prop · H403173 · 2017-04-26 00:00:00 — Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. anser att olika registerförande myndigheter bör ges tydliga uppdrag att på olika sätt stödja registret över verkliga huvudmän genom exempelvis samordning och informations- Svensk Insamlingskontroll framhåller att det skulle förenkla för stiftelserna om anmälan skulle kunna göras till en myndighet på samma efterfrågar klargörande i vilken mån kan få del av uppgifter i registret när syftet med informationsinhämt- ningen är att utreda en beskattningsfråga. angeläget att möjliggöra för alla brottsutredande myndigheter att få tillgång till registret. undrar till vem eller vilka som informationen i registret ska kunna lämnas ut och efterfrågar tydliga processer för att undvika spridning och olovlig användning av uppgift- Skälen för regeringens förslag: Medlemsstaterna ska se till att uppgifterna om en juridisk persons verkliga huvudman finns i ett centralt register (artikel 30.3 i fjärde penningtvättsdirektivet). regeringens bedömning föras av en myndighet, eftersom den som för 2016/17:173 registret måste ha möjlighet att vidta verksamma åtgärder för att se till att uppgifterna är aktuella, adekvata och korrekta. Regeringen anser att är lämpligt att vara registreringsmyndighet. Det huvudsakliga skälet för förslaget är att är registreringsmyndighet för många av de juridiska personer som omfattas av den nya lagen, vilket kan medföra administrativa förenklingar. Till detta kommer att har erfarenhet av att driva stora register och ta emot och hantera stora mängder information. anför att olika registerförande myndigheter bör ges tydliga uppdrag att stödja registret över verkliga huvudmän. Regeringen anser att samordning och informationsutbyte är viktigt för att uppgifterna i registret ska kunna hållas så aktuella, adekvata och korrekta som möjligt, men gör bedöm- ningen att särskilda bestämmelser inte behövs. Det saknas också underlag för att föreslå bestämmelser som skulle möjliggöra för exempel- vis stiftelser att göra anmälan till stiftelseregistret och registret över verkliga huvudmän på samma blankett, vilket Svensk Insamlingskontroll efterfrågar. Kraven i artikel 30.5 och 30.6 i direktivet, som avser frågor om vilka uppgifter om den verkliga huvudmannen som ska registreras och om tillgången till det centrala registret för olika intressenter, inbegripet allmänhetens tillgång, bör genomföras genom föreskrifter på förordningsnivå. Detsamma gäller de motsvarande kraven avseende truster och trustliknande juridiska konstruktioner i artikel. Frågor om vilka myndigheter som bör ha särskild tillgång till registret, som berörs av och , får således beaktas inom ramen för förordningsarbetet. tillgång till registret med anledning av direktivet om administrativt samarbete i fråga om beskattning behandlas i avsnitt 16.7.2. Inom ramen för förordningsarbete får även behandlas frågor om till vem och enligt vilka processer som informationen i registret ska kunna lämnas ut, vilket har synpunkter på. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör således bemyndigas att meddela föreskrifter om innehållet i och övriga egenskaper hos registret, inbegripet frågor om tillgång till registret. 15.5.2Brister i anmälan och utebliven anmälan Regeringens förslag: Om den som gjort en registreringsanmälan inte följer de krav som gäller för en anmälan, ska kunna förelägga den juridiska personen att yttra sig i frågan eller vidta rättelse . Om den som har gjort anmälan inte följer ett föreläggande får registrering vägras. Om en juridisk person inte anmält uppgifter för registrering inom de frister som gäller för anmälan, eller om registrering vägrats på grund av att anmälan är bristfällig, får förelägga den juridiska personen att lämna in en anmälan . Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Medlemstaterna ska kräva att de uppgifter som finns i registret över verkliga huvudmän är adekvata, korrekta och aktuella (artikel 30.4 i fjärde penningtvättsdirektivet). För att säkerställa detta bör ha befogenhet att åstadkomma rättelse av uppgifter eller att få in anmälningar från anmälningsskyldiga juridiska personer. En första brist som måste kunna avhjälpas avser formella krav på anmälan. Det kan t.ex. avse att anmälan inte undertecknats på rätt sätt eller att det till anmälan inte fogats sådana handlingar som efterfrågas. Regeringen gör bedömningen att det föreligger ett behov av att särskilt reglera möjligheter att komma till rätta med sådana brister. bör ha möjlighet att förelägga en juridisk person som gör en anmälan som är bristfällig