prop · H403132 · 2017-03-06 00:00:00 — Paragrafen innehåller undantag från lagens tillämpningsområde. Undan- tagen i första stycket 1 överensstämmer med det undantag som anges i artikel 20.1 andra stycket i tobaksproduktdirektivet. Undantagen avser produkter som är att klassificera som läkemedel eller medicintekniska produkter. I första stycket 2 undantas produkter som är klassificerade som narko- tika enligt narkotikastrafflagen (1968:64) samt produkter som är att be- döma som hälsofarliga varor enligt lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor från lagens tillämpningsområde. 2016/17:132 Genom bestämmelsen i andra stycket klargörs att tobakslagen ska tillämpas på produkter som innehåller tobak. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.3. Paragrafen innehåller en upplysning om att produktsäkerhetslagen är tillämplig på produkterna som omfattas av den föreslagna lagen. Lagen genomför tobaksproduktdirektivet som endast reglerar e-cigaretter och påfyllningsbehållare som släpps ut på marknaden till konsumenter. Detta innebär att produkterna per definition utgör konsumentprodukter, dvs. är avsedda för konsumenter eller kan komma att användas av konsumenter. Enligt 3 § produktsäkerhetsförordningen (2004:469) tillämpas lagen av de statliga tillsynsmyndigheterna. Kommunerna utövar således inte till- syn över produktsäkerhetslagen. I paragrafens första stycke åläggs tillverkare och importörer av e-ciga- retter eller påfyllningsbehållare att göra en anmälan till Folkhälso- myndigheten om en produkt som de avser att tillhandahålla konsumenter på den svenska marknaden. Skyldigheten följer av artikel 20.2 första stycket i tobaksproduktdirektivet där begreppet ”släppa ut på mark- naden” används. Av definitionen i artikel 2.40 i direktivet framgår att med det begreppet avses att tillhandahålla produkter – oberoende av till- verkningsort – till konsumenter i unionen, mot betalning eller inte. Det innebär att skyldigheten att anmäla en produkt inträder om avsikten är att sälja eller på annat sätt erbjuda produkten till konsumenter på den svenska marknaden. Bestämmelsen i första stycket innehåller också en skyldighet att vid väsentliga ändringar av en produkt göra en ny anmälan till Folkhälso- myndigheten. Tillverkaren och importören ska även anmäla till Folk- hälsomyndigheten när en e-cigarett eller påfyllningsbehållare återkallas från marknaden. Av artikel 2 i kommissionens genomförandebeslut (EU) 2015/2183 av om fastställande av ett gemensamt format för anmälan av elektroniska cigaretter och påfyllningsbehållare framgår att en anmälan ska göras vid ett återkallande av produkten. Anmälan om en ny produkt eller om en ändring av en produkt ska göras senast produkten är avsedd att tillhandahållas konsumenter på marknaden. För anmälan om återkallelse av en produkt finns det ingen tidsfrist för när den ska göras. Genom ett bemyndigande i 48 § 1 får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om hur en anmälan ska vara utformad och vilka uppgifter en sådan anmälan ska innehålla. I artikel 20.2 i tobaksproduktdirektivet anges att anmälan ska göras i elek- troniskt format och i andra stycket finns det detaljerade bestämmelser om vad en anmälan ska innehålla. Kommissionen får enligt artikel 20.13 i genomförandeakter anta ett gemensamt format för anmälan, vilket har gjorts i kommissionens genomförandebeslut (EU) 2015/2183. Paragrafens andra stycke innehåller ett förbud mot att tillhandahålla en Prop. 2016/17:132 e-cigarett eller påfyllningsbehållare till en konsument på den svenska marknaden om produkten inte har anmälts på föreskrivet sätt, inklusive de krav som följer av förordning eller myndighetsföreskrifter. Förbudet grundar sig på första meningen i artikel 23.2 i tobaksproduktdirektivet som stadgar att produkter som inte uppfyller kraven i direktivet, inbegri- pet de genomförandeakter och delegerade akter som föreskrivs i direkti- vet, inte får släppas ut på marknaden. Artikeln begränsas inte till vissa