prop · H403173 · 2017-04-26 00:00:00 — Att en person ska anses vara verklig huvudman innebär att åtgärder för att kontrollera personens identitet ska vidtas enligt första stycket. Om den som vid tillämpning av denna bestämmelse anses vara verklig huvudman är en person i politiskt utsatt ställning, ska bestämmelserna som är tillämpliga när den verkliga huvudmannen är en sådan person tillämpas. En alternativ verklig huvudman ska enligt sista meningen i tredje stycket även utses när verksamhetsutövaren har anledning att anta att den person som identifierats enligt första stycket inte är den verkliga huvudmannen. I 8 kap. 1 § 9 framgår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om identitetskontroll. Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 8.3.2. Paragrafen genomför artikel 14.1 och 14.2 i direktivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om när kundens och kundens verkliga huvudmans identitet ska kontrolleras. Paragrafens första stycke överensstämmer med 2 kap. 9 § första stycket första meningen penningtvättslag och innebär att kontroll av kundens och den verkliga huvudmannens identitet enligt 7 och 8 §§ som 2016/17:173 huvudregel ska genomföras innan en affärsförbindelse etableras eller en enstaka transaktion utförs (jfr prop. 2008/09:70 s. 193). I andra stycket finns ett av undantagen från huvudregeln i första stycket. Det ger möjlighet att använda förenklade åtgärder för kundkännedom i vissa fall och är delvis ändrat jämfört med 2 kap. 9 § andra stycket penningtvättslag. Ändringen innebär att om det är nödvändigt för att inte avbryta verksamhetens normala gång får identitetskontroll med anledning av en ny affärsförbindelse göras senare än enligt första stycket, dock senast när affärsförbindelsen ingås. Undantaget medger således att kontroll av identiteten ingår som ett led i etablering av en affärsförbindelse. Som framgår i tredje stycket är förfarandet i andra stycket endast tillåtet avseende produkter eller tjänster som i verksamhetsutövarens allmänna riskbedömning enligt 2 kap. 1 § bedömts innebära låg risk för penningtvätt eller finansiering av terrorism. Bestämmelserna om åtgärder för kundkännedom i fråga om klient- medelskonton i 25 § och de särskilda bestämmelserna avseende förmåns- tagare till livförsäkringar och andra investeringsrelaterade försäkringar i 26 och 27 §§ är andra exempel på förenklade åtgärder som innebär undantag från huvudregeln i första stycket. Undantag bör också kunna ske i andra fall av låga risker enligt 15 §. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 8.4. Paragrafen genomför artiklarna 20 a och 23 i direktivet. Paragrafen motsvaras delvis av 2 kap. 3 § tredje stycket penningtvättslag. Paragrafen innehåller bestämmelser om verksamhetsutövarnas åtgärder för att bedöma om kunden är en person i politiskt utsatt ställning. I paragrafen anges att en verksamhetsutövare ska vidta åtgärder för att bedöma om kunden eller kundens verkliga huvudman är en person i politiskt utsatt ställning eller en familjemedlem eller känd medarbetare till en sådan person. Vad som avses med en person i politiskt utsatt ställning, familjemedlem och känd medarbetare till en sådan person definieras i 1 kap. 8 § 5 och 10 §. Åtgärder för att avgöra om kunden är en sådan person som avses i denna paragraf ska enligt 14–16 §§ bestämmas av den risk som kan förknippas med kundrelationen enligt den metod för riskklassificering som anges i 2 kap. 3 §. Beroende på den risk som kan förknippas med kundrelationen kan denna åtgärd för kundkännedom i vissa fall fullgöras genom kontroll mot listor med personer i politiskt utsatt ställning, medan sådana åtgärder i andra fall inte är tillräckliga. De åtgärder som ska vidtas om en person identifieras enligt detta stycke anges i 19 §. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 8.3.3. I paragrafen finns bestämmelser om kontroll av om kunden är etablerad i ett s.k. högrisktredjeland. Av bestämmelsen följer att åtgärder ska vidtas för att kontrollera om kunden är etablerad i ett land utanför EES som av kommissionen har identifierats som ett högrisktredjeland. Vilka länder som avses framgår av delegerade akter som antas av kommissionen med stöd av artikel 9 i direktivet. Även dessa åtgärders omfattning ska bestämmas av den risk som kan förknippas med kundrelationen och övriga situationsbetingade omständigheter. Om det inte finns något som tyder på att kunden har en koppling till ett högrisktredjeland, torde några åtgärder sällan behöva vidtas. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 8.3.3. Paragrafen genomför artikel 13.1 första stycket c i direktivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om skyldigheten att vidta åtgärder för att bedöma en affärsförbindelses syfte och art. Paragrafens första stycke motsvaras av 2 kap. 3 § första stycket 3 penningtvättslag och innebär att verksamhetsutövare ska inhämta information om affärsförbindelsers syfte och art (jfr prop. 2008/09:70 s. 187). Andra stycket är nytt. Där anges att informationen som inhämtas ska ligga till grund för en bedömning av vilka aktiviteter och transaktioner som kunden kan förväntas vidta och genomföra inom ramen för affärsförbindelsen. Informationen ska också ligga till grund för en bedömning av kundens riskprofil. Vilken information som måste inhämtas och omfattningen av de bedömningar som ska göras beror således till stor del på vilken produkt eller tjänst som tillhandahålls kunden. För produkter och tjänster som har ett väl definierat och avgränsat användningsområde kan den inledande bedömningen i många fall baseras på antaganden som grundas på hur kunder normalt använder produkter eller tjänster. Omfattningen av åtgärder för informations- inhämtning och bedömningar ska vidare, på samma sätt som övriga kundkännedomsåtgärder, enligt 14–16 §§ bestämmas av den risk som kan förknippas med kundrelationen enligt den metod för risk- klassificering som anges i 2 kap. 3 §. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 8.3.4. Paragrafen genomför tillsammans med 4 kap. 1 § artikel 13.1 första stycket d i direktivet. Genom paragrafen genomförs också artikel 14.5 i direktivet. Innehållet i paragrafen motsvaras delvis av 3 kap. 10 § penningtvättslag. Paragrafen innehåller bestämmelser om löpande uppföljning av kund- kännedomen. I paragrafen anges att pågående affärsförbindelser löpande och vid behov ska följas upp i syfte att säkerställa att kännedomen om kunden enligt 7, 8 och 10–12 §§ är aktuell och tillräcklig för att hantera den bedömda risken för penningtvätt eller finansiering av terrorism. Med löpande uppföljning avses regelbundet återkommande kontroller av att kännedomen om kunden är aktuell, korrekt och tillräcklig för att motsvara kundens riskprofil enligt 2 kap. 3 §. Paragrafens tillämpning styrs i likhet med övriga åtgärder för kundkännedom av den risk som kan förknippas med kundrelationen. Det innebär att den löpande uppföljningen bör vara mer omfattande och ske med högre frekvens ju högre risken i kundrelationen är. I paragrafen ställs vidare krav på att uppföljning ska ske vid behov. Med detta avses att förnyade eller fördjupade åtgärder för kundkännedom ska vidtas när det föranleds av omständigheter hänförliga till kunden som verksamhetsutövaren får Behov av förnyade eller fördjupade åtgärder för kundkännedom kan bl.a. föreligga när verksamhetsutövaren har anledning att misstänka att uppgifter om kunden är felaktiga eller när kundens omständigheter ändras, exempelvis när en juridisk person får en ny verklig huvudman. Behov av förnyade eller fördjupade åtgärder kan också föreligga när kundens beteende och användning av verksamhets- utövarens produkter eller tjänster ändras på ett sätt som medför att risken som kan förknippas med kundrelationen ökar. Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets Övervägandena finns i avsnitt 8.3.5. Paragrafen genomför tillsammans med 2 kap. 3 § artikel 13.2 i direktivet. Den motsvaras delvis av 2 kap. 1 § första stycket första meningen i 2009 Paragrafen innehåller bestämmelser om omfattningen av åtgärder för kundkännedom när risken som kan förknippas med kunden inte är låg eller hög (jfr 15 och 16 §§). I en sådan situation är utgångspunkten att de åtgärder som anges i 7, 8 och 10–13 §§ ska vidtas avseende kunden. Åtgärdernas ska utföras i den omfattning det behövs med hänsyn till kundens riskprofil och övriga Att omfattningen av åtgärderna kan bestämmas av andra omständigheter än kundens riskprofil innebär bl.a. att egenskaperna hos produkter och tjänster kan påverka hur åtgärderna för kundkännedom Trots att risken inte bedöms som låg, och förenklade åtgärder för kundkännedom därför i princip inte är tillåtna, kan exempelvis en bedömning av affärsförbindelsens syfte och art baseras på ett antagande om kundens användning av en produkt eller tjänst med ett väl definierat och avgränsat användningsområde. Andra omständigheter som kan behöva beaktas avser bl.a. andra kundspecifika omständigheter än sådana som påverkar risken, exempelvis om kunden är ett stort eller litet bolag och andra liknande omständigheter. Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets Övervägandena finns i avsnitt 8.7.1. Paragrafen, som är ny, genomför tillsammans med 2 kap. 3 § artikel 15.1 och 15 2 i direktivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om förenklade åtgärder för kund- Av första stycket framgår att förenklade åtgärder för kundkännedom får vidtas när risken som kan förknippas med kunden bedömts som låg. Att risken grundas på en bedömning innebär att verksamhetsutövare har utrymme för en viss felmarginal i sina bedömningar. Det krävs således inte att det är styrkt eller står klart att risken är låg för att förenklade åtgärder ska kunna vidtas. Bedömningen måste emellertid grundas på objektivt godtagbara och relevanta omständigheter. I andra stycket anges innebörden av förenklade åtgärder för kund- kännedom. Det innebär att de kontroller, bedömningar och utredningar som följer av 7, 8 och 10–13 §§ kan vidtas på annat sätt och vara av mer begränsad omfattning än vad anges i de bestämmelserna. I direktivet finns det ingen definition av eller exempel på vad förenklade åtgärder kan innebära. En sådan definition införs inte heller i lagen. Det innebär att verksamhetsutövare har möjlighet att anpassa åtgärdernas utförande så att de kan vidtas på ett effektivt och verksamhetsanpassat sätt, som riskerna för penningtvätt och finansiering av terrorism hålls på en hanterbar nivå. I 8 kap. 1 § 10 framgår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vad som avses förenklade åtgärder för kundkännedom och i vilka situationer sådana åtgärder kan vara tillåtna. Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.2. Paragrafen genomför delvis artikel 18.1 i direktivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om skärpta åtgärder för kund- kännedom. Första stycket motsvarar 2 kap. 6 § första stycket penningtvättslag (jfr prop. 2008/09:70 s. 191 f.). Med särskilt omfattande kontroller kan exempelvis avses en särskilt grundlig utredning av en juridisk persons ägar- och kontrollstruktur, en högfrekvent fortlöpande uppföljning av affärsförbindelsen eller andra liknande åtgärder. I andra stycket, som är nytt, anges att åtgärderna i 7, 8 och 10–13 §§ ska kompletteras med de ytterligare åtgärder som krävs för att motverka den höga risken för penningtvätt eller finansiering av terrorism. I paragrafen exemplifieras tre sådana åtgärder som bör vara normalt förekommande vid hög risk. Åtgärderna består i inhämtande av ytterligare information om kundens affärsverksamhet eller ekonomiska situation och uppgifter om varifrån kundens ekonomiska medel kommer. Åtgärderna syftar till att öka kunskapen om kunden och möjliggöra mer välgrundade bedömningar av de transaktioner som kunden genomför. Att uppräkningen av åtgärder är exemplifierande innebär att om andra åtgärder än de exemplifierade krävs för att i tillräcklig utsträckning känna kunden samt förstå och kunna bedöma kundens beteende ska sådana åtgärder vidtas. I 8 kap. 1 § 11 framgår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vad som avses med skärpta åtgärder för kundkännedom och i vilka situationer som sådana åtgärder ska vidtas. Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.3. 2016/17:173 17 § Paragrafen, som är ny, genomför delar av artikel 18.1 samt hela artikel 18.2 i direktivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om åtgärder för kundkännedom när kunden är etablerad i ett s.k. högrisktredjeland. I första stycket anges att skärpta åtgärder enligt 16 § ska vidtas vid affärsförbindelser eller enstaka transaktioner när kunden är etablerad i ett land utanför EES som av Europeiska kommissionen har identifierats som ett högrisktredjeland. Dessa länder kommer att identifieras i delegerade förordningar som antas med stöd av artikel 9.2 i direktivet. Vilka skärpta åtgärder som ska vidtas och omfattningen av dem bestäms, som framgår i 16 §, av risken som kan förknippas med kundrelationen och övriga omständigheter. I andra stycket finns ett undantag som innebär att skärpa åtgärder inte måste vidtas om kunden, som är etablerad i ett högrisktredjeland, är ett dotterföretag eller en filial till en verksamhetsutövare som har hemvist inom EES. Detta förutsätter enligt punkterna 1–3 att den verksamhetsutövaren vars filial eller dotterföretag är kund omfattas av penningtvättslagen eller motsvarande i ett EES-land, att risken som kan förknippas med kunden inte bedöms som hög enligt 2 kap. 3 § och att filialen eller dotterföretag tillämpar rutiner för informationsdelning och behandling av personuppgifter som fastställts enligt 2 kap. 8 eller 9 §. I 8 kap. 1 § 11 framgår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vad som avses med skärpta åtgärder för kundkännedom och i vilka situationer sådana åtgärder ska vidtas. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 8.8. Paragrafen genomför artikel 19 i direktivet. Paragrafens innehåll motsvaras i huvudsak av 2 kap. 6 § tredje stycket 2 och 8 § penningtvättslag. Paragrafen innehåller bestämmelser om åtgärder för kundkännedom vid korrespondentförbindelser. I paragrafen anges inledningsvis att verksamhetsutövare som avses i 1 kap. 2 § första stycket 1–12, dvs. sådana som enligt direktivet definieras som kreditinstitut och finansiella institut, omfattas av bestämmelsen. Detta är en ändring i förhållande till penningtvättslag, där motsvarande bestämmelse endast omfattar kreditinstitut. Vid korrespondentförbindelser med motparter utanför EES ska åtgärder för kundkännedom enligt 7, 8 och 10–13 §§ vidtas. I punkterna 1–5 anges de särskilda åtgärder för kundkännedom som därutöver krävs. Punkten 1 är ändrad jämfört med penningtvättslag. Ändringen innebär att motpartens anseende och kvaliteten på den tillsyn som motparten står under ska bedömas på grundval av offentligt tillgänglig information. Underlagen för bedömningen kan således skilja sig åt beroende på vilken information som är offentligt tillgänglig. Punkterna 2–5 är oförändrade jämfört med den nuvarande penningtvättslagen (jfr prop. 2008/09:70 s. 192 f.). Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 8.8. Paragrafen genomför artiklarna 20 b och 23 i direktivet. Innehållet i paragrafen motsvaras i huvudsak av 2 kap. 6 a och 7 §§ samt 8 § första stycket penningtvättslag. Paragrafen innehåller bestämmelser om särskilda åtgärder för kundkännedom när kunden eller kundens verkliga huvudman är en person i politiskt utsatt ställning eller en anhörig eller nära medarbetare till en sådan person. Vad som avses med en person i politiskt utsatt ställning framgår i 1 kap. 8 § 5 och 9 §. I första stycket framgår att åtgärder för kundkännedom enligt 7, 8 och 10–13 §§ ska vidtas även avseende personer i politiskt utsatt ställning. Omfattningen av dessa åtgärder ska avgöras av risken som kan förknippas med kundrelationen. Därutöver ska verksamhetsutövare, enligt punkten 1, vidta lämpliga åtgärder för att ta reda på varifrån de tillgångar som hanteras inom ramen för affärsförbindelsen eller den enstaka transaktionen kommer. Punkten 2 är förtydligad jämfört med penningtvättslag genom att det framgår att skärpt fortlöpande uppföljning avser såväl uppföljning av affärsförbindelsen enligt 13 § som övervakning i syfte att upptäcka avvikande aktiviteter och transaktioner enligt 4 kap. 1 §. I punkten 3 anges att verksamhetsutövare ska inhämta godkännande från behörig beslutsfattare inför beslut om att ingå eller avbryta en affärsförbindelse. En ändring jämfört med penningtvättslag är att godkännande ska inhämtas när fråga uppkommer om en affärsförbindelse med en person i politiskt utsatt ställning ska avbrytas. Ändringen föranleds av att verksamhetsutövare enligt 1 § under vissa förhållanden ska avsluta affärsförbindelser. Vad som avses med behörig beslutsfattare är inte definierat i lagen. Verksamhetsutövare bör ha pekat ut en sådan person i de interna rutinerna och riktlinjerna, men har relativt stor frihet att avgöra var i organisationen personen ska vara placerad. I andra stycket framgår att åtgärder enligt första stycket ska vidtas om kunden är familjemedlem eller känd medarbetare till en person i politiskt utsatt ställning. Vad som avses med familjemedlem eller känd medarbetare till en person i politiskt utsatt ställning framgår av 1 kap. 10 §. Övervägandena finns i avsnitt 8.9.1. Paragrafen genomför artikel 22 i direktivet och är delvis ändrad jämfört med 2 kap. 7 b § penningtvättslag. Paragrafen innehåller bestämmelser om vad som gäller när en person i politiskt utsatt ställning upphör att utöva en viktig offentlig funktion. I första stycket framgår att särskilda åtgärder för kundkännedom enligt 19 § ska tillämpas avseende en person i politiskt utsatt ställning från det att personen inte längre utövar den viktiga 2016/17:173 offentliga funktionen. ska verksamhetsutövaren göra en riskklassificering av kundrelationen. Om risken för penningtvätt eller finansiering av terrorism då bedöms som hög ska åtgärder enligt 19 § fortsatt tillämpas avseende kunden. Det föreligger således inte någon presumtion för fortsatt hög risk efter karenstiden, men kundens tidigare ställning bör beaktas som en av flera faktorer som kan påverka riskbedömningen. I andra stycket framgår att när åtgärder enligt 19 § inte längre ska tillämpas avseende en person i politiskt utsatt ställning ska sådana åtgärder inte heller tillämpas på familjemedlemmar eller kända medarbetare till personen. Paragrafen innebär att den riskbedömning som ska göras enligt första stycket blir avgörande för vilka åtgärder som ska tillämpas avseende familjemedlemmar och kända medarbetare. Så längre risken som kan förknippas med personen i politiskt utsatt ställning bedöms som hög ska de särskilda åtgärderna för kundkännedom tillämpas på familjemedlemmar och kända medarbetare. För situationen då en familjemedlem eller känd medarbetare förlorar sin koppling till en person i politiskt utsatt ställning finns inga särskilda bestämmelser. Det innebär att det avseende sådana personer inte finns någon karenstid under vilken de särskilda åtgärderna för kundkännedom i 19 § fortsatt ska tillämpas. Vilka åtgärder som är lämpliga avseende en person som förlorat sin koppling till personen i politiskt utsatt ställning ska således, i likhet med vad som gäller för andra kunder, avgöras efter en riskklassificering enligt 2 kap. 3 §. Övervägandena finns i avsnitt 8.9.2. Paragrafen genomför tillsammans med 22 § artiklarna 25, 26.1 och 27 i direktivet. Paragrafens första stycke motsvaras av 2 kap. 3 § fjärde stycket