prop · H403224 · 2017-09-11 00:00:00 — 2016/17:224 att föreslås få meddela beslut enligt lagen bör bestämmelsen ändras på så sätt att även länsstyrelsernas beslut enligt lagen får överklagas. 9Polismyndighetens uppgifter på jaktområdet Regeringens bedömning: bör ha kvar sina uppgifter på jaktområdet. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna instämmer i bedömningen eller har inte några synpunkter på den. Djurskyddet lyfter särskilt fram att samarbetet med Nationella fungerar bra. anser att uppgifter att omhänderta statens vilt som påträffas döda eller dödas enligt 33–38 §§ jaktförordningen bör överföras till eftersom inte bör hålla på med transport och omhändertagande av döda djur. Skälen för regeringens bedömning: har en rad olika uppgifter på jaktområdet. Bland annat tar myndigheten emot underrättelser om viltolyckor med motorfordon och vidtar åtgärder för att djuret ska kunna spåras upp och avlivas (26 a § jaktlagen och 40 § jaktförordningen), tar emot underrättelser om jaktskadat eller dött vilt av vissa arter (28 § jaktlagen och 36 § jaktförordningen), låter avliva vilt som orsakar skada eller är farligt för människor (9 § jaktlagen) samt svarar för organisation och samordning av verksamheten för eftersök av trafikskadat vilt (14 § förordningen [2014:1102] med instruktion för ). I praktiken handlar det dock nästan uteslutande om att ta emot underrättelser om viltolyckor med motorfordon och att vidta åtgärder för att djuret ska kunna spåras upp och avlivas. De andra uppgifterna har ett nära samband med eftersöksverksamheten och är så sällan förekommande att de i praktiken saknar betydelse. Den enskilda uppgiften att ansvara för att eftersök av älg, hjort och annat vilt som skadas i trafiken genomförs har en förhållandevis svag koppling till de polisiära kärnuppgifterna. Ur ett helhetsperspektiv finns det dock starka skäl för att ska ha kvar sina uppgifter på jaktområdet. bör av naturliga skäl även i fortsättningen ta emot anmälningar om att trafikolyckor inträffat. Polismännen säkrar olycksplatsen, hjälper skadade, leder om trafiken och förhindrar ytterligare skador. Allt detta ingår i polisens uppgift att upprätthålla allmän ordning och säkerhet. Beröringspunkter finns också med polisens uppgift att utreda brott. Frågor om någon har gjort sig skyldig till brott mot exempelvis trafikförordningen kan uppkomma i samband med trafikolyckor. är också föraren av det fordon som varit inblandad i en trafikolycka där en sammanstötning skett med djur 2016/17:224 av vissa arter skyldig att kontakta polisen och märka ut olycksplatsen, se 40 § första stycket jaktförordningen. Till detta ska läggas att , genom sina regionala kommunikationscentraler, har den jourberedskap som krävs för att ta emot underrättelserna. Samarbetet inom ramen för Nationella har inneburit att polisen främst har samordnande och ledande uppgifter på jaktområdet. Själva eftersöken genomförs av särskilt utsedda jägare. En renodling av den dominerande uppgiften på jaktområdet kan därför redan sägas ha ägt rum. Några skäl att flytta över vissa enskilda uppgifter, så som föreslagits av , finns därför inte enligt regeringen. Regeringens bedömning är följaktligen att bör ha kvar sina uppgifter på jaktområdet. 10Polismyndighetens övriga uppgifter med inriktning på djur Regeringens bedömning: bör ha kvar sina arbetsuppgifter enligt lagen om ägofred och rennäringslagen. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans yttrar sig särskilt i denna Skälen för regeringens bedömning: tar i vissa situationer emot anmälningar om att någon har tagit hand om eller avlivat ett djur. Sådana bestämmelser finns bl.a. i ägofredslagen (1933:269) och rennäringslagen (1971:437). Om kor, får och andra s.k. hemdjur olovligen kommer in på annans mark tillämpas en ordning som liknar vad som gäller för hittegods, se 52–57 §§ ägofredslagen. Markägaren får ta hand om djuret, men ska underrätta den som äger djuret eller, om han eller hon inte är känd, kungöra omhändertagandet i en ortstidning. Om djurägaren inte hör av sig ska omhändertagandet anmälas till . uppgift enligt ägofredslagen består alltså i att ta emot anmälningar. ska också ta emot djurrelaterade anmälningar om någon har dödat hund som stör renskötseln. När renar befinner sig inom betesområde då renskötsel är tillåten, ska hund som inte används i renskötseln hållas kopplad eller instängd, om inte medger annat (93 § rennäringslagen). Detsamma gäller i princip även när renar flyttas. En hund som jagar eller på annat sätt ofredar renar i områden när renskötsel är tillåten får dödas av renägaren, om hunden inte kan tas omhand. Den som dödat hunden är skyldig att möjligt anmäla detta till . Anmälningsskyldigheten är straffsanktionerad. De aktuella arbetsuppgifterna förekommer inte alls eller ytterst sällan och saknar därmed betydelse för kärnverksamhet. Lagen om ägofred har anknytning till hittegodsområdet. På motsvarande sätt kan frågor om huruvida det har varit tillåtet för en renägare att döda en hund väcka frågor om ansvar för skadegörelse enligt 12 kap. 1 § förlorat sin hund vänder sig också Regeringen anser därför att bör ha kvar sina nuvarande uppgifter enligt ägofredslagen och rennäringslagen. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Utredningens förslag innebar att lagändringarna skulle träda i kraft . Remissinstanserna: framhåller vikten av att nödvändiga beslut fattas så att förhandlingar enligt lagen (1976:850) om medbestämmande i arbetslivet och andra skyldigheter enligt lag och avtal kan efterföljas. Övriga remissinstanser yttrar sig inte särskilt i denna fråga. Skälen för regeringens förslag: Länsstyrelserna kommer enligt regeringens förslag att ta över de flesta av uppgifter enligt såväl djurskyddslagen som tillsynslagen. Detta ställer krav på att länsstyrelserna ges en rimlig tid för att i olika avseenden kunna förbereda sig på de nya uppgifterna, bl.a. när det gäller rekrytering av personal och utbildningsinsatser. Länsstyrelserna behöver också tid för att ingå avtal alternativt tillträda befintliga avtal med externa entreprenörer om bl.a. transport och förvaring av de djur som omhändertas och där länsstyrelserna nu ska verkställa sina egna beslut. Även behöver ges tid att, om så krävs, anpassa de avtal som har ingått med externa entreprenörer till de lägre volymer av djur som följer av förslagen. Regeringen anser därför att lagändringarna bör träda i kraft . Regeringens förslag: Äldre bestämmelser ska gälla i de ärenden där det före ikraftträdandet har meddelats ett beslut om att omhänderta ett djur med stöd av djurskyddslagen. Äldre bestämmelser ska också gälla om ett ärende enligt lagen om tillsyn över hundar och katter har inletts vid men inte avgjorts före ikraftträdandet. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt i denna fråga. Skälen för regeringens förslag: Enligt allmänna processrättsliga principer ska de nya bestämmelserna tillämpas genast efter 2016/17:224 ikraftträdandet. Det innebär att bestämmelserna ska tillämpas på varje processuell företeelse som inträffar efter det att bestämmelserna trätt i kraft. Eftersom det inte är lämpligt att flytta över de ärenden som redan handläggs hos till länsstyrelserna krävs övergångsbestämmelser. När det gäller djurskyddslagen bör äldre lagbestämmelser fortsätta att gälla i de ärenden i vilka eller före ikraftträdandet har meddelat beslut om att omhänderta ett djur. Avgörande är alltså tidpunkten för meddelandet av beslutet. Det krävs inte att beslutet har verkställts före ikraftträdandet. ska alltså i dessa ärenden verkställa beslut om såväl omhändertagande av djur som verkställighetsåtgärder efter ett sådant omhändertagande, t.ex. försäljning av djuret. ska också besluta om återbetalning av de kostnader som har uppkommit på grund av omhändertaganden av djur som har beslutats före ikraftträdandet. När det gäller tillsynslagen bör äldre lagbestämmelser gälla i de ärenden som har inletts vid men inte avgjorts