prop · H403107 · 2017-02-21 00:00:00 — Enligt andra stycket får en behörig myndighet i begära att en behörig myndighet i ett annat land inom EES ska lämna bistånd åt den I paragrafens tredje stycke anges vad en begäran om bistånd särskilt får Myndigheternas samarbete utgörs av att svara på motiverade begäranden om information och att genomföra kontroller, inspektioner och utredningar när det gäller utstationering av arbetstagare. kan avse bristande efterlevnad eller missbruk av tillämpliga bestämmel- ser om utstationering av arbetstagare. Som exempel kan nämnas att en utländsk myndighet ställer en fråga angående om förutsättningarna för utstationering är uppfyllda. En svensk behörig myndighet skulle då kunna behöva utreda t.ex. om ett företag bedriver väsentlig verksamhet i Det finns bestämmelser i svensk rätt som innebär att företag ska förse svenska myndigheter med information som krävs för att företagens verksamhet ska kunna övervakas enligt gällande tillsynslagstiftning. information som myndigheten får tillgång till som en följd av sin till- synsverksamhet är exempel på sådan information som kan användas för att besvara en begäran från en behörig myndighet i ett annat land. Paragrafen är utformad i enlighet med Lagrådets synpunkter. Förslaget genomför artikel 6.1, 6.2 och 10.3 i tillämpningsdirektivet. Förslaget behandlas i avsnitt 10.2. Paragrafen är ny. I paragrafen upplyses om att regeringen kan meddela närmare före- skrifter om hur en behörig myndighet i ska lämna eller begära Paragrafen är utformad i enlighet med Lagrådets förslag. Förslaget behandlas i avsnitt 7.2.2. Paragrafens första och tredje stycke Paragrafen innehåller bestämmelser om kontaktperson och kontakt- personens behörighet och uppgifter. I första stycket görs en mindre Av tredje stycket framgår att kontaktpersonen ska kunna tillhandahålla handlingar som visar att kraven i utstationeringslagen är uppfyllda. tydliggörs att den skyldigheten gäller i förhållande till myndigheter och arbetstagarorganisationer, vilket inte är avsett att medföra någon ändring Skyldigheten att tillhandahålla handlingar justeras dessutom så att den inte gäller i förhållande till en arbetstagarorganisation om organisa- tionen kan begära handlingarna enligt 5 d §. Det är en följdändring av att det i 5 d § införs en rätt för arbetstagarorganisationen att begära vissa Tredje stycket är utformat i linje med Lagrådets förslag. Behörig företrädare vid kollektivavtalsförhandlingar Förslaget genomför artikel 9.1 i tillämpningsdirektivet och behandlas i Bestämmelserna i paragrafen är nya, liksom rubriken närmast Bestämmelserna i tidigare 21 § har efter vissa ändringar flyttats till 25 och 26 §§. Paragrafen innehåller bestämmelser om utseende av en företrädare för en utstationerande arbetsgivare med behörighet att förhandla om och Skyldigheterna för den utstationerande arbetsgivaren enligt paragrafen gäller bara arbetsgivaren utstationerar arbetstagare här. Skulle den utstationerande arbetsgivaren upphöra med sin utstationering av arbetstagare här sedan en begäran enligt första stycket mottagits men innan fristen i andra stycket löpt ut, behöver den aktuella skyldigheten enligt paragrafen alltså inte fullgöras. En arbetsgivare är enligt första stycket skyldig att på begäran av en svensk arbetstagarorganisation utse en företrädare som har behörighet att för arbetsgivarens räkning förhandla om och sluta kollektivavtal. Det finns enligt andra stycket inget särskilt formkrav för arbetstagar- Begäran kan alltså göras skriftligen eller muntligen, men begäran måste innehålla det som anges i stycket. håller en begäran inte all den information som anges i punkt- uppställningen eller är lämnad information till någon del felaktig, har begäran inte rättsverkan enligt paragrafen. Arbetsgivaren är då inte skyldig att utse någon företrädare. ansvar att visa att arbetsgivaren fått del av en begäran och att begäran innehåller de nödvändiga uppgifterna. Det finns inga hinder mot att arbetstagarorganisationen