prop · H403222 · 2017-09-05 00:00:00 — De föreslagna ändringarna innebär att straffbestämmelsen om olaga hot i såväl moderniseras språkligt som utvidgas i vissa avseenden. Som regeringen konstaterar i avsnitt 4.2 bör utgångspunkten beträffande de brott som är straffbara som tryck- och yttrandefrihetsbrott vara att brottsbeskrivningarna i TF stämmer överens med motsvarande bestämmelser i . När, som i detta fall, ändringarna innebär att det straffbara området utvidgas bör dock den eftertanke och restriktivitet som gäller för kriminalisering av yttranden på det grundlagsskyddade området beaktas. De överväganden som ansetts motivera att olaga hot infördes i TF:s brottskatalog gör sig även gällande i förhållande till de utvidgningar av bestämmelsen som är aktuella (jfr prop. 2001/02:74 s. 60 ff.). Även med beaktande av den restriktivitet som gäller för Prop. 2016/17:222 kriminalisering av yttranden på det grundlagsskyddade området framstår det som motiverat att genomföra ändringarna även på detta område. För att åstadkomma en sakligt och systematiskt sammanhängande reglering av ansvaret för olaga hot bör motsvarande ändringar göras av brottsbeskrivningen för olaga hot i TF (jfr avsnitt 4.2). Straffbestämmelsen om ofredande i 4 kap. 7 § är – förutom straffskalan – oförändrad sedan tillkomst. Den straffbara gärningen består enligt bestämmelsen i att handgripligen antasta eller medelst skottlossning, stenkastning, oljud eller annat hänsynslöst beteende annars ofreda någon annan. Straffet för ofredande är böter eller fängelse i högst . Sådant ofredande som inte förövats på allmän plats får enligt 4 kap. 11 § endast åtalas av åklagare om målsäganden anger brottet till åtal eller om åtal är påkallat från allmän synpunkt. Ofredande är inte straffbart som tryck- eller yttrandefrihetsbrott. 7.2Straffbestämmelsen om ofredande moderniseras och anpassas till nya sätt att kommunicera Regeringens förslag: Straffansvar för ofredande ska gälla för den som fysiskt antastar någon annan eller utsätter någon annan för störande kontakter eller annat hänsynslöst agerande, om gärningen är ägnad att kränka den utsattes frid på ett kännbart sätt. Utredningens förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens. Utredningen föreslår att straffansvar för ofredande ska gälla för den som agerar hänsynslöst mot någon annan på ett sätt som är ägnat att kränka den andres frid på ett kännbart sätt. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inte några invändningar mot förslaget. , och anser att det saknas skäl att göra om ofredandebrottet till ett s.k. abstrakt farebrott och förordar i stället att den nuvarande exemplifieringen av fridsstörande beteenden moderniseras och kompletteras. Även och anser att bestämmelsens tillämpningsområde skulle få en tydligare avgränsning med en moderniserad exemplifiering av straffvärda beteenden men ställer sig bakom den föreslagna utformningen i stort. (ordföranden) anser att den kritik som framförts att ofredandebestämmelsen brister i tydlighet och klarhet kvarstår i utredningens förslag. De framhåller vidare, i likhet med , att förslaget innebär att ofredandebrottet i viss utsträckning går från att straffbelägga hur någon beter sig eller yttrar sig till att straffbelägga vad personen yttrar, vilket enligt dem aktualiserar frågan om det längre finns några systematiska hinder mot att göra ofredande till ett tryck- och yttrandefrihetsbrott. Friends anser att barn bör betraktas som en särskilt sårbar grupp och att det bör beaktas om en gärning skett inom relationen elev–skolanställd. Skälen för regeringens förslag Straffbestämmelsen behöver moderniseras och anpassas till nya sätt att Ofredande hör till fridskränkningsbrotten i 4 kap. . Straffbestämmelsen syftar till att ge straffrättsligt skydd mot både fysiska angrepp och andra beteenden som stör någons frid. gärningen består i att handgripligen antasta eller medelst skottlossning, stenkastning, oljud eller annat hänsynslöst beteende annars ofreda någon