prop · H40330 · 2017-01-10 00:00:00 — Promemorians förslag och bedömning överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian föreslås att fullmakten ska registreras hos överförmyndaren för att kunna träda i kraft och att fullmaktshavaren ska inhämta uppgifter om fullmaktsgivarens hälsotillstånd. Remissinstanserna: Flera remissinstanser instämmer i promemorians förslag. Hit hör ombudsmän, , , , vid och . Några remissinstanser, bl.a. Justitiekanslern och i , påtalar att fullmaktshavarens åtgärder i samband med en registrering av framtidsfullmakten i princip överensstämmer med vad som krävs för att få till stånd en rättslig prövning av fullmakten, varför det knappast skulle tynga förfarandet att villkora ikraftträdandet med en fullständig rättslig prövning av antingen överförmyndaren eller domstolen. En alternativ lösning som Hovrätten för och vid lyfter fram är att framtidsfullmakten träder i kraft när den blivit registrerad hos överförmyndaren. Hovrätten anser också att det bör övervägas om avregistrering ska ske i vissa fall. Flera remissinstanser, däribland Datainspektionen och , menar att fullmaktshavarens rätt att inhämta och använda sig av läkarintyg för att styrka sin behörighet riskerar att leda till avsevärda kränkningar av den enskildes integritet. Andra remissinstanser, bl.a. , understryker däremot behovet av att fullmaktshavaren har ett läkarintyg till stöd för sin bedömning av att fullmakten har trätt i kraft. Många remissinstanser, däribland , , , , , och kommuner och kommuner och Landsting, avstyrker eller ifrågasätter förslaget att överförmyndaren ska registrera framtidsfullmakter. Vissa remissinstanser, bl.a. , och kommuner, anser att det i stället bör upprättas ett nationellt register. menar att en registrering är viktig för att det inte ska råda någon tvekan om när fullmakten gäller och föreslår att fullmaktshavaren ska begära ett ikraftträdandeintyg när fullmaktsgivaren har blivit beslutsoförmögen. anser att ett läkarintyg som styrker att fullmaktsgivaren är beslutsoförmögen ska bifogas en ansökan om registrering. Skälen för regeringens förslag och bedömning Fullmaktshavaren ska bedöma om framtidsfullmakten har börjat gälla Regeringen anser, i likhet med bl.a. och , att det är viktigt att en ordning med framtidsfullmakter är utformad på ett sådant sätt att den underlättar den praktiska tillämpningen. Kraven på rättssäkerhet får inte ställas så högt att framtidsfullmakterna i praktiken endast blir en variant av godmanskap. I det sammanhanget kan regeringen konstatera att vanliga fullmakter inte är förenade med vare sig registrering eller rättslig prövning för att träda i kraft. Trots detta har avtalslagens fullmaktsregler fungerat bra. Utredningen föreslår att fullmaktshavaren ska ta ställning till om framtidsfullmakten har trätt i kraft. Även i promemorian föreslås att bedömningen av beslutsförmågan i allmänhet ska göras av fullmaktshavaren, men att det därutöver ska vara obligatoriskt att registrera fullmakten hos överförmyndaren. Enligt promemorians förslag ska dock överförmyndaren inte göra någon prövning av beslutsförmågan. I stället ska tingsrätten på begäran av fullmaktshavaren kunna göra en sådan prövning. En fråga som flera remissinstanser, bl.a. Justitiekanslern, och i län, väcker är om det är lämpligare att koppla ikraftträdandet till ett enda myndighetsbeslut. På så sätt skulle en obligatorisk prövning av ikraftträdandet införas. Som framgår av avsnitt 4 har en obligatorisk prövning valts i . Där träder en framtidsfullmakt i kraft i och med att förmyndarmyndigheten fastställer fullmakten. Även i ska ikraftträdandet ske genom ett myndighetsbeslut. I har däremot ett frivilligt prövningsförfarande införts. Ett fungerande fullmaktssystem förutsätter att de som kommer i kontakt med en fullmakt litar på fullmaktshavarens påstående om att fullmakten gäller. Enligt avtalslagen ansvarar fullmaktshavaren för att han eller hon har behörighet att agera för fullmaktsgivarens räkning. Tredje man