i sin begäran även tar med andra upplysningar än den information som anges i lysa om arbetstagarorganisationens möjlighet att vidta en stridsåtgärd enligt 5 a § eller bifoga en förhandlingsframställan. begäran kan göras på svenska. tagarorganisationens begäran ska göras till någon som har behörighet att företräda arbetsgivaren, t.ex. en anmäld behörig ställföreträdare för arbetsgivaren som avses i 4 § andra punkten förordningen om anmälningsskyldighet vid utstationering av arbetstagare, eller den som är anmäld som kontaktperson enligt 11 §. Den utstationerande arbetsgivaren ska enligt tredje stycket inom tio dagar från arbetstagarorganisationens begäran utse en företrädare som har behörighet att för arbetsgivaren förhandla om och sluta kollektivavtal 2016/17:107 och meddela arbetstagarorganisationen vem som utsetts och dennes kontaktuppgifter. Fristen räknas från den tidpunkt som arbetstagar- organisationens begäran mottagits av någon som företräder den utstationerande arbetsgivaren, t.ex. en anmäld behörig ställföreträdare för arbetsgivaren som avses i 4 § andra punkten förordningen om anmälningsskyldighet vid utstationering av arbetstagare, eller den som är anmäld som kontaktperson enligt 11 §. Den utstationerande arbetsgivaren får utse vem som helst som sin företrädare. Personen måste dock enligt tillämplig lag ha rättslig handlingsförmåga att företräda arbetsgivaren vid förhandlingar om och slutande av kollektivavtal. Företrädaren ska vara en fysisk person. Företrädaren behöver inte finnas i . Den ställföreträdare som utsetts enligt 4 § andra punkten förordningen om anmälningsskyldighet vid utstationering av arbetstagare eller den kontaktperson som utsetts enligt 11 § kan även utses till förhandlingsbehörig företrädare. Den utstationerande arbetsgivarens meddelande till arbetstagar- organisationen ska lämnas till den företrädare som organisationen angett i sin begäran eller till någon annan som har rätt att företräda organisationen. Meddelandet kan vara skriftligt eller muntligt och det behöver inte vara på svenska. Med dagar avses i paragrafen kalenderdagar. Bestämmelsen medför ingen skyldighet för den arbetstagarorganisation som önskar förhandla om ingående av kollektivavtal, att först begära att arbetsgivaren utser en förhandlingsbehörig företrädare. En arbetstagar- organisation som har medlemmar anställda hos arbetsgivaren kan i stället välja att direkt skicka en förhandlingsframställan med stöd av t.ex. 10 § medbestämmandelagen, exempelvis till kontaktpersonen enligt 11 §. Även en arbetstagarorganisation som saknar medlemmar, och därmed saknar förhandlingsrätt enligt medbestämmandelagen, kan avstå från att begära en förhandlingsbehörig företrädare och i stället välja att direkt skicka en förhandlingsframställan. Skyldigheten enligt paragrafen för den utstationerande arbetsgivaren gäller oberoende av om arbetsgivaren redan har slutit ett svenskt kollektivavtal. Skyldigheten gäller även i förhållande till en arbetstagar- organisation som redan är bunden av ett kollektivavtal i förhållande till arbetsgivaren. Sanktionen för brott mot paragrafen är enligt 24 § skadestånd. Svensk domstol är behörig att pröva mål enligt bestämmelsen. Sådana mål utgör arbetstvister och handläggs enligt lagen om rättegången i arbetstvister, se vidare kommentaren till 25 §. Förslaget genomför artikel 11.5 i tillämpningsdirektivet och behandlas i avsnitt 8.3.1. Paragrafen är ny, liksom rubriken närmast före paragrafen. Bestämmelsen innebär ett skydd mot repressalier av visst slag från arbetsgivarens sida. Skyddet består i att arbetsgivaren inte får vidta repressalier mot arbetstagaren på grund av att arbetstagaren inlett rättsliga eller administrativa förfaranden om arbets- och anställnings- villkor enligt lag eller kollektivavtal som avses i utstationeringslagen. Förbudet gäller repressalier. Det rör sig som utgångspunkt om samma typer av åtgärder som omfattas av repressalieförbudet i 2 kap. 18 § diskrimineringslagen (2008:567). Repressalier