före ikraftträdandet. Om ett ärende uppkommit genom ett klagomål från enskilda personer anses ärendet ha inletts genom att handlingen eller uppgiften har kommit in till . Har ärendet uppkommit på myndighetens eget initiativ får ärendet anses ha inletts när det lagts upp i verksamhetsstöd och tilldelats ett ärendenummer. Om en enskild överklagar en förvaltningsmyndighets beslut ska, i enlighet med 7 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291), den myndighet som först beslutade i saken vara den enskildes motpart sedan handlingarna i ärendet överlämnats till domstolen. Något särskilt behov av övergångsbestämmelser i övrigt finns inte. Regeringens bedömning: Förslagen leder till kostnadsökningar för Regeringen har i vårpropositionen 2017 aviserat att verksamhet och medel ska föras från till I budgetpropositionen kommer regeringen att föreslå att kostnadsökningarna för länsstyrelserna finansieras genom att överförs och att det Utredningens bedömning: Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens med undantag för att utredningen föreslagit att 45 ska överföras från anslag. Remissinstanserna: Samtliga länsstyrelser och Djurskydds– inspektörernas riksförening anser att utredningens föreslagna finansiering är otillräcklig. Djurskyddet och Djurens Rätt har påpekat att länsstyrelserna har för små resurser att utföra önskat arbete på djurskyddsområdet och att ytterligare resurser behöver Övriga remissinstanser har inga synpunkter på utredningens bedömning. Skälen för regeringens bedömning: Förslagen innebär att länsstyrelserna får fler uppgifter både på djurskyddsområdet och enligt tillsynslagen. Genom dessa förslag ges bättre förutsättningar att arbeta effektivt och med hög kvalitet i kärnverksamheten, dvs. att bekämpa brott och upprätthålla allmän ordning och säkerhet. Förslagen innebär ökade kostnader för länsstyrelserna och minskade kostnader för . Enligt den uppskattning som görs av utredningen bedöms länsstyrelsernas sammanlagda kostnader för de nya arbetsuppgifterna uppgå till . Av denna kostnad förväntas länsstyrelserna få tillbaka ca från djurägarna. Samtliga länsstyrelser anser att en finansiering av förslagen bör ligga . I beloppet ingår en förväntad kreditförlust på , eftersom länsstyrelsernas bedömning är att återkraven inte kommer att ge några intäkter. Enligt regeringens bedömning uppgår kostnaderna till ca och av dessa bör länsstyrelserna kunna få tillbaka ca genom återkrav från djurägarna. Regeringen kommer därför i budgetpropositionen föreslå att kostnadsökningarna för länsstyrelserna ska finansieras genom en överföring av medel från anslag om och en permanent överföring om . All förvaring av omhändertagna djur utförs av , katthem, andra företag och ideella föreningar. I vissa fall sköter företagen som anlitas även transporter av omhändertagna djur. Länsstyrelsernas behov av att anlita externa entreprenörer bedöms vara lika stort som för . Vid pågår omförhandling av ramavtal som berör denna verksamhet. Myndigheten strävar efter att i de nya avtalen ta höjd för att länsstyrelserna ska kunna utnyttja samma avtal. Företagen bör därför inte påverkas ekonomiskt av förslagen. Som utredningen konstaterat är det dock rimligt att informerar företagen, och allmänheten, om det förändrade myndighetsansvaret på djurområdet. Kostnaderna för dessa informationsinsatser bedöms rymmas inom befintliga anslagsramar. Enligt utredningen är det svårt att överblicka hur många anställda som helt eller huvudsakligen arbetar med djuruppgifter inom . Det rör sig dock om ett begränsat antal anställda. Utredningen har bedömt att det rör sig om 10–20 personer. Vid förändringen ska och länsstyrelserna beakta 6 b § lagen (1982:80) om anställningsskydd. Vilka konsekvenser förändringen får för personalen är det inte möjligt att uttala sig om. När det gäller konsekvenserna för djurskyddsinspektörerna och andra tjänstemän vid länsstyrelserna är en positiv effekt att enskilda inspektörer i vissa avseenden kan arbeta mer effektivt, detta eftersom en inspektör som omhändertar ett djur inte behöver invänta polis för att verkställa beslutet. Det finns en risk att tjänstemän utsätts för våld eller hot om våld vid verkställighetsärenden. personal ska dock inte själva behöva hantera denna typ av situationer 2016/17:224 utan ska även i fortsättningen vara skyldig att lämna den hjälp (handräckning) som är nödvändig i hotfulla eller våldsamma situationer eller när sådana situationer kan befaras uppstå. Förslagen bedöms inte medföra några konsekvenser för jämställdheten mellan män och kvinnor. 