penningtvättslag. Paragrafen innehåller bestämmelser om åtgärder för kundkännedom som vidtas av utomstående. I första stycket anges att verksamhetsutövare får förlita sig på åtgärder för kundkännedom som utförts av andra än verksamhetsutövaren själv. Detta är möjligt avseende sådana åtgärder som anges i 7 och 8 §§, dvs. identifikation av kunden, den som företräder kunden och kundens verkliga huvudman samt de identitetskontroller och bedömningar som krävs. Detsamma gäller sådana åtgärder som anges i 12 §, dvs. inhämtande av information om en affärsförbindelses syfte och art och de bedömningar som detta medför. Att förlita sig på åtgärder från utomstående är endast möjligt om åtgärderna för kundkännedom som verksamhetsutövaren förlitar sig på utförts av en sådan utomstående som anges i 22 §. Övriga villkor för att förlita sig på utomståendes kund- kännedomsåtgärder finns i punkterna 1 och 2. Det första villkoret, som anges i punkten 1, är att verksamhetsutövaren utan dröjsmål får del av de uppgifter som den utomstående inhämtat. Dessa uppgifter måste i regel inhämtas innan en affärsförbindelse ingås eller en enstaka transaktion utförs, vilket följer av kraven i 9 § första stycket. Enligt punkten 2 krävs också att verksamhetsutövaren utan dröjsmål och på begäran kan få del av den dokumentation som ligger till grund för uppgifterna. Med detta avses exempelvis kopior av identitetshandlingar, fullmakter och utredningar om det verkliga huvudmannaskapet. Kravet på att sådant underlag ska kunna erhållas på begäran innebär att verksamhetsutövaren genom avtal eller på annat sätt måste säkerställa en rätt att ta del av underlaget innan verksamhetsutövaren förlitar sig på åtgärder för kundkännedom som vidtas av utomstående. Andra stycket är nytt och innebär ett förtydligande av ansvarsför- delningen mellan verksamhetsutövaren och den utomstående vars kund- kännedomsåtgärder verksamhetsutövaren förlitar sig på. Av bestämmel- sen framgår att verksamhetsutövaren har ansvaret för att de åtgärder som vidtagits av utomstående är tillräckliga. Övervägandena finns i avsnitt 8.10. Paragrafen genomför tillsammans med 21 § artiklarna 25, 26.1 och 27 i direktivet och motsvarar 2 kap. 4 § penningtvättslag. Paragrafen definierar vad som avses med utomstående enligt 21 §. Kraven på sådana utomstående är ändrade jämfört med penningtvättslag. I punkten 1 anges att som utomstående enligt 21 § avses verksamhets- utövare som anges i 1 kap. 2 § första stycket 1–3, 5–8, 10–15 eller motsvarande verksamhet samt auktoriserade eller godkända revisorer och advokater med hemvist inom EES. Det förutsätts att sådana verksam- hetsutövare tillämpar krav på kundkännedom och registerhållning som krävs enligt direktivet samt att de står under tillsyn på ett sätt som överensstämmer med direktivets krav. Till skillnad års penningtvättslag krävs inte att den utomstående har tillstånd eller är registrerad i ett särskilt yrkesregister. I punkten 2 anges förutsättningarna för att anlita utomstående med hemvist utanför EES. Det får ske under förutsättning att sådana verksam- hetsutövare tillämpar krav på kundkännedom och registerhållning på ett sätt som motsvarar kraven i penningtvättslagen (punkten a) samt att de står under tillsyn över att bestämmelserna följs (punkten b). Övervägandena finns i avsnitt 8.10. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 26.2 i direktivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om utomstående med hemvist i högrisktredjeland. Första stycket innebär att verksamhetsutövare inte får förlita sig på kundkännedomsåtgärder utförda av utomstående med hemvist i ett land som av Europeiska kommissionen identifierats som ett högrisktredjeland. I andra stycket framgår ett undantag från första stycket. För att omfattas av undantaget krävs för det första att den utomstående är ett dotterföretag eller en filial till en verksamhetsutövare som avses i 22 § 1, dvs.