prop · H403173 · 2017-04-26 00:00:00 — Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningens förslag avviker från regeringens förslag genom att det i utredningens förslag finns en bestämmelse där det anges att ska kunna ingripa när ett åsidosättande av skyldigheterna enligt penningtvättslagen har åstadkommits genom att en person i ledande ställning antingen själv har överträtt en bestämmelse till förmån för den juridiska personen eller brustit i tillsyn och kontroll av underställd personal på ett sådant sätt att de underställde kunnat begå överträdelsen. Utredningens förslag skiljer sig också från regeringens förslag när det gäller avgränsningen av den personkrets som ska anses ha en ledande ställning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. och Förvaltnings- rätten i allmänna synpunkter på förslaget redovisas och bemöts i avsnitten 13.3, 13.5.2 och 13.5.3. Skälen för regeringens förslag I avsnitt 13.3 gör regeringen bedömningen att möjligheter att ingripa mot kreditinstitut och finansiella institut innebär att de krav som uppställs i artiklarna 59.2 a–c, 60.5 och 60.6 i fjärde penningtvättsdirektivet är uppfyllda i gällande rätt. Verksamhetsutövare som står under tillsyn kan således bli föremål för ett offentligt meddelande, en anmodan om att upphöra med sitt agerande och återkallande eller tillfällig indragning av auktorisering, om verksamhetsutövaren är föremål för en auktorisation. Juridiska personer kan vidare göras ansvariga för överträdelser som begås till deras förmån av vissa utpekade personer. Av direktivet följer dock även krav på att tillsynsmyndigheten ska ha möjlighet att ingripa mot verksamhetsutövare genom sanktionsavgifter och krav på att vissa fysiska personer ska kunna hållas ansvariga för en juridisk persons överträdelser genom ett tillfälligt förbud att utöva vissa funktioner samt genom sanktionsavgifter. Direktivet reglerar vidare den lägsta nivån på den högsta sanktionsavgiften när verksamhetsutövaren är ett kreditinstitut eller ett finansiellt institut samt vilka omständigheter som ska beaktas när de behöriga myndigheterna fastställer typen av och nivån på administrativa sanktioner (artiklarna 58.3, 59.2 d, 59.3 och 60.4). Vid överträdelser av penningtvättsregelverket ska , med stöd av lagen (2013:561) om förvaltare av alternativa investerings- fonder och lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsument- krediter, ingripa genom att utfärda ett föreläggande att begränsa verksamheten, minska riskerna i den eller vidta någon annan åtgärd för att komma till rätta med situationen. Inspektionen kan också meddela ett förbud att verkställa beslut eller en besluta om en anmärkning. Om överträdelsen är allvarlig ska företagets tillstånd återkallas eller, om det är tillräckligt, varning meddelas. Finansinspek- tionen får avstå från ingripande om en överträdelse är ringa eller ursäktlig, om företaget gör rättelse eller om någon annan myndighet har vidtagit åtgärder mot företaget och dessa åtgärder bedöms tillräckliga. Om ett företag har fått anmärkning eller varning, får besluta att företaget ska betala en straffavgift respektive sanktionsavgift. möjligheter att ingripa mot företagen är desamma enligt de båda lagarna och sanktionssystemen i de båda lagarna korresponderar delvis mot direktivets krav. I några avseenden behöver dock justeringar och kompletteringar göras med anledning av direktivets bestämmelser avseende sanktioner. I lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder används begreppet straffavgift. Eftersom avgiften inte utgör någon straffrättslig sanktion, bör termen straffavgift ersättas med sanktionsavgift. Sist- nämnda term överensstämmer också med den terminologi som används i direktivet. De aktörer som driver verksamhet enligt lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder och lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter är att betrakta som finansiella institut enligt definitionen i fjärde penningtvättsdirektivet (artikel 3.2). För juridiska personer som är finansiella institut ska medlemsstaterna se till att maximala sanktionsavgifter kan tillämpas på . Om det ger ett högre maxbelopp, ska taket fastställas till av den juridiska personens årsomsättning eller omsättningen för koncernen, om den juridiska personen är ett moder- eller dotterföretag. Sanktions- avgiftens högsta belopp kan också fastställas till två gånger den vinst som har erhållits genom överträdelsen, om den går att fastställa (artikel 59.2 e och 59.3 a). Bestämmelser som innebär att den högsta sanktionsavgiften ska bestämmas på det sätt som följer av direktivet bör införas i aktuella lagar på samma sätt som föreslås avseende juridiska personer i anmälningslagen (se avsnitt 13.5.2). Enligt gällande rätt ska en sanktionsavgift som meddelas enligt lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder och lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter uppgå till lägst och högst . Avgiften får inte överstiga av företagets omsättning det närmast föregående räkenskapsåret. De sanktionsavgifter som ska kunna tas ut enligt fjärde penningtvätts- direktivet kan komma att överstiga den nuvarande beloppsbegränsningen i lagarna om högst . Den begränsningen bör därför tas bort. Även bestämmelsen om att avgiften inte får överstiga av bolagens omsättning under närmast föregående räkenskapsår bör utmönstras. Enligt regeringens mening bör dock den nedre gränsen om för sanktionsavgiften behållas. En sådan gräns förekommer bl.a. i lagen om bank- och finansieringsrörelse och införs i övriga lagar där fjärde penningtvättsdirektivet genomförs (jfr avsnitt 13.5.2). Utredningen föreslår att sanktionsavgifter som införs för att genomföra fjärde penningtvättsdirektivet ska kunna beslutas även för överträdelser av andra bestämmelser än dem som finns i penningtvättslagen. Sådana överträdelser föreslås dock inte ska kunna medföra sanktionsavgifter som beräknas med utgångspunkt i koncernens omsättning. Regeringen anser inte att det finns några tungt vägande skäl mot utredningens förslag i detta avseende. Förslaget bör således genomföras. Ingripande mot fysiska personer med ledningsansvar Av direktivet följer att om skyldigheter gäller juridiska personer i händelse av överträdelse av de nationella bestämmelser som genomfört direktivet ska sanktioner och åtgärder kunna tillämpas på ledningen och andra personer som enligt nationell rätt bär ansvar för överträdelsen (artikel 58.3). Enligt direktivet ska medlemsstaterna se till att det finns en administrativ sanktion som inbegriper ett tillfälligt förbud för personer med ledningsansvar hos en verksamhetsutövare att utöva sådana funktioner. Även sanktionsavgift ska kunna beslutas mot en ledningsperson (artikel 59.2 d och 59.2 e). Bestämmelser som ger befogenhet att i vissa fall besluta om sanktioner mot fysiska personer i företagets ledning saknas i lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder och lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter. Möjligheten att ingripa mot fysiska personer i egenskap av ledningspersoner bör, som utredningen föreslår, enbart kunna ske vid den juridiska personens överträdelser av penningtvättsregelverket. Den juridiska personens överträdelser ska, för att kunna medföra sanktioner mot en ledningsperson, vara allvarliga, upprepade eller systematiska och ledningspersonen i fråga bör uppsåtligen eller av grov oaktsamhet har orsakat överträdelsen. Det högsta möjliga sanktionsbeloppet för en ledningsperson bör kunna bestämmas till två gånger den vinst som gjorts genom överträdelsen, om denna går att fastställa. Den maximala sanktionsavgiften bör minst uppgå till det belopp i kronor som motsvarade 2016/17:173 2015. I lagen bör framgå att sanktionsavgifter som beslutas ska tillfalla staten. För en utförlig redogörelse för möjligheten att besluta om sanktioner mot ledningspersoner och regeringens överväganden i dessa delar, se avsnitt 13.5.3. Det ska i lagarna