prop · H40391 · 2017-02-07 00:00:00 — till en utländsk myndighet enbart för fiskala ändamål. I tredje stycket föreskrivs att personuppgifter får lämnas ut till en utländsk myndighet eller en mellanfolklig organisation, om utlämnandet följer av en internationell överenskommelse som efter godkännande har tillträtt. Bestämmelsen är tillämplig när den inter- nationella överenskommelsen ålägger att lämna ut vissa slag av Däremot gäller den inte för överenskommelser där det enbart sägs att utlämnande får ske. I sådana fall kan bestämmelserna i första och andra styckena vara tillämpliga eller också kan en prövning göras enligt 8 kap. 3 § 2 offentlighets- och sekretesslagen. Oavsett vilken bestämmelse som tillämpas som stöd för utlämnandet måste den utlämnande myndigheten försäkra sig om att villkoren i 33– 35 §§ personuppgiftslagen är uppfyllda (se 2 § första stycket 8). Paragrafen överensstämmer till stor del med 2 kap. 15 § polisdatalagen och 3 kap. 6 § kustbevakningsdatalagen. Paragrafen innehåller en bestämmelse som bryter viss sekretess som annars skulle ha gällt gentemot andra myndigheter med brottsbekäm- Övervägandena finns i avsnitt 15.5.4. I paragrafen regleras rätten för andra myndigheter med brottsbekäm- pande verksamhet att utan hinder av viss i paragrafen angiven sekretess till skydd för enskild, i den brottsbekämpande verksamheten få del av personuppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga inom Paragrafen har utformats som en upp- giftsskyldighet, jfr propositionen Integritet och effektivitet i polisens brottsbekämpande verksamhet (prop. 2009/10:85 s. 331). gifter ska få lämnas ut krävs att det finns ett behov av uppgifterna i den brottsbekämpande verksamheten hos den mottagande myndigheten. Eftersom bestämmelsen ska kunna tillämpas vid direktåtkomst får bedömningen göras utifrån respektive myndighets brottsbekämpande uppgifter och med utgångspunkt i det behov av uppgifterna som myndig- heten typiskt sett har, se prop. 2009/10:85 s. 192 f. Det är den utläm- nande myndigheten som ytterst avgör om den andra myndigheten Bestämmelser med motsvarande innehåll finns i 2 kap. 16 § första stycket polisdatalagen och 3 kap. 7 § kustbevakningsdatalagen. Paragrafen innehåller upplysningsbestämmelser. I första stycket finns en upplysning om att regeringen har möjlighet att meddela föreskrifter om att personuppgifter får lämnas ut även i andra fall än som anges i 12 och 13 §§. Det kan vara aktuellt om det t.ex. finns behov av att lämna ut personuppgifter till en annan utländsk myndighet med brottsbekämpande uppgifter än de som anges i 12 §. I andra stycket erinras om att det i offentlighets- och sekretesslagen finns bestämmelser om utlämnande som gäller utöver vad som anges i lagen. Utlämnande kan exempelvis ske med stöd av generalklausulen i 10 kap. 27 § offentlighets- och sekretesslagen. En annan sådan bestäm- melse, som rör utlämnande till utländska myndigheter eller mellan- folkliga organisationer, finns i 8 kap. 3 § 2 offentlighets- och sekretess- lagen. Paragrafen överensstämmer i sak med 2 kap. 19 § polisdatalagen och 3 kap. 8 § kustbevakningsdatalagen. Enligt paragrafen ska personuppgifter som är nödvändiga för att fram- ställa rättsstatistik lämnas till den myndighet som ansvarar för fram- ställandet av sådan statistik. Övervägandena finns i avsnitt 15.5.5. Bestämmelsen bryter den sekretess som kan gälla för personupp- gifterna. Av förordningen (2001:100) om den officiella statistiken fram- går att är statistikansvarig myndighet på rättsväsendets område, med undantag för domstolarnas verksamhet. Paragrafen har förts över oförändrad från 24 § lagen om behandling av uppgifter i brottsbekämpande verksamhet och överens- stämmer med 2 kap. 14 § polisdatalagen. Paragrafen reglerar under vilka förutsättningar personuppgifter får läm- nas ut på medium för automatiserad behandling, t.ex. i ett e-post- meddelande eller på ett