kan ta sig många olika uttryck. Karakteristiskt för repressalier har ansetts vara att de har ett drag av bestraffningsåtgärder. Det kan vara fråga om såväl ett handlande som en underlåtenhet från arbetsgivarens sida som innebär ogynnsam behandling eller får ogynnsamma följder för arbetstagaren. Det kan röra sig om uppsägning, men också om att en utlovad förmån uteblir eller att arbetstagaren drabbas av andra nackdelar i sitt arbete eller får försämrade arbets- förhållanden eller arbetsvillkor. Ytterligare exempel på repressalier är att arbetstagaren utsätts för orimlig arbetsbelastning eller för prestationskrav som inte är rimliga. Arbetstagaren kan fråntas arbetsuppgifter eller få för honom eller henne mycket okvalificerade arbetsuppgifter. Även att behandlas på ett hotfullt eller på ett allmänt kränkande sätt kan utgöra en repressalie. Repressalier kan ta sig många olika uttryck och det är inte möjligt att uttömmande ange exempel på alla de fall som omfattas av repressalieförbudet (jfr prop. 2007/08:95 s. 307 f. och 531). Vad som närmare omfattas av repressalieförbudet får avgöras vid en prövning i varje enskilt fall. Lagen ger endast skydd mot repressalier som vidtas på grund av att arbetstagaren inlett rättsliga eller administrativa förfaranden om arbets- och anställningsvillkor av ett visst slag. Att arbetstagaren väckt talan vid svensk domstol är ett sådant förfarande som omfattas av bestämmelsen. Vidare omfattas även andra rättsliga eller administrativa förfaranden som arbetstagaren inleder för att göra gällande sina rättigheter som ut- stationerad arbetstagare i . Förfarandet ska gälla sådana arbets- och anställningsvillkor som avses i 5 § eller i kollektivavtal, under vissa förutsättningar. Hänvisningen till 5 § utstationeringslagen innebär att förfaranden om de lagbestämmelser som anges där omfattas av repressalieförbudet. Förfaranden om kollektivavtalsvillkor omfattas under förutsättning att förfarandet kan anses innefatta sådana kollektivavtalsvillkor som avses i 5 a §. Förfarandet ska alltså innefatta sådana arbets- och anställningsvillkor som får krävas med stöd av stridsåtgärder vid utstationering, se kommentaren till 5 a §. Förfaranden med stöd av 5 c §, dvs. en utanförstående utstationerad arbetstagares anspråk på villkor i ett kollektivavtal, omfattas. Vidare omfattas förfaranden där en medlem i en avtalsslutande arbetstagarorganisation gör gällande rätt till sådana villkor i kollektivavtalet. Även den situationen att en medlem för talan om t.ex. en högre lön än vad som följer av det aktuella kollektivavtalets minimilön kan omfattas av bestämmelsen. En sådan talan kan nämligen, beroende på omständig- heterna, anses innefatta en talan om sådan minimilön som ingår i den hårda kärnan. Det ska finnas ett orsakssamband mellan det förhållandet att arbets- tagaren inlett förfarandet och repressalien. Vid bedömningen av om det finns ett orsakssamband i ett enskilt fall kan ledning hämtas från det diskrimineringsrättsliga repressalieförbudet. Paragrafen är utformad i enlighet med Lagrådets förslag. 2016/17:107 Sanktionen för brott mot paragrafen är enligt 24 § skadestånd. Svensk domstol är behörig att pröva mål enligt bestämmelsen. Sådana mål utgör arbetstvister och handläggs enligt lagen om rättegången i arbetstvister, se vidare kommentaren till 25 §. Förslaget genomför artikel 11.5 i tillämpningsdirektivet och behandlas i avsnitt 8.3.2. Paragrafen är ny. Bestämmelsen innehåller en bevisregel rörande repressalieförbudet som finns i 22 §. Bevisregeln är utformad efter mönster av 6 kap. 3 § diskrimineringslagen och ska i tillämpliga delar tolkas och tillämpas på motsvarande sätt som bevisregeln i diskrimineringslagen. Bevisregeln är uppdelad i ett första led där bevisbördan ligger på arbetstagaren och ett andra led där bevisbördan övergått på arbets- givaren. Det rör sig, som framgår av NJA 2006 s. 170, om en presum- tionsregel. Arbetstagaren ska för sin del visa omständigheter som ger anledning att anta att han