bestämda aktörer utan förbudet omfattar såväl tillverkare och importörer som detaljister. Med hänsyn till att skyldigheten i första stycket endast tar sikte på den svenska marknaden är även förbudet som är kopplat till skyldigheten riktad mot den svenska marknaden. Kommunerna utövar på försäljningsställen omedelbar tillsyn över att tillhandahållandeförbudet upprätthålls (se 26 § 1 a), medan Folkhälso- myndigheten utövar central tillsyn över kommunens tillsyn i detta avse- ende (se 24 §). utövar därutöver i övrigt omedel- bar tillsyn över bestämmelsen på andra ställen än försäljningsställen samt över själva anmälan (se 26 § 3 a). Innehåller anmälan brister får Folk- hälsomyndigheten meddela de förelägganden eller förbud som behövs för att föreskrifterna om anmälans utformning ska följas (se 31 §). Likaså får kommunen i sin omedelbara tillsynsverksamhet meddela de föreläg- ganden eller förbud som behövs för att tillhandahållandeförbudet ska följas (se 31 §). Sådana beslut om förelägganden eller förbud får förenas med vite (se 34 §). Kommunen får vidare vid allvarliga eller upprepade överträdelser av bestämmelsen förbjuda en näringsidkare att fortsätta försäljningen eller meddela varning (se 32 §). Paragrafen behandlas i avsnitt 5.4. Krav på produkterna, medföljande information och presentation Av paragrafens första stycke framgår att e-cigaretter och påfyllnings- behållare till sitt innehåll och sin utformning måste uppfylla de före- skrifter som har meddelats med stöd av 48 § 2. i 48 § 2 får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter i dessa avseenden. Bestämmelsen följer av artikel 20.3 i tobaksproduktdirektivet. Enligt andra stycket är det tillverkaren och importören som är ansvarig för att e-cigaretter och påfyllningsbehållare uppfyller de föreskrivna kraven som ställs på produkternas innehåll och utformning. I tredje stycket finns ett förbud mot att tillhandahålla e-cigaretter och påfyllningsbehållare till konsumenter på marknaden om de inte uppfyller de föreskrifter om innehåll och utformning som meddelats med stöd av 48 § 2. Att det ska vara förbjudet att släppa ut e-cigaretter eller påfyll- ningsbehållare till konsumenter på marknaden som inte uppfyller kraven framgår av artikel 20.1 och 23.2 i tobaksproduktdirektivet. Tillsynen över paragrafen motsvarar vad som gäller för bl.a. produkt- anmälan, se kommentaren till 5 §. 2016/17:132 Paragrafen behandlas i avsnitt 5.5. Bestämmelsen i första stycket innehåller ett krav på att styckförpack- ningar till såväl e-cigaretter som påfyllningsbehållare ska innehålla ett informationsblad. En styckförpackning är den minsta enskilda förpack- ning för e-cigaretter eller påfyllningsbehållare som släpps ut på mark- naden (jfr artikel 2 punkten 30 i tobaksproduktdirektivet). Kravet omfat- tar alltså inte s.k. ytterförpackningar, dvs. varje förpackning i vilken e- cigaretter eller påfyllningsbehållare släpps ut på marknaden och som innehåller en styckförpackning eller ett antal styckförpackningar (jfr artikel 2 punkten 29 i direktivet). Genom ett bemyndigande i 48 § 3 får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela närmare föreskrifter om vilka uppgifter informationsbladen ska innehålla och hur dessa ska utformas. De uppgifter som informationsbladen ska innehålla framgår av tobaksproduktdirektivets artikel 20.4 a. Av paragrafens andra stycke framgår att det är tillverkaren eller impor- tören som är ansvarig för att styckförpackningar till e-cigaretter och på- fyllningsbehållare innehåller ett informationsblad. Bestämmelsen i paragrafens tredje stycke innebär att om en styckför- packning för e-cigaretter eller påfyllningsbehållare saknar informations- blad, eller om informationsbladet inte uppfyller de närmare krav som anges i förordning eller föreskrifter, får produkten inte tillhandahållas konsumenter på marknaden. Skyldigheten att förse styckförpackningar med informationsblad inträder om avsikten är att sälja eller på annat sätt erbjuda produkten