USB-minne. Bestämmelsen har inte någon sekretessbrytande verkan. Övervägandena finns i avsnitt 13.1. Bestämmelsen innebär att en större mängd personuppgifter, t.ex. ett helt register eller delar av ett register, inte får lämnas ut på medium för automatiserad behandling, såvida inte regeringen har meddelat före- skrifter om detta. Däremot kan, enligt första stycket, enstaka uppgifter lämnas ut på det sättet. Ordet enstaka används här med en annan innebörd än i vanligt språkbruk. När personuppgifter förekommer i en eller ett fåtal handlingar är bestämmelsen inte avsedd att utgöra ett hinder mot att handlingarna lämnas ut genom t.ex. ett e-postmeddelande. Det förhållandet att en handling, t.ex. en lista över telefonnummer, innehåller ett större antal personuppgifter hindrar inte att handlingen lämnas ut med stöd av paragrafen. Bestämmelsen är också avsedd att ge stöd för utlämnande av t.ex. ett ärende eller delar av ett ärende där personupp- gifter förekommer (jfr prop. 2009/10:85 s. 333). Av andra stycket följer att regeringen har möjlighet att meddela föreskrifter om utlämnande på medium för automatiserad behandling av större uppgiftsmängder, t.ex. mellan myndigheter. Paragrafen har förts över i sak oförändrad från 25 § lagen om behand- ling av uppgifter i brottsbekämpande verksamhet och överensstämmer i sak med 2 kap. 20 § polisdatalagen och 2 kap. 8 § kustbevakningsdatalagen. Paragrafen anger i vilken utsträckning utlämnande genom direktåtkomst är tillåten. Övervägandena finns i avsnitt 13.2. Den grundläggande innebörden av begreppet direktåtkomst är att någon har direkt tillgång till register, databaser eller andra samlingar av uppgifter som behandlas automatiserat och på egen hand kan söka efter information, dock utan att kunna påverka innehållet i uppgiftssamlingen. I begreppet direktåtkomst ligger också att den som är ansvarig för uppgiftssamlingen inte har någon kontroll över vilka uppgifter som mottagaren vid ett visst tillfälle tar del av. Om någon har direktåtkomst till samtliga uppgifter i en myndighets register, kan denne alltså själv välja vilka uppgifter han eller hon vill ta del av vid ett visst tillfälle, utan att myndigheten först fattar ett beslut om att just dessa uppgifter ska lämnas ut. Bestämmelserna om direktåtkomst har inte någon sekretess- brytande verkan. I första stycket görs klart att direktåtkomst bara får förekomma i den utsträckning som följer av lagen. Det innebär bl.a. att det ska framgå av lagen om och i vilken utsträckning bestämmelser om direktåtkomst får meddelas på lägre normgivningsnivå. I andra stycket upplyses om den bestämmelse i lagen som reglerar direktåtkomst. Paragrafen överensstämmer med 2 kap. 9 § kustbevakningsdatalagen och till stor del med 2 kap. 21 § första stycket polisdatalagen. 3 kap. Gemensamt tillgängliga uppgifter Lagen bygger på en uppdelning mellan å ena sidan behandling av ”gemensamt tillgängliga uppgifter” eller behandling som innebär att uppgifter blir gemensamt tillgängliga och å andra sidan annan behandling av personuppgifter. Övervägandena finns i avsnitt 14.1. Paragrafens första stycke innehåller en beskrivning av vad som i lagen avses med uttrycket gemensamt tillgängliga uppgifter och anger att 3 kap. gäller vid behandling av personuppgifter av detta slag. Avgörande för bedömningen av om personuppgifter är att anse som gemensamt tillgängliga eller inte är om uppgifterna är åtkomliga för en bestämd och begränsad personkrets. Om avsikten är att uppgifterna ska vara åtkomliga för en i förväg obestämd krets av anställda inom Tull- verket, får uppgifterna alltid anses vara gemensamt tillgängliga. Att olika personalkategorier kan ha olika behörighet, och att en uppgift därför i praktiken är åtkomlig enbart för ett begränsat antal personer, innebär alltså inte att uppgiften inte kan anses vara gemensamt tillgänglig. Uppgifter som en annan brottsbekämpande myndighet har tillgång