eller hon blivit utsatt för repressalier av arbetsgivaren på grund av att arbetstagaren inlett förfaranden av visst slag. Sådana omständigheter kan exempelvis bestå i att arbetsgivaren behandlat arbetstagaren mindre förmånligt än dennes kollegor där situationerna är helt jämförbara, med undantag för att den arbetstagare som anser sig utsatt för en repressalie har inlett ett sådant förfarande. Om arbetstagaren lyckas med det skapas en presumtion för att arbetstagaren har blivit utsatt för en repressalie i strid med lagen. Arbetsgivaren måste då motbevisa presumtionen för att undgå skadeståndsskyldighet. Förslaget genomför artikel 20 i tillämpningsdirektivet och behandlas i avsnitt 11. Paragrafen är ny, liksom rubriken närmast före paragrafen. Genom första stycket skadeståndssanktioneras brott mot vissa bestämmelser i utstationeringslagen. I första punkten skadeståndssanktioneras skyldigheten att följa de kollektivavtal som har slutits som en följd av en stridsåtgärd enligt 5 a § eller varsel om en sådan åtgärd. Bestämmelsen avser endast skadestånds- skyldighet i förhållande till den avtalsslutande arbetstagarorganisationen och är endast tillämplig när kollektivavtalet slutits som en följd av en stridsåtgärd eller varsel om en sådan åtgärd. Om ett kollektivavtal slutits frivilligt och inte som en följd av en stridsåtgärd eller varsel om en sådan åtgärd följer i stället skadeståndsskyldigheten av 26, 54 och 55 §§ medbestämmandelagen. Skadeståndsskyldigheten gäller då i förhållande till både arbetstagarorganisationen och till de arbetstagare som är bundna av avtalet. Förutsättningen att ett avtal har slutits som en följd av en stridsåtgärd eller varsel om en sådan åtgärd har samma innebörd som enligt 5 b §, se författningskommentaren till den paragrafen. I andra punkten skadeståndssanktioneras brott mot skyldigheten enligt 5 d § att tillhandahålla handlingar och översättning. skyldigheten gäller i förhållande till den arbetstagarorganisation som gjort begäran om handlingar och översättning. I tredje punkten skadeståndssanktioneras brott mot skyldigheten enligt 21 § att utse en företrädare som har behörighet att för arbetsgivaren förhandla om och sluta kollektivavtal. Skadeståndsskyldigheten gäller i förhållande till den arbetstagarorganisation som gjort begäran om att utse en företrädare. I fjärde punkten skadeståndssanktioneras brott mot repressalieförbudet i 22 §. Skadeståndsskyldigheten gäller i förhållande till den ut- stationerade arbetstagare som utsatts för en repressalie. Skadeståndet ska enligt andra stycket avse både den förlust som upp- kommer och den kränkning som har inträffat. Motsvarande reglering finns i flera andra arbetsrättsliga skadeståndsbestämmelser, t.ex. 54 och 55 §§ medbestämmandelagen, som främst reglerar skadestånds- skyldigheten i förhållande till arbetstagarorganisationer, och 38 § anställ- ningsskyddslagen, som reglerar skadeståndsskyldigheten i förhållande till enskilda arbetstagare. Skadeståndsskyldigheten omfattar till att börja med den förlust som uppkommer, s.k. ekonomiskt skadestånd. Det ekonomiska skadeståndet till en enskild arbetstagare kan t.ex. avse inkomstförlust. Det ekonomiska skadeståndet till en arbetstagarorganisation kan t.ex. omfatta kostnad för portot när en resultatlös begäran om företrädare sänts. Skadeståndsskyldigheten omfattar också den kränkning som arbets- givarens agerande innebär, s.k. allmänt skadestånd. Vid bestämmande av det allmänna skadeståndet enligt punkt 1–3 kan främst de belopp som utgår för brott mot medbestämmandelagen tjäna som vägledning. Beträffande allmänt skadestånd enligt punkt 4 kan det konstateras att en repressalie kan ta sig många olika uttryck, se kommentaren till 22 §. Vid bestämmande av det allmänna skadeståndets storlek kan, beroende på omständigheterna i det enskilda fallet, viss vägledning hämtas från de allmänna skadestånd som utgår för brott mot lagbestämmelser som rör enskilda arbetstagares rättigheter. Det kan förekomma att en arbetsgivare