tydliggöras vilka faktorer som ska ligga till grund för valet av sanktion och för sanktionsavgiftens storlek. Lagarna ska innehålla en exemplifierande uppräkning av de omständigheter som kan tillmätas betydelse. Ingripanden mot fysiska personer ska ske genom sanktionsföreläggande. Vid ingripanden genom sanktionsavgifter bör bestämmelserna om verkställighet och preskription i lagen om bank- och finansieringsrörelse tillämpas. För en närmare redogörelse för regeringens överväganden i dessa delar hänvisas till avsnitten 13.5.5 och 13.5.6. De nya bestämmelserna i lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder bör utformas med lagen (2004:46) om värdepappersfonder som förebild, eftersom de båda lagarna kan vara tillämpliga avseende samma verksamhet. I lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder bör även vissa redaktionella ändringar göras i de bestämmelser som är föremål för ändring, i syfte att åstadkomma en språklig överensstämmelse mellan de båda lagarna. Regeringens förslag: rätt att ingripa mot fysiska personer i ett fondbolagets ledning ska utvidgas till att omfatta fall där fondbolaget gjort sig skyldigt till allvarliga, upprepade eller systematiska överträdelser av penningtvättslagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen. I lagen förtydligas hur omsättningen ska beräknas på koncernnivå vid fastställande av sanktionsavgiftens högsta belopp. Utredningens förslag skiljer sig i flera avseenden från regeringens förslag, eftersom det sedan utredningen lämnade sitt förslag har skett ändringar i lagen om värdepappersfonder som innebär att penningtvättsdirektivet genomförs i flera avseenden (se prop. 2015/16:170). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. och Förvaltnings- rätten i allmänna synpunkter på förslaget redovisas och bemöts i avsnitten 13.3, 13.5.2 och 13.5.3. Skälen för regeringens förslag och bedömning I avsnitt 13.3 gör regeringen bedömningen att möjligheter att ingripa mot kreditinstitut och finansiella institut innebär att de krav som uppställs i artiklarna 59.2 a–c, 60.5 och 60.6 i fjärde penningtvättsdirektivet är uppfyllda i gällande rätt. Verksamhetsutövare som står under Finansinsektionens tillsyn kan således bli föremål för ett offentligt meddelande, en anmodan om att upphöra med sitt agerande och återkallande eller tillfällig indragning av auktorisering, om verksamhetsutövaren är föremål för en auktorisation. Juridiska personer kan vidare göras ansvariga för överträdelser som begås till deras förmån av vissa utpekade personer. Av direktivet följer dock även krav på att tillsynsmyndigheten ska ha möjlighet att ingripa mot verksamhetsutövare genom sanktionsavgifter och krav på att vissa fysiska personer ska kunna hållas ansvariga för en juridisk persons överträdelser genom ett tillfälligt förbud att utöva vissa funktioner samt genom sanktionsavgifter. Direktivet reglerar vidare den lägsta nivån på den maximala sanktionsavgiften när verksamhetsutövaren är ett kreditinstitut eller ett finansiellt institut samt vilka omständigheter som ska beaktas när de behöriga myndigheterna fastställer typen av och nivån på administrativa sanktioner (artiklarna 58.3, 59.2 d, 59.3 och 60.4). Lagen (2004:46) om värdepappersfonder reglerar fondverksamhet. Aktörerna som driver verksamhet enligt lagen omfattas av penningtvättslagen och är enligt fjärde penningtvättsdirektivet att betrakta som finansiella institut. Lagen har enligt förslag i prop. 2015/16:170 genomgått en omfattande revidering med anledning av genomförandet av direktiv /91/EU (UCITS V-direktivet). UCITS V-direktivet omfattar en liknande sanktionsregim som fjärde penningtvättsdirektivet och genomförandet av detta direktiv har därför täckt in flera av penningtvättsdirektivets krav när det gäller ingripanden. Av 12 kap. lagen om värdepappersfonder följer att bl.a. ska ingripa om ett fondbolag har åsidosatt sina skyldigheter enligt den lagen eller andra författningar som reglerar bolagets