kan också kontakta fullmaktsgivaren för att kontrollera att fullmakten gäller. Tilltron till vanliga fullmakter är generellt sett hög och kontroller av dem synes inte vara vanliga. Några remissinstanser, bl.a. och vid , menar trots detta att en myndighetsprövning är viktig för att tredje man ska kunna förlita sig på en framtidsfullmakt. Som regeringen anför i avsnitt 4 bör framtidsfullmakterna i allt väsentligt ha en privaträttslig inriktning. Enligt regeringens mening finns det inte heller skäl att befara att tilltron till framtidsfullmakter kommer att vara lägre än för vanliga fullmakter, när väl den nya ordningen har etablerats. Flertalet åtgärder som fullmaktshavaren kommer att vidta bör till sin natur vara legitima och oproblematiska även ur tredje mans synvinkel. Det kan röra sig om åtgärder som uppenbarligen syftar till att upprätthålla fullmaktsgivarens avtalsförhållanden i vardagliga frågor, t.ex. ett hyresförhållande, ett elavtal eller ett avtal med banken. Det kan visserligen, kanske främst när det gäller större transaktioner, inte uteslutas att en framtidsfullmakt ifrågasätts. Det bör dock röra sig om ett begränsat antal fall. Om tredje man är osäker på om en framtidsfullmakt verkligen har trätt i kraft, finns det dessutom inte något som hindrar denne från att kontakta fullmaktsgivaren om detta. Om fullmaktshavaren ska avgöra om framtidsfullmakten har trätt i kraft, innebär det att det är han eller hon som ska bedöma dels om formkraven är uppfyllda (se närmare om dessa i avsnitt 5.2), dels om fullmaktsgivaren är beslutsförmögen eller inte. Det kan anföras argument mot en ordning där fullmaktshavaren gör denna bedömning, kanske särskilt när det gäller bedömningen av beslutsförmågan. vid och påtalar att det kan vara svårt att bedöma en persons hälsotillstånd. Regeringen instämmer i detta och anser att lekmän inte ska behöva utföra kvalificerade medicinska bedömningar av en persons Som regeringen återkommer till nedan bör dock bedöm- ningen av fullmaktsgivarens beslutsförmåga i majoriteten av fallen inte kräva någon djupgående utredning och analys av fullmaktsgivarens hälsotillstånd, utan kan göras på ett betydligt enklare sätt. flertalet framtidsfullmakter bör det därför finnas ett enkelt och rationellt förfarande för bedömningen av beslutsförmågan. En fullmaktshavares ansvar gentemot tredje man enligt 25 § avtals- lagen för att han eller hon har behörighet att agera för fullmaktsgivarens räkning bör mot denna bakgrund tas som utgångspunkt även för framtidsfullmakter (se även avsnitt 5.6). som huvudregel skyldig att ersätta tredje man för den eventuella skada som denne drabbas av till följd av att fullmaktshavaren agerar utan Mot den bakgrunden är det enligt regeringens upp- fattning naturligt att som huvudregel låta fullmaktshavaren avgöra om förutsättningarna för att tillämpa framtidsfullmakten har inträtt. I detta sammahang bör också möjligheten att upprätta fullmakter som kan användas både före och efter det att fullmaktsgivaren förlorar sin Med en kombination av en vanlig fullmakt och en framtidsfullmakt blir framtidsfullmaktens ikraftträdande av under- ordnad betydelse, eftersom fullmaktshavaren har behörighet att agera för fullmaktsgivarens räkning oavsett om fullmaktsgivaren är besluts- förmögen eller beslutsoförmögen. Risken för att fullmaktshavaren otillbörligt utnyttjar sin ställning, vilket bl.a. framhåller, bör enligt regeringens mening inte Systemet med framtidsfullmakter vilar på ett starkt för- troendeförhållande mellan fullmaktsgivaren och fullmaktshavaren, vilket talar för att den risken är begränsad. Den frihet som en fullmaktsgivare har att råda över sitt ställföreträdarskap kan också förväntas innefatta en acceptans för att myndighetskontrollen är begränsad i förhållande till Fullmaktsgivarens behov av skydd mot otill- börligt agerande från fullmaktshavaren kan också tillgodoses på andra, mer ändamålsenliga, sätt än en obligatorisk prövning av ikraftträdandet. Regeringen föreslår