13.1Förslag till lag om ändring i djurskyddslagen (1988:534) 27 a § ska lämna den hjälp som behövs för utövande av offentlig kontroll eller verkställighet av beslut enligt denna lag, de föreskrifter eller beslut som har meddelats med stöd av lagen, de EU- bestämmelser som kompletteras av lagen eller de beslut som har meddelats med stöd av EU-bestämmelserna. Hjälp enligt första stycket får begäras endast om 1.det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att en polismans särskilda befogenheter enligt 10 § polislagen (1984:387) behöver tillgripas, eller 2.det annars finns synnerliga skäl. Paragrafen innehåller regler om skyldighet att lämna länsstyrelserna och andra myndigheter hjälp (handräckning) vid utövande av offentlig kontroll eller verkställighet av beslut enligt djurskyddslagen. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Ändringarna i första stycket är av språklig och redaktionell art. Ordet ”EG-bestämmelser” har ersatts med ”EU-bestämmelser” för att anpassa Bestämmelsen i andra stycket är ny. I den tydliggörs hur möjligheten att begära hjälp enligt första stycket tillämpas och den innebär alltså ingen förändring i sak. I första punkten anges att hjälp får begäras endast om det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att de särskilda befogenheter att använda våld och tvång som en polisman har behövs för att en myndighetsåtgärd ska kunna genomföras. Det är den begärande myndigheten som ska bedöma och avgöra om det i ett enskilt fall finns förutsättningar att begära hjälp av . vid en sådan begäran inte ska pröva förutsättningarna för handräckning. Av 10 § polislagen följer att en polisman, i den mån andra medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna är försvarligt, får använda våld för att genomföra en tjänsteåtgärd, bl.a. om han eller hon möts med våld eller hot om våld (p. 1) eller om polismannen annars med laga stöd har att bereda sig tillträde till, spärra av, stänga till eller utrymma byggnad, rum eller område eller biträda någon i myndighetsutövning med en sådan eller någon liknande åtgärd (p. Den som utför kontrollen eller ska verkställa ett beslut får begära hjälp av t.ex. i de fall den berörde djurägaren har uttalat hot mot tjänstemän vid deras myndighetsutövning eller vägrat att släppa in dem i de lokaler och andra utrymmen där djuren hålls. Biträde av ska enligt andra punkten också kunna begäras i andra fall om det finns synnerliga skäl. Synnerliga skäl kan t.ex. anses föreligga då det finns en överhängande risk att djur eller människor kommer till skada och man inte kan avvakta att verkställigheten löses på annat sätt. 30 § Påträffas ett djur så svårt sjukt eller skadat att det bör avlivas , får en veterinär eller en polisman och i brådskande fall någon annan genast avliva djuret. Den som har avlivat djuret ska informera ägaren eller innehavaren av djuret om detta. Om det inte är möjligt, ska underrättas. Paragrafen reglerar avlivning av svårt sjuka eller skadade djur och underrättelser om en sådan avlivning. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. Paragrafen har ändrats på så sätt att uppgifterna att ta emot en underrättelse enligt andra stycket har flyttats från till . Övrig ändring i andra stycket är endast språklig. 