till genom direktåtkomst är alltid gemensamt tillgängliga, se kommentaren till 8 §. Om uppgifterna lagras på ett sådant sätt att endast en viss person har tillgång till dem, kan uppgifterna normalt inte anses gemensamt tillgäng- liga. Personuppgifter som lagras elektroniskt på hårddisken i en dator eller en server i samband med att en enskild tjänsteman arbetar med ordbehandling och som är åtkomliga endast för tjänstemannen själv (och för systemadministratören) kan alltså inte anses vara gemensamt tillgäng- Detsamma gäller digitala upptagningar av bild eller ljud, om endast den som samlar in uppgifterna har tillgång till dessa. I sådana fall är bestämmelserna i 3 kap. inte tillämpliga. Detta gäller även om syftet är att uppgifterna senare ska lagras så att andra får tillgång till dem. Det är alltså först när insamlade uppgifter görs tillgängliga för fler än ett fåtal personer i den brottsbekämpande verksamheten som bestämmelserna i 3 kap. ska tillämpas. En annan sak är att den som samlar in uppgifter, som kan antas bli gemensamt tillgängliga , redan vid insamlingstillfället bör beakta de särskilda regler som gäller för behandling av gemensamt tillgängliga personuppgifter för att inte försvåra den fortsatta behandlingen. I vad mån uppgifter som är tillgängliga enbart för en bestämd krets av personer är att anse som gemensamt tillgängliga får bedömas med hänsyn till främst hur många personer som har tillgång till uppgifterna. Enbart det förhållandet att fler än en person har tillgång till uppgifterna innebär inte att uppgifterna ska anses gemensamt tillgängliga. Behand- lingar som sker exempelvis inom ramen för särskilda underrättelse- projekt i vilka endast vissa utpekade tjänstemän deltar kan alltså falla utanför regleringen i 3 kap. Om antalet tjänstemän i en sådan grupp uppgår till fler än ett fåtal, måste dock de personuppgifter som behandlas inom gruppen, trots att den är avgränsad, anses vara gemensamt tillgängliga. Var gränsen går får bedömas med hänsyn till samtliga omständigheter i ett enskilt fall, men en tumregel kan vara att uppgifterna är att anse som gemensamt tillgängliga om antalet deltagare i gruppen överstiger ett tiotal. Även den tid under vilken uppgifter avses bli behandlade kan ha betydelse för frågan om uppgifterna ska anses vara gemensamt tillgäng- liga eller inte. I projekt med längre varaktighet måste man räkna med att de personer som sysslar med projektet med tiden kommer att bytas ut. Som en följd av detta kommer de uppgifter som behandlas att bli tillgängliga för ett större antal personer än vad som motsvarar det normala antalet deltagare i projektet. Mot den bakgrunden kan uppgifter som behandlas i långsiktiga projekt ibland anses vara gemensamt tillgängliga, trots att antalet deltagare vid varje givet tillfälle är begränsat till en mindre grupp av personer. När det gäller frågan om huruvida en uppgift är gemensamt tillgänglig eller inte är det viktigt att framhålla att karaktären av en uppgift kan förändras som den behandlas. Uppgifter som från början har betraktats som icke gemensamt tillgängliga kan göras gemensamt tillgängliga. Det kan t.ex. bli nödvändigt att göra viss underrättelse- information tillgänglig för tjänstemän utanför det aktuella underrättelse- projektet. När så har skett ska de strängare bestämmelserna om behand- ling av gemensamt tillgängliga uppgifter tillämpas. Av andra stycket framgår att bestämmelserna i 3 kap. inte gäller när personuppgifter behandlas med stöd av bestämmelsen i 2 kap. 7 § om diarieföring m.m. I kommentaren till den paragrafen utvecklas närmare vilken behandling av personuppgifter som får utföras med stöd av den. En bestämmelse med motsvarande innehåll finns i 3 kap. 1 § polisdata- lagen. En definition av gemensamt tillgängliga uppgifter med motsva- rande innebörd finns i 1 kap. 4 § kustbevakningsdatalagen. Personuppgifter som får göras gemensamt tillgängliga