bl.a. möjligheter till granskning av fullmaktshava- rens verksamhet (se avsnitt 5.9). Enligt regeringens mening finns det dessutom en rad nackdelar med en obligatorisk myndighetsprövning av framtidsfullmakter. merarbete för fullmaktsgivaren, fullmaktshavaren och det offentliga samt utgifter och ökad administration, vilket kan förväntas leda till att använd- ningen av framtidsfullmakten begränsas. bli tämligen omständligt och tidskrävande. prövning skulle också frånta framtidsfullmakterna en betydelsefull del av deras privaträttsliga karaktär. Den som utfärdar en framtidsfullmakt kan förväntas göra det för att själv få bestämma hur de personliga och ekonomiska angelägenheterna ska skötas om han eller hon blir besluts- Saknas den friheten, kommer framtidsfullmakter inte att framstå som ett attraktivt alternativ till godmanskap eller förvaltarskap. Sammantaget finner regeringen att en obligatorisk prövning av fram- tidsfullmakter skulle föra för långt. Huvudregeln bör därför vara att fullmaktshavaren är den som bedömer om framtidsfullmakten uppfyller formkraven och om fullmaktsgivarens tillstånd är sådant att framtids- fullmakten kan börja användas. Detta innebär att fullmaktshavaren har rätt att företräda fullmaktsgivaren i och med att fullmaktshavaren bestämmer att framtidsfullmakten träder i kraft. I fullmaktshavarens uppgift ligger att bedöma om beslutsoförmågan har inträtt, inte att avgöra exakt detta tillstånd har inträffat. Lagrådet anser att uttrycken ”tas i bruk” respektive ”användas” är att föredra framför uttrycket ”träder i kraft”. Det förstnämnda tar sikte på när fullmakten får börja nyttjas och ”användas” på det fortlöpande nyttjandet. Regeringen delar inte den uppfattningen. Fullmaktshavarens bedömning av fullmaktsgivarens beslutsförmåga och ianspråktagandet av behörigheten är karaktäristisk för framtidsfullmakterna. För att en framtidsfullmakt ska kunna börja användas krävs först att en sådan bedömning görs. Detta bör manifesteras på ett tydligt och klart sätt och det är då ändamålsenligt att tala om ett ikraftträdande av fullmakten. Att en framtidsfullmakt träder i kraft är också ett vedertaget uttryckssätt. I utredningen och promemorian liksom i , och används ikraftträdande som benämning på den tidpunkt då fullmaktshavaren får ta i anspråk sin behörighet. Med hänsyn till det anförda anser regeringen att det i lagen bör anges att en framtidsfullmakt träder i kraft på visst sätt. Regeringen anser vidare, till skillnad från Lagrådet, att det av tydlighetsskäl bör framgå av lagen att det är fullmaktshavaren som i första hand har att bestämma ikraftträdandet. När fullmaktshavaren sätter framtidsfullmakten i kraft bör han eller hon enligt regeringens uppfattning vara skyldig att omgående informera fullmaktsgivaren om detta. Fullmaktsgivaren får därmed i ett tidigt skede anledning att agera om han eller hon anser att ställningstagandet är felaktigt och kan återkalla fullmakten. Även fullmaktsgivarens make eller sambo och närmaste släktingar, liksom en eventuell granskare (se avsnitt 5.9), bör informeras om framtidsfullmaktens ikraftträdande och dess innehåll. Härigenom ges dessa en möjlighet att reagera mot bedömningen och också följa uppdragets fortsatta utförande. Regeringen anser, till skillnad från Lagrådet, att det tydligt bör framgå av lagen vad underrättelsen ska innehålla. Handikappförbundens samarbetsorgan anser att det är viktigt att fullmaktsgivaren kan föra talan om att framtidsfullmakten inte har trätt i kraft. Enligt regeringens mening får ett eventuellt påstående om att fullmaktshavaren har agerat utan att framtidsfullmakten har trätt i kraft avgöras av rätten inom ramen för en civilrättsprocess. Fullmaktshavarens bedömning av fullmaktsgivarens beslutsförmåga Regeringens förslag, att fullmaktshavaren ska avgöra om framtidsfullmakten har trätt i kraft, innebär att det är han eller hon som ska bedöma om fullmaktsgivaren är beslutsförmögen eller inte. Avsikten är dock inte att lekmän ska utföra kvalificerade