att yttra sig i frågan eller vidta rättelse . Det måste också regleras vad som blir följden av att föreläggandet inte följs. En bristfällig anmälan bör inte automatiskt leda till att registrering vägras, eftersom det framstår som önskvärt att så många juridiska personer som möjligt ska förekomma i registret. Det är också så att en registrerad uppgift kan vara korrekt, trots att exempelvis endast en av två firmatecknare har undertecknat densamma eller att det föreligger andra formella brister som inte i sig påverkar den anmälda uppgiftens riktighet. Det måste vidare beaktas att registrering i registret över verkliga huvudmän inte har någon självständig rättsverkan, exempelvis mot tredje man. Det innebär att möjligheten att vägra registrering inte är något verksamt påtrycknings- medel om vill förmå någon att komma in med en formellt korrekt anmälan. Om en anmälan däremot är helt otjänlig, bör det finnas en möjlighet för att kunna vägra registrering. Detta bör framgå i lagen. bör vidare kunna ingripa om myndigheten får kännedom om att en juridisk person, som är anmälningsskyldig, inte har gjort en anmälan inom de frister som anges i lagen. Om har vägrat registrering till följd av brister i anmälan, bör också ha möjlighet att få till stånd en ny anmälan. Myndigheten bör inte vara skyldig att meddela ett formellt föreläggande när brister uppmärksammas, utan bör ha en valmöjlighet, vilket ligger i linje med 7 § förvaltningslagen (1986:223). Där anges att varje ärende där någon enskild är part ska handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Det anges vidare att myndigheten ska underlätta för den enskilde att ha med den att göra. I enkelhetskravet ligger t.ex. att ärendena inte ska belastas med onödig skriftväxling och att handläggningen ska anpassas efter ärendets art. Om anser att en brist i stället kan läkas genom ett telefonsamtal eller en underrättelse, ska detta alltså vara möjligt. Även vid uteblivna anmälningar bör överväga om ett föreläggande är nödvändigt. När det gäller exempelvis ideella föreningar som blivit anmälningsskyldiga till följd av att de varit föremål för kundkännedomsåtgärder är det exempelvis sannolikt att en utebliven anmälan inte beror på en uppsåtlig underlåtenhet utan på okunskap om lagens krav. I bl.a. sådana fall är det rimligt att kan göra den juridiska personen uppmärksam på anmälningsskyldigheten på ett mindre ingripande sätt än genom ett formellt föreläggande. 2016/17:173 15.5.3 Föreläggande vid felaktiga uppgifter Regeringens förslag: Om det kan antas att uppgifter i registret över verkliga huvudmän är felaktiga, ska kunna förelägga den juridiska personen att rätta uppgifterna eller visa att de är korrekta. Detsamma gäller om uppgifterna i en anmälan om registrering kan antas vara felaktiga. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Enligt är det viktigt att ges möjlighet att korrigera uppgifter som uppenbart inte är korrekta, oberoende av om en polisanmälan görs. anser att det bör finnas möjlighet för den som är registrerad som verklig huvudman att själv göra avanmälan, för att minska risken för olägenhet för personer som drabbas av felaktiga registreringar och att personuppgifter behandlas i strid med krav på riktighet i person- uppgiftslagen (1998:204). Skälen för regeringens förslag: För att säkerställa att uppgifterna i registret är adekvata, korrekta och aktuella bör införas en möjlighet för att ingripa i de fall myndigheten får anledning att misstänka att uppgifterna i registret är felaktiga. I sådana situationer bör Bolags- verket kunna förelägga den juridiska personen att rätta uppgifterna eller visa att de är korrekta. Bestämmelsen bör innebära en möjlighet och inte en skyldighet för att rikta ett föreläggande mot den juridiska person vars registeruppgift är ifrågasatt. Av detta följer att i varje enskilt fall måste överväga om ett föreläggande skulle vara verkningsfullt och ändamålsenligt, eller om det finns något annat sätt att få till stånd en rättelse av uppgiften. Om den juridiska personen rättar uppgifterna efter ett sådant föreläggande, ska de nya uppgifterna läggas till grund för registrering. Om den juridiska personen hävdar att de registrerade uppgifterna är korrekta, kan godta även den uppgiften. Det kan emellertid inte uteslutas att det kommer att uppstå situationer då är övertygat om att uppgifterna i registret är felaktiga, som den juridiska personen gör gällande att de är korrekta. Enligt regeringens bedömning bör uppenbart oriktiga anmälningar i första hand polisanmälas av . Det framstår som mest ändamålsenligt att det är , och