Paragrafens första stycke innehåller en uppräkning av de slag av person- uppgifter som får göras gemensamt tillgängliga. Övervägandena finns i avsnitt 14.2. När personuppgifter görs gemensamt tillgängliga innebär det, typiskt sett, ökade risker för intrång i den personliga integriteten. Uppräkningen är därför uttömmande och det är alltså inte tillåtet att göra person- uppgifter gemensamt tillgängliga i andra fall. Se dock 2 kap. 8 §. I punkten 1, som har berörts närmare i avsnitt 14.2.1, nämns person- uppgifter ”som kan antas ha samband med misstänkt brottslig verksam- het”. Bestämmelsen ger möjlighet att göra personuppgifter i arbete med att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet gemensamt tillgängliga. Rekvisiten i bestämmelsen innebär att det måste finnas en misstanke om att sådan brottslig verksamhet som avses 2 kap. 5 § 1 har utövats eller kommer att utövas. Den brottsliga verksamheten måste vara på visst sätt kvalificerad. Huvudregeln är att misstanken ska innefatta brott för vilket det är föreskrivet fängelse eller däröver. Tullbrott och smugglingsbrott, både grova brott och brott av normalgraden, omfattas av bestämmelsen. Även brotten olovlig förflyttning av punkt- skattepliktiga varor och olovlig befattning med punktskattepliktiga varor enligt 5 kap. 1 § och 1 a § lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och energiprodukter omfattas. Även om den brottsliga verksamheten inte innefattar brott med en sådan straffskala får personuppgifter som kan antas ha samband med den brottsliga verksamheten göras gemensamt tillgängliga, om det kan antas att verksamheten sker systematiskt. Med ”verksamhet som sker systematiskt” avses detsamma som i 12 § första stycket 1 a i lagen om behandling av uppgifter i brottsbekämpande verksamhet. I förarbetena till den bestämmelsen nämns bl.a. som exempel en person som för in en mindre mängd cigaretter vilka hade fått införas om de var avsedda för privat bruk. Personen i fråga gör dock så frekventa resor att den totala mängden infört gods ger anledning att anta att det inte är för privat bruk utan för återförsäljning, s.k. myrtrafik (prop. 2004/05:164 s. 71 f.). Ett liknande exempel ges i fråga om kurirer som smugglar små mängder narkotika. Att personuppgifterna ”kan antas ha samband” med den brottsliga verksamheten innebär att de ska kunna antas ha någon direkt eller indirekt koppling till den brottsliga verksamheten. Det kan vara fråga om uppgifter om en misstänkt, ett vittne eller någon annan person som har en anknytning till brottsligheten. En anhörig till en misstänkt kan ha en sådan anknytning, t.ex. om den misstänkte regelmässigt uppehåller sig hos personen i fråga som den brottsliga verksamheten misstänks bedrivas. Det kan också vara fråga om indirekta person- uppgifter, t.ex. adressuppgifter eller uppgifter om transportmedel eller andra föremål. Det följer av 2 kap. 5 § 1 att uppgifterna alltid ska behövas i arbetet med att förebygga, förhindra eller upptäcka den brottsliga verksamheten. Punkten 2, som har berörts närmare i avsnitt 14.2.2, avser person- uppgifter som behövs för övervakningen av vissa personer som kan antas komma att begå brott med fängelse eller däröver i straffskalan. Som inledande förutsättning gäller att det ska finnas ett behov av uppgifterna. Bestämmelsen anknyter till den särskilda bevakning av grovt kriminella s.k. målpersoner som redan bedriver. Den får sannolikt sin främsta betydelse i fråga om personer som bedöms mer eller mindre livnära sig på allvarlig brottslig verksamhet, t.ex. organi- serad brottslighet i form av grov eller synnerligen grov narkotika- smuggling eller omfattande cigarettsmuggling. Bedömningen av om en person kan antas komma att begå brott får i första hand göras på grund av tidigare domar. Även pågående brottsutredningar och underrättelse- uppgifter kan beaktas. Enbart det faktum att en person kan antas vara brottsbenägen