medicinska bedömningar av en persons hälsotillstånd. Enligt regeringens mening bör bedömningen av fullmaktsgivarens beslutsförmåga i ett stort antal fall kunna göras utan någon särskild medicinsk erfarenhet. I de fall detta inte är möjligt bör fullmaktshavaren ha möjlighet att begära rättens prövning av saken. Fullmaktsgivaren bör också i framtidsfullmakten kunna ange att ett ikraftträdande ska föregås av en domstolsprövning (se vidare nedan). För att en framtidsfullmakt ska träda i kraft föreslår regeringen att fullmaktsgivaren ska sakna förutsättningar att ha hand om de ange- lägenheter som fullmakten avser (se avsnitt 5.1). Det är alltså inte till- räckligt att det endast finns ett behov av hjälp, utan fullmaktsgivaren ska dessutom vara beslutsoförmögen. Så länge den enskilde är beslutsförmögen kan han eller hon låta sig representeras genom att utfärda en vanlig fullmakt enligt reglerna i För att det ska vara ett alternativ behöver den enskilde, trots psykisk funktionsnedsättning eller liknande förhållande, kunna instruera en fullmaktshavare inom det område som fullmakten avser och sedan följa upp de åtgärder som vidtas (jfr rättsfallet NJA 2015 s. 851). Beslutsförmågan kan också beskrivas som en förmåga att fatta själv- ständiga beslut, dvs. kunna förstå relevant information, överväga sina alternativ och fatta ett beslut baserat på dessa överväganden (se SOU 2015:80 s. 372). Fullmaktshavarens ställningstagande till om framtids- fullmakten har trätt i kraft måste således ta sikte på en bedömning av fullmaktsgivarens beslutsförmåga som den beskrivs här. Utredningen och promemorian anser att fullmaktsgivaren, genom att upprätta en framtidsfullmakt, medger att fullmaktshavaren inhämtar och uppvisar uppgifter om fullmaktsgivarens hälsotillstånd för att kunna bedöma om framtidsfullmakten har trätt i kraft och dessutom styrka sin behörighet för tredje man. Flera remissinstanser, bl.a. Datainspektionen och vid , invänder mot denna bedömning med hänsyn till skyddet för den personliga integri- Enligt saknar också bl.a. bankerna rutiner för hanteringen av känsliga personuppgifter. Även regeringen ställer sig tveksam till att fullmaktshavaren ska ha tillgång till sekretessbelagda uppgifter, inte minst med hänsyn till svårig- heterna att förutse omfattningen av en sådan tillgång och risken för en okontrollerbar och bred spridning av känsliga uppgifter. havarens bedömning av fullmaktsgivarens beslutsförmåga ställs här mot skyddet för enskildas integritet. För att göra undantag från nu aktuella sekretessbestämmelser krävs starka skäl. Regeringen anser att det inte är nödvändigt att ge fullmaktshavaren tillgång till dessa uppgifter, utan att fullmaktshavarens bedömning kan göras på andra, mindre ingripande, Sådana integritetskänsliga uppgifter som det är fråga om bör i stället hanteras inom ramen för den domstolsprövning som föreslås i det följan- Fullmaktshavaren behöver alltså inte grunda sin bedömning av full- maktsgivarens beslutsförmåga på ett läkarintyg eller motsvarande utred- ning, utan i första hand på andra iakttagelser. Fullmaktshavarens bedömning av fullmaktsgivarens beslutsförmåga bör enligt regeringens mening ta sin utgångspunkt i en dialog dem Detta ställer naturligtvis krav på att fullmaktsgivaren och fullmaktshavaren upprätthåller en kontakt med varandra. av om tiden är inne för att låta framtidsfullmakten träda i kraft kan härigenom bli en naturlig beståndsdel i det förtroendefulla förhållandet mellan fullmaktsgivaren och fullmaktshavaren. Redan på detta stadium av fullmaktsuppdraget blir det nödvändigt för fullmaktshavaren att samråda med fullmaktsgivaren (jfr avsnitt 5.7). ter kan fullmaktshavaren också få en uppfattning om hur fullmakts- givaren ser på sin egen förmåga att sköta sina angelägenheter. kan fullmaktshavaren, åtminstone indirekt, få fullmaktsgivarens samtycke till att låta fullmakten träda i kraft. Detta innebär dock inte att fullmaktshavaren automatiskt ska tillmötesgå en begäran från fullmaktsgivaren