verksamhet. kan ingripa genom föreläggande att begränsa eller minska riskerna i rörelsen i något avseende, eller vidta någon annan åtgärd för att komma till rätta med situationen, ett förbud att verkställa beslut eller en anmärkning (12 kap. 1 § andra stycket). Om överträdelsen är allvarlig ska fondbolagets tillstånd återkallas eller, om det är tillräckligt, varning meddelas. Om ett fondbolag har meddelats beslut om varning eller anmärkning, får besluta att fondbolaget ska betala en sanktionsavgift. ska vidare ingripa mot någon som ingår i ett fondbolags styrelse eller är dess verkställande direktör, eller ersättare för någon av dem om fondbolaget har befunnits ansvarigt för vissa uppräknade allvarlig överträdelser (12 kap. 1 a §). Ingripande mot en ledningsperson ska ske genom tidsbegränsat beslut om förbud att vara styrelsemedlem eller verkställande direktör, eller ersättare för någon av dem i ett fondbolag eller beslut om sanktionsavgift. Lagen om värdepappersfonder reglerar vidare bl.a. vilka omständigheter som ska beaktas vid val av sanktion samt nivån på sanktionsavgift och innehåller bestämmelser om sanktionsföreläggande och verkställighet av beslut. i lagen om värdepappersfonder kopplas uttryckligen till motsvarande belopp i nationell valuta ett visst datum, vilket inte är fallet i fjärde penningtvättsdirektivet. Enligt regeringens mening motiverar denna diskrepans dock inte en särreglering vad gäller överträdelser av penningtvättsregelverket. Enligt regeringens bedömning uppfyller lagen om värdepappersfonder i huvudsak direktivets krav på sanktioner. Lagen behöver dock kompletteras vad gäller möjlighet att ingripa mot fysiska personer i fondbolagets ledning för att fullt ut möta direktivets krav. Enligt regeringens bedömning bör även förtydligas hur koncernens omsättning ska beräknas vid bestämmandet av sanktionsavgiftens högsta belopp i vissa fall. Sanktioner mot fysiska personer Av fjärde penningtvättsdirektivet följer att om en juridisk person har begått en överträdelse ska sanktioner och åtgärder även kunna tillämpas på dess ledning och andra fysiska personer som bär ansvar för överträdelsen (artikel 58.3). Som nämnts ovan ska ingripa mot någon som ingår i ett fondbolags styrelse eller är dess verkställande direktör, eller ersättare för någon av dem om fondbolaget har befunnits ansvarigt för vissa uppräknade allvarlig överträdelser (12 kap. 1 a §). Bestämmelsen bör kompletteras så att den även omfattar överträdelser av penningtvättsregelverket. Vad gäller den högsta sanktionsavgiften för fysiska personer finns i gällande rätt en bestämmelse som anger att den alternativt uppgår till ett belopp som per i svenska kronor motsvarade . Den högsta sanktionsavgiften för en fysisk person i en verksamhetsutövares ledning ska enligt fjärde penningtvättsdirektivet kunna uppgå till minst ett belopp som per motsvarade (artikel 59.3 b). Beloppet i direktivet överensstämmer med bestämmelserna i lagen om värdepappersfonder, förutom vad avser det datum till vilket eurokursen knyts. Samma situation förelåg vid genomförandet av krishanterings- direktivet. Även i det direktivet knyts beloppet för den högsta sanktionsavgiften till eurons kurs vid ett annat datum än det som anges i lagen om bank- och finansieringsrörelse och lagen om värdepappers- marknaden. Vid genomförande av krishanteringsdirektivet ansåg regeringen dock att det inte var lämpligt att föreskriva att valutakursen när det gäller sanktioner för åsidosättande av skyldigheter enligt det direktivet skulle bestämmas på annat sätt än enligt gällande bestämmelser i lagen om bank- och finansieringsrörelse och lagen om värdepappersmarknaden (prop. 2015/16:5 s. 740). Regeringen anförde att om en avvikande valutakurs används, skulle detta få till följd att det maximala sanktionsbeloppet blir högre eller lägre när det gäller sanktioner för åsidosättande av skyldigheter enligt krishanterings- direktivet. En sådan avvikelse framstod inte som motiverad och