till konsumenter på marknaden (jfr definitionen av begreppet ”släppa ut på marknaden” i artikel 2 punkten 40 i tobakspro- duktdirektivet). Som framgått ovan är det tillverkaren eller importören som ansvarar för att styckförpackningarna innehåller ett informations- blad. Eftersom informationsblad ska finnas i styckförpackningarna, är det i många fall inte möjligt för en detaljhandlare att genom endast en okulär besiktning av förpackningarna kontrollera innehållet. Det kan rimligen inte krävas av en detaljhandlare att han eller hon öppnar varje förpack- ning som säljs. Det är sålunda endast i de fall det finns särskild anledning att kontrollera förpackningen som detaljhandlaren ska behöva göra en kontroll. Tillsynen över paragrafen motsvarar vad som gäller för bl.a. produkt- anmälan, se kommentaren till 5 §. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.6. Av paragrafens första stycke framgår att förpackningar till såväl e-ciga- retter som påfyllningsbehållare ska förses med en innehållsdeklaration. Bestämmelsen grundar sig på tobaksproduktdirektivets artikel 20.4 b punkten i. Kravet omfattar både styckförpackningar och ytterförpack- ningar (för den närmare innebörden av dessa begrepp, se kommentaren till 7 §). Genom ett bemyndigande i 48 § 4 får regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om innehållet i och utformningen av innehållsdeklarationen. Liksom beträffande informationsblad är det tillverkaren eller importö- ren som ansvarar för att förpackningar till e-cigaretter och påfyllnings- behållare förses med en innehållsdeklaration. Detta framgår av paragra- fens andra stycke. Av paragrafens tredje stycke framgår att e-cigaretter och påfyllnings- behållare inte får tillhandahållas konsumenter på marknaden om deras förpackningar saknar innehållsdeklaration eller om deklarationen inte uppfyller de föreskrifter om deklarationens innehåll och utformning som har meddelats med stöd av 48 § 4. Tillsynen över bestämmelsen motsvarar vad som gäller enligt 5–7, 10 och 14 §§, se kommentaren till 5 §. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.7. Paragrafen innehåller bestämmelser om produktpresentation. Bestämmel- serna genomför tobaksproduktdirektivets artikel 20.4 b punkten ii, som stadgar att styckförpackningar och eventuella ytterförpackningar till e-cigaretter och påfyllningsbehållare inte får innehålla sådana bestånds- delar eller inslag som avses i artikel 13 med undantag för uppgifter om nikotininnehåll och smaktillsatser. När det gäller produkternas förpack- ningar omfattar bestämmelsen såväl styck- som ytterförpackningar (för den närmare innebörden av dessa begrepp, se kommentaren till 7 §). Det finns i tobakslagen en bestämmelse med liknande innehåll, se 9 a § tobakslagen. Av artikel 13.3 i tobaksproduktdirektivet framgår att de beståndsdelar och inslag som förbjuds kan omfatta men är inte begrän- sade till texter, symboler, namn, varumärke, figurativa eller icke figura- tiva tecken. Första stycket 1 i paragrafen innehåller ett förbud mot att utforma märkningen på förpackningar till e-cigaretter eller påfyllningsbehållare, eller på själva produkterna, på ett sätt som antyder att en viss produkt är mindre skadlig än andra sådana produkter. Av första stycket 2 följer att det är förbjudet att märka förpackningar till såväl e-cigaretter som påfyllningsbehållare, samt själva produkterna, med uppgift om halten av tjära eller kolmonoxid. Bestämmelsen hindrar emellertid inte att det på sådana förpackningar eller på själva produkten anges att den innehåller dessa ämnen, utan att det närmare anges i vilka halter ämnena förekommer. Enligt första stycket 3 får märkningen på förpackningar till e-cigaretter eller påfyllningsbehållare, och på själva produkterna, inte likna ett livs- medel eller en kosmetisk produkt. I första stycket 4 återfinns ett förbud mot att i märkningen på förpack- ningar till e-cigaretter eller påfyllningsbehållare, eller på själva produk- terna, antyda att en viss produkt har miljöfördelar. Enligt första stycket 5 får märkningen på förpackningar till e-cigaretter eller påfyllningsbehållare, och på själva produkterna, inte hänvisa till dofter eller tillsatser, utom vad avser smaktillsatser. Bestämmelsen inne- bär att hänvisning endast får ske till smaktillsatser. 