genom ett och samma agerande anses ha brutit mot både repressalieförbudet enligt utstationeringslagen och någon annan bestämmelse, t.ex. repressalieförbudet i 2 kap. 18 § diskrimineringslagen. Konfliktsituationer mellan olika regelverk förekommer inom arbetsrätten i . Som exempel kan nämnas att samma situation kan komma att prövas enligt såväl anställningsskyddslagen som flera andra lagar som innehåller förbud mot uppsägning på vissa särskilda grunder. Sådana arbetsrättsliga lagar kan i allmänhet tillämpas parallellt med anställningsskyddslagen. Vilka regel- verk som prövas blir i praktiken också beroende av hur arbetstagaren väljer att föra sin talan. När en arbetsgivare genom ett och samma agerande – t.ex. en uppsägning – anses ha brutit mot t.ex. diskrimine- ringslagen och anställningsskyddslagen har Arbetsdomstolen ansett att det inte finns anledning att bestämma två skilda belopp som påföljd. I stället har Arbetsdomstolen valt att fastställa ett gemensamt belopp som ersättning för brott mot båda lagarna (se AD 2011 nr 37). Tillämpnings- frågor rörande förhållandet mellan det föreslagna repressalieförbudet och andra regler får lösas utifrån samma principer som gäller för förhållandet mellan olika arbetsrättsliga lagstiftningar. 2016/17:107 erinras om att det inte är säkert att vissa svenska arbetsrättsliga regler, såsom anställningsskyddslagen, alls är tillämpliga på utstationerade arbetstagare. Om det är skäligt, kan skadeståndet enligt tredje stycket sättas ned eller helt falla bort. Vid tillämpning av denna bestämmelse kan vägledning hämtas från hur motsvarande bestämmelser i andra arbetsrättsliga lagar tillämpas, t.ex. medbestämmandelagen och anställningsskyddslagen. Det kan alltså beaktas t.ex. att arbetstagaren själv medverkat till den uppkomna situationen eller om arbetsgivaren snabbt vidtar rättelse. Svensk domstol är behörig att pröva mål enligt bestämmelsen. Sådana mål utgör arbetstvister och handläggs enligt lagen om rättegången i arbetstvister, se vidare kommentaren till 25 §. Förslaget genomför artikel 11.1 i tillämpningsdirektivet och behandlas i avsnitt 12.2. Paragrafen är ny, liksom rubriken närmast före paragrafen. Paragrafen motsvarar delvis tidigare 21 § första och tredje styckena. I paragrafen anges enligt vilka rättegångsregler vissa mål enligt ut- stationeringslagen ska prövas. Av bestämmelsen framgår att svensk domstol är behörig att pröva mål enligt de paragrafer som det hänvisas till (jfr prop. 1998/99:90 s. 42). Bestämmelsen hindrar inte att talan kan väckas i en domstol i en annan stat i enlighet med vad som föreskrivs i unionsrättsakter eller internationella konventioner om domstols behörighet. Första stycket motsvarar tidigare 21 § första stycket första meningen med den ändringen att hänvisning till 5 c, 5 d, 21, 22 och 24 §§ läggs till (se kommentarerna till dessa paragrafer). Av ändringen framgår att mål enligt även dessa paragrafer handläggs enligt lagen om rättegången i arbetstvister. Vidare görs vissa redaktionella ändringar. Vissa mål enligt lagen om rättegången i arbetstvister ska upptas av Arbetsdomstolen som första domstol och andra mål ska upptas av tings- rätt. För mål där svensk domsrätt gäller och som ska handläggas i tings- rätt som första domstol finns bestämmelser om vilken tingsrätt som är behörig att pröva målet i 10 kap. . I 2 kap. 2 § lagen om rättegången i arbetstvister finns en särskild forumregel som innebär att en arbetsgivare i vissa arbetstvister kan sökas vid rätten i den ort där arbetstagaren har sin hemvist. I andra stycket, som delvis motsvarar tidigare 21 § tredje stycket, finns en särskild forumregel för vissa tvister i utstationeringssituationer. Av bestämmelsen framgår att talan i vissa mål får föras vid tingsrätten i ort där arbetstagaren är eller har varit ut- stationerad. Det förtydligas att bestämmelsen bara gäller arbetstagares talan vid tingsrätt. Bestämmelsen är inte tillämplig på mål som ska prövas av Arbetsdomstolen som första domstol. Någon ändring