Ofredandebestämmelsen har tillkomst kritiserats för att vara vag och otydlig. Det har särskilt ifrågasatts om ofredande genom hänsynslöst beteende lever upp till rimliga krav på klar och tydlig strafflagstiftning (se t.ex. NJA 2008 s. 946 samt jfr även prop. med förslag till brottsbalk s. B 117). Som regeringen anför i avsnitt 4.2 kräver rättssäkerheten att straffbestämmelser är utformade så att var och en kan förstå vad de betyder och vilka gärningar som är förbjudna. Som utredningen konstaterar framstår dessutom exemplifieringen av de sätt på vilka ofredande genom hänsynslöst beteende kan begås på – skottlossning, stenkastning och oljud – som föråldrad och begränsad i förhållande till de sätt på vilka en straffvärd fridskränkning kan ske. lagstiftningen är ålderdomlig kan innebära att lagtexten innehåller begrepp som inte i alla delar är relevanta för att beskriva vilka skyddsintressen som bestämmelsen bör värna, vilka gärningar som bör vara straffbara eller vilka omständigheter som kan ha betydelse för Teknikutvecklingen har inneburit att det finns avsevärt större möjligheter att nå fram till människor och störa deras frid. sett i ljuset av de utökade möjligheterna att kommunicera med andra människor diskuteras om straffbestämmelsen omfattar alla de sätt som en straffvärd fridskränkning kan begås på. I likhet med utredningen anser regeringen att den kritik som riktats mot ofredandebestämmelsen är befogad. Ingen remissinstans invänder mot att Straffbestämmelsen om ofredande bör därför moderniseras och anpassas så att den tydligt täcker de skyddsbehov som uppkommer med nya sätt att kommunicera. Gärningar som är ägnade att kränka någons frid på ett kännbart sätt bör Ofredandebestämmelsen syftar till att skydda mot angrepp på någons Som utredningen konstaterar kan den sfär som bestämmelsen avser att skydda angripas på olika sätt och med olika medel. ofredande bör därför vara utformad så att den kan omfatta olika slag av Den måste leva upp till berättigade krav på klar och tydlig strafflagstiftning. Utredningen anser att bestämmelsen skulle ges en bättre stadga om den skada som förutsätts för straffansvar klart anges i bestämmelsen. Ett konkret handlande måste då uttryckligen prövas utifrån hur det kan orsaka en viss negativ effekt hos målsäganden. Praxisbildningen kan då utgå från den effekten vilket, enligt utredningen, skulle gynna en enhetlig och tydlig rättstillämpning. Vid ofredandebestämmelsens tillkomst uttalades i förarbetena att för att en gärning ska vara straffbar som ofredande genom hänsynslöst beteende krävs att den enligt en vanlig värdering kan sägas utgöra en kännbar fridskränkning (se prop. B 116). Det uttalandet har enligt utredningen fortsatt giltighet och sammanfattar skyddsintresset väl. Genom att tydliggöra direkt i lagtexten att endast gärningar som kan orsaka kännbara fridskränkningar omfattas av straffansvar läggs enligt utredningen också en ”undre ribba” för vilka fridskränkande beteenden som omfattas av straffansvar som knyter an till befintlig rättspraxis. På de av utredningen anförda skälen instämmer regeringen i att kravet på att gärningen ska kunna orsaka en kännbar fridskränkning bör komma till uttryck direkt i lagtexten. För att tydligt avgränsa straffansvaret till sådana gärningar som utgör oacceptabla fridskränkningar föreslår utredningen att gärningar som är ägnade att kränka någons frid på ett kännbart sätt ska omfattas av straffansvar. Det innebär att ofredandebrottet görs om till ett s.k. abstrakt farebrott. , , och anser att det saknas skäl för detta. Fridskränkningar kan komma till uttryck hos den enskilde genom känslor som t.ex. obehag, kränkthet och oro. Vilka sådana känslotillstånd och psykiska effekter som uppkommer till följd av en gärning torde skilja sig åt mellan olika människor i högre grad än när det gäller vilka fysiska effekter som uppkommer till följd av fysiskt våld. En reglering med utgångspunkt i effekten kan därför leda till en bristande förutsebarhet, särskilt om bestämmelsen