2016/17:132 tillsatser, eller avsaknad av andra tillsatser, är förbjuden. Likaså är hän- visning till doft eller avsaknad av sådan förbjuden. I andra stycket finns ett förbud mot vissa säljfrämjande åtgärder på styckförpackningar och ytterförpackningar till e-cigaretter och påfyll- ningsbehållare. Av bestämmelsen framgår att förpackningarna inte får antyda ekonomiska fördelar genom att innehålla tryckta kuponger, erbju- danden om rabatt, gratisutdelning, två varor till priset av en eller liknande erbjudanden. Kommunerna ansvarar för tillsynen på försäljningsställen och Folkhäl- somyndigheten för tillsynen i övrigt (se 26 § 1 b och 3 a). I den omedel- bara tillsynsverksamheten får myndigheterna meddela de förelägganden eller förbud som behövs för att bestämmelsen ska följas (se 31 §). Sådana beslut om förelägganden eller förbud får förenas med vite (se 34 §). Kommunen får vidare vid allvarliga eller upprepade överträdelser av bestämmelsen förbjuda en näringsidkare att fortsätta försäljningen eller meddela varning (se 32 §). Paragrafen behandlas i avsnitt 5.8. Av paragrafens första stycke framgår att förpackningar till såväl e-ciga- retter som påfyllningsbehållare ska förses med en hälsovarning. Kravet omfattar både styckförpackningar och ytterförpackningar (för den när- mare innebörden av dessa begrepp, se kommentaren till 7 §). Genom ett bemyndigande i 48 § 5 får regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämmer meddela föreskrifter om utformningen av hälsovar- ningen. Enligt tobaksproduktdirektivets artikel 20.4 b punkten iii ska varningen antingen ha lydelsen ”Denna produkt innehåller nikotin som är ett mycket beroendeframkallande ämne. Den rekommenderas inte för icke-rökare” eller lydelsen ”Denna produkt innehåller nikotin som är ett mycket beroendeframkallande ämne.” Hälsovarningen ska vidare enligt artikel 20.4 c i tobaksproduksdirektivet uppfylla vissa krav på storlek och placering som anges i direktivets artikel 12.2. Liksom beträffande informationsblad och innehållsdeklaration är det tillverkaren eller importören som ansvarar för att förpackningar till e-cigaretter och påfyllningsbehållare förses med en hälsovarning. Detta framgår av paragrafens andra stycke. Av paragrafens tredje stycke framgår att e-cigaretter och påfyllnings- behållare inte får tillhandahållas konsumenter på marknaden om deras förpackningar saknar hälsovarning eller om hälsovarningen inte uppfyller de föreskrifter om utformningen av varningen som har meddelats med stöd av 48 § 5. Tillsynen över paragrafen motsvarar vad som gäller enligt 5–8 och 14 §§, se kommentaren till 5 §. Överträdelse av bestämmelsen i tredje stycket är förknippat med straffansvar om gärningen begås med uppsåt (se 42 §). Paragrafen behandlas i avsnitt 5.9. Paragrafen har sin bakgrund i artikel 20.5 i tobaksproduktdirektivet. Artikeln behandlar bl.a. begränsningar i möjligheterna att i vissa medier marknadsföra såväl e-cigaretter som påfyllningsbehållare. Begränsnin- garna i paragrafen överensstämmer i stort med vad som gäller vid mark- nadsföring av tobaksvaror, men begränsningen är inte i alla avseenden lika långtgående som i tobakslagen. Enligt första stycket 1 är marknadsföring förbjuden inom informations- samhällets tjänster. Begreppet informationssamhällets tjänster ska tolkas på samma sätt som i lagen (2002:562) om elektronisk handel och andra informationssamhällets tjänster, vilket innebär att det är tjänster som normalt utförs mot ersättning och som tillhandahålls på distans, på elek- tronisk väg och på individuell begäran av en tjänstemottagare (se prop. 2001/02:150 s. 55 ff. och s. 110 f.). Som exempel på informationssamhällets tjänster kan särskilt nämnas