inte , som ska utreda och klarlägga om en uppsåtligt felaktig anmälan gjorts, eftersom det kan röra sig om ett brott som faller under allmänt åtal. I den mån en polisutredning visar att uppgifterna är felaktiga kan rätta uppgiften med stöd av allmänna förvaltningsrättsliga principer. Rättelse bör även kunna ske med stöd av personuppgiftslagen om den registrerade uppgiften felaktigt pekar ut en viss fysisk person som verklig huvudman. En sådan rättelse bör, som efterfrågar, kunna ske även om en polisanmälan inte har gjorts. Regeringen anser mot denna bakgrund, till skillnad från , att någon bestämmelse om avanmälan från den som är registrerad som verklig huvudman inte bör införas. Regeringens förslag: Om en juridisk person inte följt ett föreläggande enligt lagen om registrering av verkliga huvudmän, ska kunna förelägga den juridiska personen eller den verkställande direktören, en styrelseledamot eller en annan motsvarande befattningshavare att vid vite göra en anmälan eller komma in med uppgifter som den juridiska personen är skyldig att lämna enligt lagen. Frågor om utdömande av vite prövas av . att vite döms ut får även förelägga nytt vite. Utredningens förslag överensstämmer i fråga om möjligheten att förena förelägganden med vite med regeringens förslag. förslag avviker från regeringens förslag genom att det innehåller bestämmelser om sanktionsavgifter. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. anser att det saknas skäl att införa sanktionsavgifter i de fall då en juridisk person inte följt ett föreläggande enligt lagen. Skälen för regeringens förslag: I avsnitten 15.5.2 och 15.5.3 redogör regeringen för de förslag som syftar till att ska kunna säkerställa att uppgifterna i registret över verkliga huvudmän är adekvata, korrekta och aktuella. Det föreslås att ska få meddela förelägganden för att korrigera bristfälliga eller felaktiga uppgifter och förmå juridiska personer att fullgöra sin anmälnings- I de allra flesta fall som har anledning att förelägga en juridisk person att komma in med en anmälan eller andra uppgifter till registret är det sannolikt tillräckligt att meddela ett Det kan dock inte uteslutas att det finns juridiska personer som av olika skäl inte vill förekomma med uppgifter i registret. ska ha möjlighet att förena sina förelägganden med kännbara och proportionerliga påföljder anser regeringen att det bör införas bestämmelser som ger möjlighet att förena förelägganden med vite. Regeringen bedömer, i likhet med , att det inte föreligger något behov av sanktionsavgifter vid sidan av möjligheten till vitesförelägganden. Ett föreläggande vid vite ska således kunna meddelas när den juridiska personen inte agerat i enlighet med ett föreläggande som meddelats ska enligt regeringens förslag ha behörighet att besluta om att förelagt vite ska dömas ut. I detta avseende gäller bestämmelserna i 9 § lagen (1985:206) om viten. ges en möjlighet att i samband med att vite döms ut förelägga ett nytt, För att uppnå en hög grad av effektivitet i hanteringen föreslår regeringen att ett vitesföreläggande ska kunna riktas mot den juridiska personen samt fysiska personer med ledande befattningar i den Om ett föreläggande ska riktas mot en fysisk person med koppling till den juridiska personen, måste dock denne ha en position som medför en rätt att företräda den juridiska personen. Förelägganden bör därför kunna riktas mot den verkställande direktören, en styrelseledamot eller en motsvarande befattningshavare. läggandet i övrigt gäller bestämmelserna i lagen om viten. 15.5.5Anmälan om oriktiga eller ofullständiga uppgifter i registret Regeringens förslag: En verksamhetsutövare som omfattas av penningtvättslagen och myndigheter som använder registret ska anmäla till om det finns anledning att misstänka att uppgifterna i registret är felaktiga. Detsamma gäller om en registreringsskyldig juridisk person inte gjort en anmälan inom föreskriven tid. Brottsbekämpande myndigheter som använder registret ska göra anmälan först när det kan ske med hänsyn till utredningen av brott. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utredningens förslag avviker från regeringens förslag genom att det saknar en begränsning av brottsbekämpande myndigheters anmälningsskyldighet i vissa fall. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Enligt är det för registrets tillförlitlighet önskvärt att det framgår av registret om utredning om registeruppgifterna pågår. Även berör frågan om misstanke om felaktiga registeruppgifter ska framgå. Ekobrottsmyndig- heten framhåller också att det uttryckligen bör anges i lagen att de brottsbekämpande myndigheternas skyldighet att anmäla felaktiga uppgifter gäller först när det kan ske med hänsyn till utredningen av brott. En tidig anmälan till skulle i vissa fall kunna innebära att utredningen om brottet försvåras. i anser att underrättelse om att en registreringsskyldig person inte gjort anmälan inom fyraveckorsperioden även borde göras innan tiden löpt ut. skulle därigenom få kännedom om när fyraveckorsfristen i dessa fall börjar löpa. framhåller att myndigheten inte kan bedriva tillsynsverksamhet och aktivt övervaka att anmälningar sker inom tidsfristerna Skälen för regeringens förslag: Registret över verkliga huvudmän kan väntas innehålla hundratusentals poster. Det är därför inte möjligt att ålägga eller någon annan myndighet att utöva tillsyn över att uppgifterna i registret är korrekta, adekvata och aktuella. För att uppfylla direktivets krav på uppgifternas tillförlitlighet krävs dock att någon ska ha ett särskilt ansvar att reagera om en juridisk person inte gjort en anmälan eller om uppgifterna i registret kan misstänkas vara felaktiga. Enligt regeringens bedömning är det mest ändamålsenligt att denna uppgift i första hand ska ankomma på de verksamhetsutövare som använder uppgifterna i registret som ett led i sin kundkännedomsprocess. En verksamhetsutövare får nämligen i regel inte enbart förlita sig på uppgifterna i registret när en juridisk persons verkliga huvudman identifieras (jfr avsnitt 8.3.2). Detta innebär att verksamhetsutövare i många fall måste ta del av den dokumentation som den juridiska personen är skyldig att hålla om sitt verkliga huvudmannaskap. I den utsträckning som omständigheterna kräver kan en verksamhetsutövare behöva gå längre än så i sina efterforskningar. Detta innebär att en verksamhetsutövare som vidtar åtgärder för kundkännedom inte sällan kommer att bilda sig en egen uppfattning om vem som är verklig huvud- man i en juridisk person. I de allra flesta fall kommer verksamhets- utövarens uppfattning att överensstämma med den uppgift som Prop. 2016/17:173 framkommer i registret. I de fall en sådan överensstämmelse inte före- ligger anser regeringen att det bör ankomma på verksamhetsutövaren att anmäla detta förhållande till . bör också underrättas om en kontroll mot registret visar att en juridisk person inte gjort en anmälan, trots att sådan skyldighet föreligger enligt lagen. Det bör dock inte krävas att en verksamhetsutövare gör en sådan underrättelse innan fristen för anmälan har gått ut, vilket i föreslår. Som och tar upp är det för registrets tillförlitlighet viktigt att det framgår om en uppgift i registret misstänks vara felaktig. Närmare reglering av vad registret ska innehålla bör dock enligt regeringens bedömning regleras i förordning eller föreskifter (se avsnitt 15.5.1). Registret kommer även regelmässigt att användas av myndigheter. Det är lämpligt att även kräva att dessa ska anmäla brister i registret om sådana brister upptäcks. Regeringen anser, i likhet med det Ekobrotts- myndigheten anför, att de brottsbekämpande myndigheternas skyldighet att anmäla felaktiga uppgifter bör gälla först när det kan ske med hänsyn till utredning av brott. Regeringens förslag: Ett beslut att förelägga eller döma ut ett vite får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Beslut om föreläggande vid vite och utdömande av vite är beslut som de juridiska personerna bör kunna överklagas. beslut har tydlig administrativ karaktär och det finns inget som talar emot att låta överklagande ske till allmän förvaltningsdomstol. Besluten är av sådan karaktär att prövningstillstånd bör krävas vid ett överklagande till kammarrätten. Avgifter för registrering m.m. Regeringens förslag: får ta ut avgifter för ärenden som handläggs enligt lagen om registrering av verkliga huvudmän. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om avgifter för sådana anmälningar. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Fjärde penningtvättsdirektivet inne- håller inte några bestämmelser som reglerar medlemsstaternas möjligheter att införa avgifter för registrering och andra ärenden enligt lagen. innebär att sådana avgifter är tillåtna. är i allt väsentligt en 2016/17:173 avgiftsfinansierad myndighet. De register som verket håller finansieras genom avgifter. Enligt regeringens bedömning finns inte några tungt vägande skäl som talar för att driften av det nu föreslagna registret ska finansieras på något annat sätt än övriga register. I lagen bör därför framgå att får ta ut avgifter för de ärenden som handläggs enligt lagen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör kunna meddela föreskrifter om avgifterna. 