om att ta framtidsfullmakten i anspråk. Fullmaktshavaren måste göra en egen bedömning av om det finns förutsättningar för ett ikraftträdande. Skulle fullmaktsgivaren och fullmaktshavaren ha olika uppfattningar om huruvida fullmaktsgivaren är beslutsoförmögen, talar det för att fullmaktshavaren bör vända sig till rätten för en prövning. Det är viktigt att framhålla att fullmaktshavarens bedömning endast avser konsekvenserna av fullmaktsgivarens hälsotillstånd och inte den medicinska klassificeringen. Enligt regeringens mening ligger det nära till hands att anta att fullmaktshavaren kommer att vara en nära anhörig eller någon annan närstående till fullmaktsgivaren. I flertalet fall kan det också förväntas att denna person före framtidsfullmaktens ikraftträdande är behjälplig i olika sammanhang som exempelvis vid läkarbesök, myndighetskontakter och diverse praktiska göromål. Genom nu berörda kontakter och en dialog med andra närstående kan fullmaktshavaren dessutom få ett stöd i sin bedömning av fullmaktsgivarens förmåga att själv fatta beslut. För en person med god insikt i fullmaktsgivarens levnadsförhållanden bör bedömningen därför vara relativt enkel att göra och falla sig naturlig utifrån kännedomen om fullmaktsgivaren. Som regeringen berör ovan kan det vara svårt att avgöra exakt i vilka avseenden och när beslutsförmågan brister, och det vore olyckligt om kraven ställs så högt att hjälpen inte kan sättas in när den behövs. För att underlätta användningen av framtidsfullmakterna bör det därför, som föreslås i avsnitt 5.1, vara tillräckligt att konstatera att fullmaktsgivaren i huvudsak saknar förmåga att ha hand om de angelägenheter som fullmakten avser. Bedömningen av beslutsförmågan bör göras på ett övergripande plan genom att beslutsförmågan ställs i relation till framtidsfullmaktens omfattning. Det är beslutsförmågan sett över som är av betydelse. Om fullmaktsgivaren varaktigt och i huvudsak saknar förutsättningar att fatta beslut avseende de frågor som omfattas av framtidsfullmakten, bör fullmakten träda i kraft. Om fullmaktsgivaren exempelvis befinner sig i en övergångsfas i sin sjukdom, då hans eller hennes beslutsförmåga kommer och går, bör det alltså vara tillräckligt att konstatera att sjukdomstillståndet förvärras och att fullmaktsgivaren i de flesta avseendena eller större delen av tiden inte är beslutsförmögen. Under sådana förhållanden bör framtidsfullmakten kunna träda i kraft och fullmaktsgivaren få den hjälp som han eller hon behöver. Att fullmaktsgivaren i huvudsak ska sakna beslutsförmåga medför alltså att framtidsfullmakten i vissa fall kan börja tillämpas än om det skulle förutsättas att fullmaktsgivaren kan konstateras vara beslutsoförmögen i alla avseenden som omfattas av fullmakten. Det följer av framtidsfullmakternas innebörd att en framtidsfullmakt endast kan tillämpas så länge de förutsättningar som gäller för ikraftträdandet består. Skulle fullmaktsgivarens tillstånd förbättras i sådan grad att han eller hon återfår sin beslutsförmåga, ska framtidsfullmakten inte längre få tillämpas. Regeringen anser, till skillnad från Lagrådet, att detta inte behöver anges uttryckligen i lagen. En sådan förtydligande bestämmelse som Lagrådet föreslår riskerar vidare att komma i konflikt med andra bestämmelser i lagen som anger när en fullmakt inte längre får användas trots att fullmaktsgivaren är beslutsoförmögen. Ett exempel på det är när en god man eller förvaltare förordnas (se avsnitt 5.8). En möjlighet till rättslig prövning av framtidsfullmakten Även om det, som anförs ovan, inte är befogat att införa en obligatorisk myndighetsprövning av framtidsfullmakter, finns det skäl att komplettera fullmaktshavarens prövning med en frivillig rättslig prövning av framtidsfullmaktens ikraftträdande. Det skulle t.ex. kunna inträffa att fullmaktsgivarens tillstånd är svårbedömt och att fullmaktshavaren därför har svårt att själv avgöra om fullmaktsgivaren är beslutsoförmögen. Det kan också inträffa att