i övrigt är relativt öppet formulerad. Dessutom kan det finnas ett intresse av att genom lagstiftningen upprätthålla en norm för vilka beteenden som utgör oacceptabla fridskränkningar. Det gäller inte minst för att avgränsa det straffbara området. Det är enligt regeringens mening därför inte lämpligt att låta den angripnes subjektiva upplevelser och uppfattningar ensamt definiera vad som utgör en straffbar fridskränkning. Som utredningen föreslår bör straffbestämmelsen i stället utformas så att endast gärningar som typiskt sett kränker någons frid omfattas av straffansvar. Genom en sådan avgränsning till typiska effekter, undantas gärningar som kan vara ovälkomna, otrevliga eller obehagliga men som den enskilde rimligen ska kunna tåla. Regeringen instämmer därför i utredningens bedömning att straffbestämmelsen bör konstrueras som ett abstrakt farebrott. kan ett brott mot den personliga integriteten knappast förstås eller bedömas straffvärdemässigt på ett rimligt sätt om inte viss hänsyn tas till situationen och till målsäganden. Bedömningen av om gärningen varit ägnad att orsaka allvarlig skada får alltså göras med hänsyn också till omständigheter hänförliga till målsäganden i det enskilda fallet. 2016/17:222 Som regeringen konstaterar ovan kan inte samtliga gärningar som kan uppfattas som ovälkomna, otrevliga eller obehagliga omfattas av straffansvar. Den människa som inte själv undandrar sig social gemenskap måste finna sig i och tolerera att själv utsättas för vissa kränkningar, störningar och irritationsmoment från sin omgivning. Det straffbara området bör därför begränsas till sådana gärningar som mer påtagligt kan störa, orsaka obehag eller oro. Utredningen föreslår att det kommer till uttryck genom att gärningar som är ägnade att kränka någons frid på ett kännbart sätt ska vara straffbara. Regeringen instämmer i att den hittillsvarande nivån för straffbarhet står i god överensstämmelse med vilka fridskränkningar som bör vara straffbara. Med den utgångspunkten har utredningens förslag den tydliga fördelen att det knyter an till befintliga förarbeten och rättspraxis. Den praxis som tidigare utbildats kring vad som utgör en kännbar fridskränkning får därmed fortsatt relevans för att avgränsa det straffbara området. Regeringen instämmer därför i utredningens bedömning att gärningar som är ägnade att kränka någons frid på ett kännbart sätt bör vara straffbara. För sådana ofredanden som består i att någons fysiska sfär överträds, kan gärningen vara ägnad att kränka någons frid på ett kännbart sätt redan genom den olovliga fysiska överträdelsen oavsett om angreppet uppfattas när det företas, vilket innebär att även gärningar som på grund av exempelvis sömn eller medvetslöshet inte uppfattas av den angripne omfattas av straffansvar redan när de begås. För andra ofredanden än sådana som begås genom fysiska angrepp har straffansvar för ofredande ansetts förutsätta att den angripne uppfattat angreppet när det företogs (jfr t.ex. NJA 2008 s. 946) även om det kan diskuteras om kravet har upprätthållits konsekvent i praxis och hur långtgående det är. Att ett angrepp uppfattas än då det företogs gör enligt regeringen inte i sig angreppet mindre straffvärt. Det är vanligt att människor når varandra utan fysisk kontakt i de sammanhang där ansvar för ofredande kan bli aktuellt. I likhet med vad utredningen ger uttryck för ligger en ordning som innebär att ett fridskränkande angrepp kan bestraffas som ofredande även om angreppet uppfattas än då det företas väl i linje med att gärningar som är ägnade att kränka någons frid ska omfattas av straffansvar. En sådan ordning skulle vidare medföra att bestämmelsen kan tillämpas på ett rimligt sätt även i förhållande till nya sätt att kommunicera. En förutsättning för ansvar bör dock vara att fridskränkningen orsakas på ett relevant sätt och att det täcks av gärningsmannens uppsåt (jfr Högsta domstolens dom i mål nr B 2590-16, p. Skulle det gå mellan den tidpunkt då angreppet utfördes