16Anpassningar till EU-förordningen om uppgifter som ska åtfölja överföringar av medel och vissa frågor rörande direktivet om administrativt samarbete i fråga om beskattning Regeringens förslag: Lagen om tillämpning av och rådets förordning (EG) nr 1781/2006 om information om betalaren som skall åtfölja överföringar av medel ska upphävas. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: och rådets förordning (EU) 2015/847 av om uppgifter som ska åtfölja överföringar av medel och om upphävande av förordning (EG) nr 1781/2006 träder i kraft . upphör förord- ningen (EG) nr 1781/2006 att gälla. Förordningen om uppgifter som ska åtfölja överföringar av medel ska inte genomföras genom nationell normgivning. I förordningen krävs dock att medlemsstaterna ska införa vissa kompletterande bestämmelser om tillsyn, sanktioner och system som ska underlätta för visselblåsare m.m. I de följande avsnitten behandlas de kompletterande bestämmelser som förordningen kräver. Det föreslås att bestämmelserna ska föras in i de rörelselagar som reglerar de verksamheter på vilka förordningen ska tillämpas. Det föreslås också att vissa av de kompletterande bestämmelserna ska föras in i penningtvättslagen. Det finns därför inget behov av en särskild lag med kompletterande bestämmelser till förordningen. Den nuvarande lagen (2008:99) om tillämpning av Europa- parlamentets och rådets förordning (EG) nr 1781/2006 om information om betalaren som skall åtfölja överföringar av medel bör upphävas och således inte ersättas med någon ny särskild lag av samma slag. Myndighet med ansvar för tillsyn Regeringens bedömning: kan enligt gällande rätt utöva tillsyn över och rådets förordning (EU) 2015/847. är enligt gällande rätt även behörig myndighet att ta emot sådana meddelanden som avses i artiklarna 8.2 och 12.2 i förordningen. Den skyldighet att tillhandahålla uppgifter som följer av artikel 14 i förordningen tillgodoses genom befogenheter i gällande rätt i förening med den skyldighet att tillhandahålla uppgifter till och Säkerhetspolisen som föreslås i den nya penningtvättslagen. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har inget att invända Skälen för regeringens bedömning: Förordning (EU) nr 2015/847 är tillämplig på överföringar av medel som sänds eller tas emot av en betaltjänstleverantör eller en förmedlande betaltjänstleverantör som är etablerad inom EU. Med betaltjänstleverantör avses enligt artikel 3.5 i förordningen de kategorier av betaltjänstleverantörer som avses i artikel 1.1 i direktiv /64/EG. Denna krets överensstämmer med den krets som anges i 1 kap. 3 § betaltjänstlagen (2010:751). och betaltjänstlagen omfattar således samma tillhandahållare av betaltjänster, dvs. banker och kreditmarknadsföretag enligt lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse, förkortad LBF, institut för elektroniska pengar och de företag som undantagits från tillsynsplikt enligt lagen (2011:755) om elektroniska pengar samt betalningsinstitut och de fysiska eller juridiska personer som undantagits från tillstånds- plikt enligt betaltjänstlagen (2010:751). Förordningen förutsätter, trots att den är direkt tillämplig i EU:s medlemsstater, att medlemsstaterna vidtar vissa nationella åtgärder. Artiklarna 17–22 i förordningen förutsätter att medlemsstaterna pekar ut en ansvarig tillsynsmyndighet. tillsyn över de relevanta verksamhetsutövarna med stöd av LBF, lagen om elektroniska pengar och betaltjänstlagen. över verksamhetsutövare som omfattas av LBF (13 kap. 2 §) och lagen om elektroniska pengar (5 kap. 1 §) omfattar dessa verksamhets- utövares skyldigheter enligt alla författningar som reglerar deras rörelse. Med författning avses i detta avseende såväl lagar, förordningar och myndighetsföreskrifter som EU-förordningar och andra bindande regler. De verksamhetsutövare som omfattas av de nämnda rörelselagarna står således redan under tillsyn och denna tillsyn omfattar även skyldigheterna enligt förordningen när den träder i kraft. Tillsynen över de betaltjänstleverantörer som inte omfattas av en annan 8 kap. 1 § betalningsinstitut och registrerade betaltjänstleverantörer omfattar även att deras betaltjänstverksamhet bedrivs enligt andra författningar som reglerar deras verksamhet. Även för dessa aktörer omfattar tillsynen den dag som den träder i 2016/17:173 Enligt regeringens bedömning saknas därför behov av särskilda tillämpningsföreskrifter för att sätta de betaltjänstleverantörer som omfattas av förordningen under tillsyn av på det sätt som förordningen kräver.