömning enligt 2 § utförs, har utförts eller kommer att utföras eller att uppgifter har lämnats enligt 3 eller 6 §. Med begreppet utomstående avses fysiska och juridiska personer som inte är en del av verksamhets- utövaren som gjort anmälan. Om verksamhetsutövaren är en fysisk person gäller förbudet enligt detta stycke även i förhållande till andra fysiska personer inom samma juridiska person. I andra stycket, som till stor del är nytt, finns undantag från förbudet i första stycket. Undantaget i punkten 1 förekommer i 3 kap. 4 § andra stycket penningtvättslag och innebär att uppgifter som avses i första stycket får lämnas till en tillsynsmyndighet eller en brottsbekämpande myndighet. Punkten 2, som är ny, innebär att utbyte av information får ske mellan finansiella institut och kreditinstitut i samma koncern samt i filialiserade verksamheter med filialer utanför EES. Utbyte av information med dotterbolag eller filialer utanför EES förutsätter att filialerna eller dotterbolagen tillämpar rutiner för informationsutbyte och skydd för personuppgifter som anges i 2 kap. 8 eller 9 §. Punkten 3, som är ny, innebär att utbyte av information under vissa förhållanden får ske mellan advokater och biträdande jurister på advokatbyrå, andra oberoende jurister, revisorer, tillhandahållare av bokföringstjänster, skatterådgivare och fastighetsmäklare. Utbyte får ske med personer som är anställda eller på annat sätt verksamma i samma 2016/17:173 juridiska person, förutsatt att den som information delas med omfattas av samma skyldigheter som den som delar informationen i de avseenden som följer av direktivet. Det är också tillåtet att dela information med personer som är anställda eller på annat sätt verksamma i en annan juridisk person, förutsatt att de juridiska personerna har gemensamt ägande, en gemensam ledning eller gemensam efterlevnadskontroll. De sistnämnda uttrycken avser koncernförhållanden, men kan också avse andra sammanslutningar med gemensam ledning eller efterlevnads- kontroll. Punkten 4, som är ny, innebär att information som annars inte kan röjas för utomstående enligt första stycket under vissa förhållanden får delas med andra verksamhetsutövare. Undantaget är begränsat till situationer då fler än en verksamhetsutövare berörs av en och samma transaktion. Det enklaste exemplet är då en bank verkställer en överföring från ett konto i banken till ett konto i en annan bank.