31 § ska besluta att ett djur ska omhändertas om 1.djuret otillbörligt utsätts för lidande och detta inte rättas till efter tillsägelse av kontrollmyndigheten, 2.ett beslut som meddelats enligt 26 § inte följs och beslutet är av väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt, 3.ett beslut som meddelats enligt 29 § inte följs, 4.den som har djuret i sin vård har dömts för djurplågeri enligt 16 kap. 13 § , eller 5.den som har djuret i sin vård vid upprepade tillfällen dömts för brott enligt 36, 36 a eller 36 c § eller vid upprepade tillfällen varit föremål för beslut enligt 26 §. ska ansvara för att omhändertagandet verkställs. Paragrafen reglerar omhändertagande av djur och vem som ska ansvara för att beslutet verkställs. Bestämmelsen har ändrats på så sätt att enligt andra stycket själv ska ansvara för att verkställa sina beslut. Övervägandena finns i avsnitt 7.1. Ändringen i första stycket är endast språklig. 32 § Trots det som föreskrivs i 31 § 1 om tillsägelse och rättelse ska eller besluta att ett djur som är utsatt för lidande ska omhändertas om 1.det bedöms utsiktslöst att felet blir avhjälpt, 2.ägaren till djuret är okänd eller inte kan anträffas, eller 3.det i övrigt bedöms absolut nödvändigt från djurskyddssynpunkt. Om beslutet har meddelats av , ska myndigheten skyndsamt informera om beslutet. ska skyndsamt pröva om beslutet ska fortsätta att gälla. Den beslutande myndigheten ska ansvara för att omhändertagandet verkställs. Om beslutar att beslut om 2016/17:224 omhändertagande ska fortsätta att gälla, ska skyndsamt ta över ansvaret för verkställigheten av beslutet. Paragrafen behandlar omedelbara omhändertaganden av djur. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. I andra stycket har det införts ett krav på att skyndsamt informerar om ett beslut om omhändertagande som fattat. Bestämmelsen har även ändrats på så sätt att prövning av beslut i fortsättningen ska ske skyndsamt i stället för . Att en anmälan eller en prövning ska göras skyndsamt innebär att den normalt bör kunna göras inom någon eller . Vad som utgör en skyndsam hantering måste dock avgöras med hänsyn till omständigheterna i varje enskilt fall. Förhållandena kan vara sådana att ytterligare dröjsmål är ofrånkomligt. Syftet med det omformulerade skyndsamhetskravet för länsstyrelsernas del är att tydliggöra att de inte behöver ha en jourberedskap för sitt beslutsfattande enligt bestämmelsen. Ändringen att beslutet ska anmälas och inte underställas innebär ingen ändring i sak utan är endast en språklig justering. Ändringarna i tredje stycket är en följd av att huvudansvaret för att verkställa beslut om att omhänderta djur enligt lagen har flyttats från till . Om meddelar ett beslut att omhänderta ett djur med stöd av 32 § ska själv ansvara för att verkställa beslutet, vilket bl.a. innefattar att transportera bort och ordna med förvaring av djuret. På motsvarande sätt ska ansvara för att verkställa sina beslut att omhänderta ett djur. Om enligt andra stycket beslutar att beslut om omhändertagande ska fortsätta att gälla ska ta över ansvaret för verkställigheten av beslutet. Även detta ska ske skyndsamt. Också i det här sammanhanget innebär kravet på skyndsamhet att ansvaret bör kunna övertas inom någon eller . Om upphäver beslut att omhänderta ett djur ska djuret lämnas tillbaka till djurägaren. Det blir då en uppgift för . 34 § När beslutar om omhändertagande av djur, ska fastställa om djuret ska säljas, överlåtas på annat sätt eller avlivas. Om har beslutat att djuret ska säljas eller överlåtas på annat sätt och om det visar sig att beslutet inte kan verkställas, får i stället besluta att djuret ska avlivas. ska ansvara för att beslut enligt första och andra styckena verkställs. Paragrafen reglerar vad som ska ske med djuret efter ett omhändertagande. Övervägandena finns i avsnitt 7.1. Tredje stycket har ändrats på så sätt att istället för ska ansvara för att beslut enligt första och andra styckena verkställs. 