i detta avseende är inte avsedd (jfr prop. 1998/99:90 s. 34). Denna justering av den tidigare forumbestämmelsen – att det ska vara fråga om en arbetstagares talan vid tingsrätt – gäller nu även de mål som tidigare angavs i 21 § första stycket, alltså mål enligt 5 § första eller Prop. 2016/17:107 tredje stycket samt 7 §. Någon ändring i sak är inte avsedd i den delen. Förslaget behandlas i avsnitt 12.1. Paragrafen är ny. Bestämmelsen anger att vissa regler om rättegång och preskription i andra lagar gäller i mål enligt 5 § första eller tredje stycket. Bestämmelsen motsvarar delvis tidigare 21 § första och andra styckena. Bestämmelsen hänvisar dock, till skillnad från tidigare 21 §, inte till 7 §. Det görs också vissa redaktionella justeringar. Någon ändring i sak är inte avsedd. Förslaget behandlas i avsnitt 12.1. Paragrafen är ny. I paragrafen anges vilka preskriptionsbestämmelser som ska gälla i mål enligt vissa av bestämmelserna i lagen, nämligen 5 c, 5 d, 21, 22 och 24 §§. Av första stycket första meningen framgår att i dessa mål ska tids- fristerna i 64 § första stycket, 65 och 66 §§ medbestämmandelagen tillämpas när det gäller den tid inom vilken förhandling ska begäras eller talan väckas. Regleringen i medbestämmandelagen innebär i korthet att en arbetstagares arbetstagarorganisation måste begära förhandling från kännedom om den omständighet som arbetstagarens yrkande hänför sig till och senast efter det att omständigheten har inträffat. Talan ska sedan väckas efter det att förhandlingen avslutats. Är arbetstagaren inte medlem i den avtals- slutande arbetstagarorganisationen gäller att talan ska väckas från kännedom om den omständighet som yrkandet hänför sig till och senast efter det att omständigheten har inträffat. Vad särskilt gäller mål om repressalieförbudet kan flera ingripanden från arbetsgivaren under en kortare eller längre tidsrymd i vissa fall ses som led i en större repressalieåtgärd riktad mot arbetstagaren. I sådana fall ska preskriptionstiden inte börja löpa före det att ingripandena upphör. Av första stycket andra meningen framgår att rätten till förhandling respektive talan är förlorad om förhandling inte begärs eller talan inte väcks inom föreskriven tid, jfr 64 § tredje stycket och 68 § med- bestämmandelagen. Av andra stycket framgår att preskriptionsfristen i 33 § semesterlagen (1977:480) ska tillämpas i mål enligt 5 c §, om det gäller semester- förmåner i kollektivavtal. Det innebär att i fall då en utanförstående utstationerad arbetstagare för talan om semesterförmåner enligt kollektivavtal tillämpas preskriptionsregeln i semesterlagen. Det innebär att talan ska väckas från utgången av det semesterår då arbetstagaren skulle ha fått den förmån som begäran gäller. Försummar arbetstagaren det, är rätten till talan förlorad. För andra kollektivavtals- villkor som omfattas av 5 c § tillämpas som framgått ovan tidsfristerna i medbestämmandelagen när det gäller den tid inom vilken förhandling ska begäras eller talan väckas. 2016/17:107 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Förslaget behandlas i avsnitt 13. Av punkten framgår att bestämmelserna i 5 b och 5 d §§ och 24 § första stycket punkt 1 och 2 inte ska tillämpas beträffande kollektivavtal som har slutits före ikraftträdandet. De paragrafer som det hänvisas till är bestämmelserna om begränsade kollektivavtalsverkningar i vissa fall, om utstationerande arbetsgivares skyldighet att tillhandahålla handlingar och översättning samt om skadeståndsskyldighet vid brott mot ett kollektiv- avtal som har slutits som en följd av en stridsåtgärd eller varsel om en sådan åtgärd och vid brott mot skyldigheten att tillhandahålla handlingar och översättning. Bestämmelsen om rätt för utanförstående utstationerade arbetstagare till vissa kollektivavtalsvillkor ska tillämpas även beträffande kollektivavtal som har slutits före ikraftträdandet. Den ska dock bara tillämpas på rättigheter som avser tiden efter ikraftträdandet, dvs. som tjänats in där- efter.