och då det uppfattades bör det kunna påverka bedömningen av om gärningen var ägnad att kränka den angripnes frid. Bestämmelsen bör innehålla en moderniserad exemplifiering av de sätt på vilka ett ofredande kan begås En annan fråga är hur det straffbara handlandet bör beskrivas för att på ett lämpligt vis omfatta de sätt som en straffbar fridskränkning kan Fridskränkningar kan orsakas genom såväl angrepp på den fysiska och rumsliga sfären som genom andra angrepp som stör någons lugn, harmoni och sinnestillstånd. Som utredningen framhåller framstår den nuvarande exemplifieringen som föråldrad och begränsande i förhållande till de sätt på vilka en straffvärd fridskränkning kan ske. Enligt utredningen skulle det vara förenat med stora svårigheter att närmare och mer precist försöka ange vilka handlingar som kan utgöra ett ofredande, om man har som utgångspunkt att nya och föränderliga former av mänsklig kommunikation ska kunna omfattas av straffansvar när de utgör allvarliga fridsstörningar. Utredningen anser därför att en exemplifiering inte är lämplig och att bestämmelsen bör göras mer neutral i förhållande till agerandet och på ett tydligare vis omfatta alla de sätt på vilka någons frid kan störas, under förutsättning att de på något sätt kan beskrivas som ett angrepp på någon annan. Utredningen föreslår därför att det straffbara handlandet bör beskrivas som att agera hänsynslöst mot någon annan. I lagrådsremissen instämde regeringen i att hänsynslösa ageranden bör omfattas av straffansvar. Lagrådet har ansett det oklart varför hänsynslöst agerande är att föredra i stället för hänsynslöst beteende och har föreslagit att det hittillsvarande uttrycket hänsynslöst beteende behålls i lagtexten. Som konstaterats ovan förutsätter ofredande genom hänsynslöst beteende enligt bestämmelsens hittillsvarande lydelse att gärningen inneburit en kännbar fridskränkning; har gärningen inte inneburit en kännbar fridskränkning utgör den inte något hänsynslöst beteende i bestämmelsens mening. Med regeringens förslag att ofredandebrottet i stället ska konstrueras som ett abstrakt farebrott bedöms fridskränkningen i stället vid prövningen av om gärningen varit ägnad att kränka någons frid på ett kännbart sätt. Det skulle enligt regeringen då vara mindre följdriktigt att behålla begreppet hänsynslöst beteende. Som utredningen föreslår kan de gärningar som bör vara straffbara i stället beskrivas som hänsynslösa ageranden. I fråga om behovet av att i lagtexten ange exempel på sådana ageranden gör regeringen följande bedömning. Som utredningen framhåller framstår det inte som vare sig lämpligt eller möjligt att uttömmande i detalj beskriva alla de sätt som ett ofredande kan begås på. Bestämmelsen kommer därför i någon mån att behöva hållas öppen. En straffbestämmelse som utöver själva fridskränkningen har som enda avgränsning att gärningsmannen ska ha agerat hänsynslöst mot någon annan framstår dock inte som tillfredställande. Även om straffbestämmelsen ges viss stadga genom kravet på att gärningen ska ha varit ägnad att kränka någons frid, anser regeringen i likhet med Justitiekanslern och (ordföranden) att den kritik som framförts att ofredandebestämmelsen brister i tydlighet och klarhet delvis kvarstår med utredningens förslag. Regeringen noterar också att ofredanden som begås genom handgripligt antastande inte längre skulle nämnas särskilt i lagtexten; i den delen har bestämmelsen emellertid inte kritiserats för vaghet. Ett sätt att förtydliga tillämpningsområdet är genom att ange exempel på vissa fridsstörande ageranden som kan utgöra ofredande. De nuvarande exemplen – stenkastning, skottlossning och oljud – framstår visserligen delvis som föråldrade och kan inte heller sägas fylla någon funktion som jämförelsenorm för vad som i övrigt anses utgöra ett hänsynslöst beteende och de bör därför utmönstras ur bestämmelsen. Även med den utgångspunkten att tyngdpunkten vid bedömningen av straffansvar bör vara den fridskränkning som en viss gärning kan