fullmaktsgivaren eller anhöriga har en annan uppfattning än fullmaktshavaren om huruvida fullmaktsgivaren är beslutsoförmögen. Vidare kan det, särskilt i fråga om större transaktioner, undantagsvis inträffa att en tredje man finner anledning att ifrågasätta bedömningen att framtidsfullmakten har trätt i kraft. Fullmaktshavaren behöver för dessa situationer ha möjlighet att utverka ett rättsligt avgörande om fullmaktens ikraftträdande. Därmed kan eventuella tveksamheter kring behörigheten hanteras vid behov, utan att en prövning för den skull behöver ske i varje enskilt fall. Genom att föreskriva att den myndighet som ska pröva ikraftträdandet får inhämta läkarintyg eller liknande utredning kan det också undvikas att känsliga personuppgifter om fullmaktsgivarens hälsotillstånd hanteras av enskilda (se vidare avsnitt 5.5). Förutom att fullmaktshavaren ska kunna påkalla en prövning bör även den fullmaktsgivare som så önskar kunna villkora en framtidsfullmakts ikraftträdande av en rättslig prövning. På så sätt kan t.ex. en befarad osämja mellan fullmaktshavaren och fullmaktsgivarens släktingar eller andra närstående undvikas och fullmaktsgivaren kan känna sig trygg med att fullmakten används när det är avsett. Ingen skyldighet att registrera framtidsfullmakter I promemorian föreslås att det utöver möjligheten att få framtidsfullmaktens ikraftträdande fastställd i domstol ska vara obligatoriskt för fullmaktshavaren att registrera fullmakten hos överförmyndaren. träder framtidsfullmakten inte i kraft. Ansökan om registrering får enligt promemorian ske när fullmaktsgivaren är beslutsoförmögen. Registreringen föreslås innefatta en prövning av om formkraven är uppfyllda. Registreringsförfarandet motiveras av att det är nödvändigt att säkerställa att fullmaktshavarens verksamhet kan bli föremål för extern granskning av överförmyndaren. Enligt promemorian skulle det dessutom garantera att en framtidsfullmakt inte förbises i samband med prövningen av ett godmanskap eller förvaltarskap. Flera remissinstanser, däribland , , , och kommuner, Kommuner och Landsting och , motsätter sig registrering hos respektive överförmyndare och föreslår, för det fall registrering trots allt ska ske, ett nationellt ställföreträdarregister. Som nämns ovan förekommer inte någon registrering av vanliga fullmakter. Inte heller testamenten vare sig kontrolleras eller registreras. Att registrera att en framtidsfullmakt har trätt i kraft skulle förutsätta att Prop. 2016/17:30 en myndighet i varje enskilt fall tar ställning till om fullmaktsgivaren är Det blir då i praktiken en offentligrättslig ordning som inte skiljer sig nämnvärt från godmanssystemet. Regeringen tar ovan ställning till att framtidsfullmakternas särdrag inte medför att det är nödvändigt att koppla ikraftträdandet till en obligatorisk prövning. Den registrering som föreslås i promemorian innebär att överförmyndaren får kännedom om framtidsfullmakten och att tredje man kan efterforska om någon registrering i och för sig har skett. Eftersom registeringen i det fallet inte innebär någon kontroll av annat än att formkraven är uppfyllda ger den inte något besked om huruvida fullmaktsgivaren faktiskt är beslutsoförmögen och fullmakten därmed kan användas. Behovet av ett sådant register kan ifrågasättas. Att överförmyndaren har intresse av att i samband med anordnande av godmanskap eller förvaltarskap få kännedom om huruvida den enskilde har upprättat en framtidsfullmakt kan i de allra flesta fall tillgodoses genom kommuniceringen med anhöriga inför anordnandet. Det kan konstateras att en ordning med både registrering och möjlighet till myndighetsprövning inte finns i varken , eller . Sammantaget framstår det enligt regeringens mening inte som motiverat att bygga upp ett register, lokalt eller centralt, och att ge överförmyndaren eller någon annan i uppgift att administrera registret och att dessutom kontrollera fullmakterna. Nyttan med en sådan ordning uppväger helt enkelt inte kostnaderna för den.