35 § och får ge förskott av allmänna Prop. 2016/17:224 medel på kostnader som uppkommer på grund av åtgärder enligt 31 eller Om ett djur omhändertas enligt 31 eller 32 §, ska kostnaden slutligt betalas av den som åtgärden har riktats mot, om det inte finns särskilda skäl till annat. Om ett omhändertaget djur har sålts, får och ta ut den kostnad som slutligen ska betalas av ägaren ur köpesumman. Köpesumman ska i första hand täcka kostnader. Paragrafen reglerar hur de kostnader som uppkommer med anledning av ett omhändertagande av ett djur ska behandlas. Övervägandena finns i avsnitt 7.5. Första stycket har ändrats till följd av att både och föreslås verkställa omhändertaganden av djur och därmed bör kunna ge förskott av allmänna medel på kostnader som uppkommer med anledning av omhändertagandet. Tredje stycket har ändrats till följd av att både och i vissa fall kan ha förskotterat kostnader av allmänna medel beträffande samma omhändertagna djur. Om ett omhändertaget djur har sålts ska i första hand och i andra hand kostnader täckas av köpesumman från försäljningen, i den utsträckning kostnaden ska betalas av ägaren. Detta följer av att har getts ett huvudansvar för verkställighet av beslut enligt 31 och 32 §§. Om det efter det att och har fått full täckning för sina kostnader återstår medel ska dessa betalas tillbaka till ägaren. Detta följer av allmänna förmögenhetsrättsliga principer. Enligt punkten 1 träder denna lag i kraft . I punkten 2 anges att äldre bestämmelser gäller om ett beslut att omhänderta ett djur har meddelats före ikraftträdandet. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna behandlas i avsnitt 11. Av första punkten framgår att de nya bestämmelserna träder i kraft . Ett undantag från detta finns i andra punkten. Där framgår att äldre bestämmelser ska tillämpas om ett beslut att omhänderta ett djur har meddelats före ikraftträdandet. Avgörande är alltså tidpunkten för meddelandet av beslutet. Det krävs inte att beslutet har verkställts före ikraftträdandet. 13.2Förslag till lag om ändring i lagen (2007:1150) om tillsyn över hundar och katter 8 § Om någon brister i tillsynen över eller skötseln av en hund, får meddela de förelägganden och förbud som behövs för att förebygga skada eller avsevärd olägenhet. Såväl förelägganden som förbud får förenas med vite. 9 § får meddela de förelägganden som behövs för att bestämmelserna om märkning och registrering av en hund i denna lag ska Förelägganden enligt första stycket får förenas med vite. Paragraferna reglerar förelägganden och förbud. avsnitt 8.1 och 8.2. Bestämmelserna har ändrats på så sätt att uppgifterna att meddela förelägganden och förbud enligt paragraferna har flyttats från Övrig ändring i 9 § är endast 11 § För att hindra att en hund orsakar skada eller avsevärd olägenhet får , om inte andra, mindre ingripande åtgärder anses tillräckliga, besluta att den ska omhändertas. Om det är nödvändigt att omhänderta en hund för något av de syften som anges i första stycket, får besluta om Paragrafen innehåller bestämmelser om omhändertagande av hundar. Övervägandena finns i avsnitt 8.3. Ändringarna i första stycket innebär att huvudansvaret för att fatta beslut om att omhänderta hundar har flyttats från till Av andra stycket, som är nytt, framgår att har kvar ett visst ansvar för att besluta om omedelbara omhändertaganden av ska även i fortsättningen kunna besluta om att omhänderta en hund om det är nödvändigt för att förhindra att den orsakar skada eller avsevärd olägenhet. Det kan t.ex. röra sig om situationer då polisen vid ett polisingripande är i behov av att akut omhänderta en hund. En annan situation då bestämmelsen kan tillämpas är om hunden utgör en fara för omgivningen och därför behöver omhändertas eller om ett omhändertagande behöver initieras och , då inte har någon jourberedskap. omhändertagande bör således främst ske i akuta situationer där starka ordnings- eller säkerhetsskäl talar för att hunden bör När hunden väl är under kontroll och faran är över bör ansvaret för djurskötseln gå över till enligt 11 a §. Om en mindre ingripande åtgärd än ett omhändertagande