uppstod enbart till följd av att de två relevanta direktiven (kapitaltäcknings- direktivet och krishanteringsdirektivet) anger referensdatum som är knutna till tidpunkten när respektive direktiv antogs. Vidare framstod det inte som troligt att avsikten varit att sanktionsbeloppen ska skilja sig åt, eftersom sanktionsbeloppen för länder inom euroområdet är desamma Prop. 2016/17:173 enligt båda direktiven (). Den eventuella skillnad som uppstår är endast en naturlig följd av rörelser på valutamarknaden. Mot den bakgrunden bedömde regeringen att det saknades skäl att i lagen om bank- och finansieringsrörelse och lagen om värdepappersmarknaden föra in en hänvisning till en valutakurs som skulle få till följd att det maximala sanktionsbeloppet för fysiska personer i vissa fall skulle bestämmas på ett annat sätt än enligt befintliga bestämmelser. Regeringen gör samma bedömning i det förevarande lagstiftnings- ärendet och anser således att det inte är lämpligt att i lagen om värdepappersfonder föreskriva att valutakursen, när det gäller sanktionsavgift för fysiska personer för åsidosättande av skyldigheter enligt penningtvättsdirektivet, ska bestämmas på ett annat sätt än enligt nuvarande bestämmelser i lagen. I lagen om värdepappersfonder anges att sanktionsavgiften för ett fondbolag eller ett förvaringsinstitut kan bestämmas till av bolagets eller institutets eller, i förekommande fall, koncernens omsättning närmast föregående räkenskapsår (12 kap. 8 § 2). Som nämns i avsnitt 13.5.2 önskar ett förtydligande av vad som avses med koncernens omsättning i vissa fall. 2016/17:162 finns förslag till hur denna fråga ska klargöras. Ändringar föreslås bl.a. i lagen om bank- och finansieringsrörelse och lagen om värdepappersmarknaden. Den lagtekniska lösning som föreslås är att sanktionsbeloppet ska kunna uppgå till ”motsvarande” omsättning på koncernnivå. Därigenom förtydligas att det är verksamheten som är föremål för ingripande som avgör vad som är den relevanta omsättningen på koncernnivå. En annan sak är att posterna för beräkning av omsättningen måste hämtas ur koncernredovisningen för det yttersta moderföretaget. Ur denna redovisning bör således hämtas de intäktsposter som motsvarar den typ av verksamhet som bedrivs av det företag som sanktionen ska riktas mot. Om en verksamhet som omfattas av lagen har delats upp i flera olika företag, blir det omsättningen hänförlig till den relevanta verksamheten i samtliga företag i koncernen som ligger till grund för sanktionsavgiftens tak. Omsättning från annan verksamhet ska dock inte räknas med när den relevanta omsättningen räknas fram. Samma förtydligande bör göras i lagen om värdepappersfonder. Regeringens förslag: ska ges rätt att ingripa mot företag som bedriver verksamhet enligt lagen om inlåningsverksamhet genom beslut om sanktionsavgift. Sanktionsavgiften för ett företag ska uppgå till lägst och högst fastställas till det högsta av 1. av företagets omsättning närmast föregående räken- skapsår eller, i förekommande fall, när fråga är om överträdelse av den 2016/17:173 nya penningtvättslagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen, motsvarande omsättning på koncernnivå, 2.två gånger den vinst som företaget erhållit till följd av regelöverträdelsen, om beloppet går att fastställa, eller 3.ett belopp i kronor motsvarande . Avgiften, som tillfaller staten, får inte vara så stor att företaget därefter inte uppfyller de kapitalkrav som gäller för verksamheten. Lagen kompletteras genom att ges möjlighet att ingripa mot en person som ingår i företagets styrelse eller är dess verkställande direktör eller är ersättare för någon av dem, om företaget har gjort sig skyldigt till en överträdelse av penningtvättslagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av den lagen. ska endast ingripa om överträdelsen som företaget har gjort sig skyldigt till är allvarlig, upprepad eller systematisk och personen i fråga uppsåtligen eller av grov oaktsamhet har