orsaka snarare än det sätt på vilket detta sker, behöver dock inte en exemplifierande uppräkning sakna betydelse. Framför allt skulle en moderniserad exemplifiering kunna ange vissa typfall som bestämmelsen tar sikte på. Som argument mot en exemplifiering skulle kunna anföras att en sådan bara skulle göra det mindre tydligt att även andra beteenden – som kan vara av en helt annan karaktär – omfattas av straffansvar och att en exemplifiering i praktiken skulle kunna leda till att tillämpningsområdet begränsas på ett sätt som inte är avsett. regeringens bedömning bör den risken dock inte överdrivas och den utgör under alla förhållanden inte ett tillräckligt skäl mot att i lagtexten ange några typexempel på gärningar som kan utgöra ofredande. Ett första typfall som bör omfattas är ofredanden genom handgripligt Sådana gärningar är straffbara som ofredande redan enligt hittillsvarande lydelse och bör enligt regeringen vara det även Begreppet ”handgripligen antasta” framstår dock som utredningen påtalar som ålderdomligt. I enlighet med Lagrådets förslag skulle de gärningar som har bedömts som handgripliga antastanden på ett mer modernt sätt kunna beskrivas som fysiska En annan sorts ageranden som kan vara ägnade att kränka någons frid är upprepade och oönskade eller störande kontakter. t.ex., beroende på antal och när och hur de sker, ha den effekten att de stör nattsömn, koncentration, arbete eller andra aktiviteter. frammana känslor som oro och obehag. Av betydelse – utöver antalet, tidpunkten och hur de skett – bör också vara vad kontakterna inneburit. Om det är fråga om nedsättande och kränkande budskap, kan ett mindre antal meddelanden krävas, jämfört med till innehållet harmlösa eller Ofredanden av detta slag skulle kunna beskrivas som ofredande genom störande kontakter. Vid sidan av nämnda typfall behövs även en mer allmänt formulerad grund för att omfatta övriga sätt som straffvärda fridskränkningar kan Som utredningen föreslår bör därför även andra ”hänsynslösa ageranden” kunna leda till straffansvar. Exempel på sådana hänsynslösa ageranden kan vara att allvarligt skrämma eller störa någon genom t.ex. höga ljud eller pyroteknik, att filma en naken person så att denne märker det eller att filma någon på ett påträngande sätt. kontakter som t.ex. att någon följer efter någon annan eller återkommande står utanför någons bostad kan ge uttryck för ett hänsynslöst agerande, förutsatt att förföljandet uppfattas av den som För dessa fall får kraven på att gärningsmannen ska ha agerat hänsynslöst och på att gärningen ska ha varit ägnad att kränka någons frid anses utgöra godtagbara begränsningar av det straffbara området (jfr B 117). En särskild fråga är i vilken utsträckning framförande av ett enstaka yttrande bör kunna leda till straffansvar på grund av yttrandets innehåll. Att göra kränkande uttalanden till en annan person kan i många fall med tillämpning av 5 kap. 3 § straffas som förolämpning. av sexualiserad natur kan ansvar för sexuellt ofredande enligt 6 kap. 10 § komma i fråga. Däremot har det i princip inte ansetts tillräckligt för att grunda straffansvar för ofredande att vid ett enstaka tillfälle framföra grova och kränkande uttalanden till någon annan, om inte uttalandena framförts på ett sådant sätt att gärningen som helhet framstår som hänsynslös (jfr t.ex. NJA 2000 s. 661 och dom i mål nr B 9461-14). Enstaka meddelanden har dock i andra situationer ansetts straffbart som ofredande; lämnande av falska bud om en närståendes död är ett sådant exempel (jfr prop. B 116). Utredningen anser att enstaka yttranden i vissa särskilda situationer bör vara straffbara enbart utifrån sitt innehåll. (ordföranden) och framhåller skulle en sådan ordning innebära att ofredandebrottet i viss utsträckning går från att straffbelägga hur någon beter sig eller yttrar sig till att straffbelägga vad personen yttrar. Bedömningen av om en gärning utgör ofredande måste enligt regeringen alltid göras utifrån en helhetsbedömning av omständigheterna