marknadsföring och försäljning av varor och tjänster, nättidningar och beställ-tv, allt under förutsättning att det sker online (dvs. på distans, på elektronisk väg och på individuell begäran). Marknadsföring via e-post hör till informationssamhällets tjänster. E-post eller motsvarande person- liga meddelanden mellan fysiska personer som inte agerar inom ramen för sin handels-, närings- eller yrkesverksamhet faller däremot utanför. Enligt första stycket 2 är marknadsföring av e-cigaretter och påfyll- ningsbehållare förbjuden i ljudradiosändningar, tv-sändningar eller beställ-tv som omfattas av radio- och tv-lagen. Beställ-tv omfattas även av punkten 1. Mot bakgrund av att det är i just radio- och tv-lagen som AV-direktivets generella bestämmelser om reklam, sponsring och pro- duktplacering i beställ-tv genomförts, har det emellertid av tydlighetsskäl bedömts som lämpligt att beställ-tv nämns uttryckligen även i den aktu- ella punkten. Av paragrafens andra stycke framgår att det marknadsföringsförbud som anges i första stycket inte gäller i två fall. Eftersom begreppet mark- nadsföring har samma innebörd som i marknadsföringslagen omfattas även själva saluhållandet av en e-cigarett eller påfyllningsbehållare av begreppet. Ett undantag från marknadsföringsförbudet har därför gjorts i punkt 1 för marknadsföring som endast består i att tillhandahålla e-ciga- retter eller påfyllningsbehållare för försäljning. Ett sådant undantag är nödvändigt bl.a. för att en näringsidkare ska få visa information och bil- der på sina produkter i samband med försäljning på internet. Undantaget omfattar inte kommersiella annonser på internet, utan sådana annonser är förbjudna enligt första stycket 1. Enligt andra stycket 2 gäller marknadsföringsförbudet inte i överförin- gar eller tekniska upptagningar på vilka YGL är tillämplig. I sådana överföringar eller tekniska upptagningar råder i stället ett förbud mot kommersiella annonser. Begreppet kommersiell annons har samma innebörd som i grund- lagarna (se bl.a. prop. 1973:123 s. 46 f., och Lagrådets yttrande i prop. 1999/2000:111 bilaga 4 s. 67 f.). Med kommersiell annons menas huvud- sakligen ett av annonsören betalt meddelande. Redaktionell text omfattas inte. Annonsen ska syfta till saluförande av e-cigaretter eller påfyllnings- 2016/17:132 behållare. Att den är kommersiell i något annat hänseende är därför inte tillräckligt. Tillsynen över bestämmelsen utövas av (se 26 § 4). Vid tillsyn tillämpas bestämmelserna i marknads- föringslagen (se 27 §). Paragrafen behandlas i avsnitt 5.10. Av paragrafen framgår att en näringsidkare som marknadsför e-cigaretter eller påfyllningsbehållare till konsumenter inte får använda kommersiella annonser i periodiska skrifter eller andra jämförbara skrifter på vilka TF För den närmare innebörden i begreppet kommersiell annons, se kommentaren till 11 §. En periodisk skrift är en tidning, tidskrift eller någon annan sådan tryckt skrift som enligt utgivningsplanen är avsedd att under en bestämd titel utges med minst fyra nummer eller häften , vilka ska utkom- ma vid skilda tillfällen, samt löpsedlar och bilagor som hör till skriften (se 1 kap. 7 § TF). Uttrycket andra jämförbara skrifter tar sikte på ord- ningen för skriftens utgivning, vilket medför att annonsförbudet även är tillämpligt på tidningar och tidskrifter som utkommer periodiskt utan att utgivningen uppgår till fyra nummer . annonser i den aktuella bestämmelsen omfattar däremot inte affischer, reklambroschyrer, folders, etiketter, förpacknings- och emballagetryck, prislistor och liknande tryckalster. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.10. Paragrafen innehåller ett sponsringsförbud för tillverkare, partihandlare och importörer av e-cigaretter och påfyllningsbehållare. tar sikte på evenemang och verksamheter som kan nå en bred allmänhet eller som kan antas ha en gränsöverskridande effekt. avses en organiserad händelse särskilt av kulturellt eller idrottsligt slag. En verksamhet innebär en fortlöpande aktivitet. som bestämmelsen tar sikte på är konserter, idrottstävlingar, enstaka teaterföreställningar och festivaler. Verksamhet som omfattas av bestäm- melsen kan exempelvis vara driften av idrottsanläggningar, ungdoms- gårdar, muséer och teatrar. Det rör sig alltså om evenemang och verk- samheter som i sig inte omfattas av TF eller YGL. Det går inte att genom en exemplifiering i förväg sätta gränsen för bestämmelsens omfattning, utan det får överlämnas åt rättstillämpningen. Det är inte avsett att bestämmelsen ska komma i konflikt med grundlagarna. Med gränsöverskridande effekt avses att det är fråga om ett evenemang som berör eller äger rum i flera stater. Om ett företag som förknippas med en eller flera e-cigaretter eller påfyllningsbehållare bekostar ett evenemang eller en verksamhet får det anses medföra att avsättningen av sådana produkter främjas. enligt lagtexten inget krav på att det ska kunna visas att produkterna faktiskt har främjats av sponsringen utan det räcker med att ett sådant förhållande kan antas föreligga. Förbudet gäller för tillverkare, partihandlare och importörer av e-ciga- retter eller påfyllningsbehållare. Den som endast är detaljhandlare är så- lunda undantagen från förbudet att sponsra exempelvis ett lokalt idrotts- Prop. 2016/17:132 lag. Begreppet partihandlare är ett snävare begrepp än begreppet distribu- tör, se kommentaren till 15 §. I andra stycket finns en upplysningsbestämmelse om att radio- och tv- lagen innehåller förbud mot sponsring av program i radio och tv och även bestämmelser om produktplacering i tv. Se kommentaren till 6 kap. 2 §, 7 kap. 2 § och 15 kap. 9 § radio- och tv-lagen i avsnitt 10.4. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.11. Rapportering av försäljningsvolymer m.m. Paragrafen innehåller en skyldighet för tillverkare och importörer av e-cigaretter eller påfyllningsbehållare att till lämna in uppgifter om försäljningsvolymer, preferenser hos olika konsu- mentgrupper samt om det sätt på vilket produkterna säljs. Paragrafen innefattar också en skyldighet att lämna in sammanfattningar och kom- mentarer till eventuella marknadsundersökningar i nämnda avseenden. Bestämmelsen har sin grund i artikel 20.7 i tobaksproduktdirektivet. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får genom ett bemyndigande i 48 § 6 meddela ytterligare föreskrifter om fullgöran- det av rapporteringsskyldigheten. Skyldigheten att lämna in marknads- undersökningar är inte begränsad till de marknadsundersökningar som blivit tillgängliga eller utförts under det närmast föregående kalenderåret. Vid det första rapporteringstillfället efter det att bestämmelsen träder i kraft är tillverkare och importörer skyldiga att lämna in samtliga tillgäng- liga och utförda marknadsundersökningar som omfattas av bestämmel- sen. Därefter behöver sådana uppgifter om marknadsundersökningar som redan rapporterats inte rapporteras på nytt . I andra stycket finns ett förbud mot att tillhandahålla e-cigaretter och påfyllningsbehållare till konsumenter på marknaden om de rapporterings- skyldigheter som följer av första stycket eller de föreskrifter som har meddelats med stöd av 48 § 6 inte har uppfyllts. Bestämmelsen har sin grund i artikel 23.2 andra meningen i tobaksproduktdirektivet som stad- gar att medlemsstaterna ska se till att tobaksvaror och relaterade produk- ter inte släpps ut på marknaden om de rapporteringsskyldigheter som anges i direktivet inte är uppfyllda. Av definitionen i artikel 2.40 i direk- tivet framgår att med begreppet släppa ut på marknaden avses att tillhan- dahålla produkter – oberoende av tillverkningsort – till konsumenter i unionen, mot betalning eller inte. Artikeln begränsas inte till vissa be- stämda aktörer, dock finns inga rapporteringsskyldigheter för andra än tillverkare och importörer. Tillsynen över bestämmelsen motsvarar vad som gäller enligt 5–8 och 10 §§, se kommentaren till 5 §. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.13.