orsakat överträdelsen. Ett ingripande ska ske genom beslut att personen av tre till inte får inneha en ledande position i ett inlåningsföretag eller genom beslut om sanktionsavgift. ska pröva frågor om ingripande mot lednings- personer genom sanktionsföreläggande. Sanktionsavgiften för en fysisk person ska som högst fastställas till det högsta av 1. två gånger den vinst som personen gjort till följd av regel- överträdelsen om beloppet går att fastställa, eller 2. ett belopp som per i kronor motsvarade . Avgiften ska tillfalla staten. Det ska i lagen tydliggöras vilka faktorer som ska ligga till grund för valet av sanktion och för sanktionsavgiftens storlek. Lagen ska innehålla en exemplifierande uppräkning av de omständigheter som kan tillmätas betydelse. Bestämmelserna om sanktionsföreläggande, preskription och verk- ställighet i lagen om bank- och finansieringsrörelse ska tillämpas vid beslut enligt inlåningslagen. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utredningens förslag avviker från regeringens förslag när det gäller avgränsningen av den personkrets som ska anses ha en ledande ställning i en juridisk person. Utredningens förslag avviker vidare genom att det innehåller en bestämmelse som uttryckligen anger att ska kunna ingripa när ett åsidosättande av skyldigheterna enligt penningtvättslagen har skett genom att en person i ledande ställning antingen själv har överträtt en bestämmelse till förmån för företaget eller brustit i tillsyn och kontroll av underställd personal på ett sådant sätt att de underställde kunnat begå överträdelsen. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. och Förvaltnings- rätten i allmänna synpunkter på förslaget redovisas och bemöts i avsnitten 13.3, 13.5.2 och 13.5.3. anför vidare att det bör föras in en bestämmelse som innebär att inspektionen, när ett företag registreras, kan pröva om det kan antas att verksamheten kommer att bedrivas på ett sätt som är förenligt med penningtvättslagen. Skälen för regeringens förslag: I avsnitt 13.3 gör regeringen bedömningen att möjligheter att ingripa mot kreditinstitut och finansiella institut innebär att de krav som uppställs i artiklarna 59.2 a–c, 60.5 och 60.6 i fjärde penningtvättsdirektivet är uppfyllda i gällande rätt. Verksamhetsutövare som står under Finansinsektionens tillsyn kan således bli föremål för ett offentligt meddelande, en anmodan om att upphöra med sitt agerande och återkallande eller tillfällig indragning av auktorisering, om verksamhetsutövaren är föremål för en auktorisation. Juridiska personer kan vidare göras ansvariga för överträdelser som begås till deras förmån av vissa utpekade personer. Av direktivet följer dock även krav på att tillsynsmyndigheten ska ha möjlighet att ingripa mot verksamhetsutövare genom sanktionsavgifter och krav på att vissa fysiska personer ska kunna hållas ansvariga för en juridisk persons överträdelser genom ett tillfälligt förbud att utöva vissa funktioner samt genom sanktionsavgifter. Direktivet reglerar vidare den lägsta nivån på den maximala sanktionsavgiften samt vilka omständigheter som ska beaktas när de behöriga myndigheterna fastställer typen av och nivån på administrativa sanktioner (artiklarna 58.3, 59.2 d och e, 59.3 och 60.4). I lagen (2004:299) om inlåningsverksamhet finns bestämmelser som reglerar inlåningsverksamhet, dvs. mottagande från allmänheten av återbetalningspliktiga medel som efter uppsägning är tillgängliga för fordringsägaren inom högst , som andra företag än institut enligt lagen (1995:1571) om insättningsgaranti får driva. Företag som är registrerade hos och bedriver verksamhet enligt lagen om inlåningsverksamhet utgör inte finansiella institut enligt fjärde penningtvättsdirektivet. Dessa företag omfattas dock enligt gällande rätt av penningtvättslagen (se prop. 2002/03:139) och enligt regeringens mening bör lagen om inlåningsverksamhet anpassas för att motsvara fjärde penningtvättsdirektivets krav avseende finansiella institut.