i det enskilda fallet. I likhet med utredningen anser regeringen att innehållet i enstaka yttranden i begränsad utsträckning bör kunna ge uttryck för ett sådant hänsynslöst agerande som bör utgöra straffbart som ofredande under förutsättning att gärningen också är ägnad att kränka någons frid på ett kännbart sätt. Det bör förutom lämnande av falska dödsbud till exempel kunna utgöra ett hänsynslöst agerande att framföra yttranden som – utan att utgöra hot om brottslig gärning – ifrågasätter någons människovärde, rätt till liv och till sin trygghet eller på annat sätt ger uttryck för hat mot någon. Exempel på sådana yttranden kan vara att med emfas uppmana någon att ta livet av sig eller att framföra grova och detaljerade kränkningar av sexualiserad eller våldsam natur. För att ett hänsynslöst yttrande ska vara straffbart krävs att gärningen är ägnad att kränka den utsattes frid på ett kännbart sätt. Så kan vara fallet om yttrandet riktar sig mot en särskilt sårbar person – t.ex. en person som är utsatt för trakasserier och mobbning – eller till någon som befinner sig i en beroendeställning, t.ex. ett barn till den som gör uttalandet. Även sammanhanget där yttrandet sker är av betydelse. Yttranden som uttalas inom ramen för en hetsig ordväxling bör normalt inte omfattas av straffansvar medan uttalanden som sker opåkallat och överraskande i större utsträckning kan vara ägnade att vara fridskränkande. Även den omständigheten att ett yttrande sker på ett forum som många människor har tillgång till bör kunna vara av betydelse. I sammanhanget bör också konsekvenserna för yttrandefriheten övervägas. Även om yttranden av det slag som avses ovan inte är sådana yttranden som yttrandefriheten i första hand är tänkt att skydda, måste det beaktas att en utvidgning av det straffbara området för yttranden skulle innebära en motsvarande inskränkning av yttrandefriheten. För hänsynslösa yttranden av nu aktuellt slag anser dock regeringen att skyddet för enskildas personliga integritet väger tyngre och att en inskränkning av yttrandefriheten framstår som befogad. Regeringen vill i sammanhanget också framhålla att det anförda inte innebär att intresset av yttrandefrihet saknar betydelse för bedömningen av om ett yttrande är straffbart i det enskilda fallet. Vid den närmare avgränsningen av tillämpningsområdet och bedömningen av om ett yttrande utgör ett 2016/17:222 hänsynslöst agerande bör nämligen beaktas det skydd och den särskilda betydelse som yttrandefriheten tillerkänns enligt RF och . En begränsad utvidgning av straffbestämmelsen med denna innebörd kan mot den bakgrunden inte anses utgöra någon oproportionell inskränkning av yttrandefriheten. Tvärtom framstår det enligt regeringen som rimligt att rätten till yttrandefrihet i vissa fall kan få vika till förmån för skyddet av respekten för enskildas privatliv. Regeringen delar således utredningens bedömning att framförandet av enstaka yttranden i vissa situationer bör vara straffbara som ofredande och anser att det följer av den föreslagna utformningen av straffbestämmelsen. Kriminaliseringen tar sikte på att det är en identifierad persons frid som har blivit kränkt. Den drabbade personkretsen kan dock ibland vara relativt obestämd; varken ifråga om oljud eller vid annat hänsynslöst agerande bör krävas att gärningen riktas mot en eller flera personer med uppsåt att störa just dem. Enligt regeringen bör detta komma till uttryck i lagtexten så att det straffbara handlandet består i att utsätta någon annan för det agerande som ska vara straffbart. Sammanfattningsvis föreslår regeringen att det ska vara straffbart som ofredande att fysiskt antasta någon annan eller utsätta någon annan för störande kontakter eller annat hänsynslöst agerande om gärningen är ägnad att kränka den utsattes frid på ett kännbart sätt. Förhållandet till annan lagstiftning Straffbestämmelsen om ofredande är liksom avsedd att ha ett brett tillämpningsområde och kunna tillämpas på förfaranden av vitt skilda slag.