räcker dock inte för att uppgifter om honom eller henne ska få göras gemensamt tillgängliga. Därutöver krävs dessutom att personens tidigare brottslighet är av allvarligt slag – varvid ett riktmärke kan vara att den bedömts ha ett straffvärde fängelse. Dessa domar behöver inte avse brott som har att ingripa mot utan kan även avse annan allvarlig och i sammanhanget relevant brottslighet t.ex. narkotikabrott eller vapenbrott av tillräcklig allvarlig- hetsgrad. Med stöd av punkten 2 får också mera allmänna uppgifter om den övervakade personen göras gemensamt tillgängliga. Det behöver alltså inte – till skillnad från vad som gäller enligt punkten 1 – finnas något antaget samband mellan personuppgiften och viss brottslig verksamhet. Det finns därför ett större utrymme att behandla uppgifter om anhöriga, bekanta m.fl. enligt denna punkt. Uppgifterna måste dock alltid vara rele- vanta för övervakningen och – som följer av 2 kap. 5 § 1 – nödvändiga för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet. Av punkten 3, som har berörts närmare i avsnitt 14.2.3, framgår att personuppgifter som ingår i ett ärende om utredning eller beivrande av brott alltid får göras gemensamt tillgängliga. Det handlar här om personuppgifter som behandlas med stöd av 2 kap. 5 § 2. Punkten 4, som har berörts närmare i avsnitt 14.2.4, innebär att det är tillåtet att göra sådana uppgifter gemensamt tillgängliga som behövs för att fullgöra internationella åtaganden, under förutsättning att det krävs att uppgifterna görs gemensamt tillgängliga för att fullgöra dessa. Om utländska uppgifter föranleder en svensk brottsutredning eller ett svenskt underrättelseprojekt, behandlas uppgifterna med stöd av de primära ändamålen i 2 kap. 5 § 1 eller 2 och kan då göras gemensamt tillgängliga på samma sätt som andra uppgifter som förekommer i ett sådant ärende. När brottsbekämpande myndigheter i bedriver brottsutredningar tillsammans med sina motsvarigheter i andra länder eller när man i flera länder bedriver parallella brottsutredningar eller samlar underrättelse- information om samma brottslighet, t.ex. narkotikasmuggling, kan det också finnas ett behov av att göra uppgifterna gemensamt tillgängliga. Uppgifterna får alltså göras gemensamt tillgängliga enbart i den utsträckning det krävs för att fullgöra den internationella förpliktelsen. Det finns situationer där uppgifter behandlas inom ramen för internatio- nellt samarbete utan att det finns något behov av att göra uppgifterna gemensamt tillgängliga. Så kan t.ex. vara fallet vid rättslig hjälp, då det ofta förekommer direktkommunikation mellan myndigheterna i olika länder. I fall där den rättsliga hjälpen rör en viss bestämd fråga i ett 2016/17:91 enskilt ärende, torde det normalt inte finnas något behov av att göra de behandlade personuppgifterna gemensamt tillgängliga. Enligt punkten 5, som har berörts närmare i avsnitt 14.2.5, får även uppgifter som har rapporterats till kommunikationscentral göras gemensamt tillgängliga. I andra stycket kompletteras den allmänna begränsningsregeln i 2 kap. 11 § med en bestämmelse som särskilt begränsar tillgången till uppgifter som behandlas för att underlätta övervakningen av grovt kriminella personer enligt 2 § första stycket 2, till särskilt angivna tjänstemän som har till uppgift att arbeta med övervakningen. Tillgången till uppgifter behöver däremot inte begränsas till tjänstemän vid en viss myndighet. Vid varje myndighet ska det dock i förväg bestämmas vilka tjänstemän som ska ha tillgång till uppgifterna och ha möjlighet att behandla dem. I andra meningen görs ett undantag från begränsningsregeln. Information om att en person är övervakad med stöd av aktuell bestämmelse får spridas till andra. Även här gäller dock den allmänna begränsningen att mottagaren måste ha behov av uppgiften för sitt arbete. Övervägandena finns i avsnitt 14.2.2. Paragrafen överensstämmer till stor del med 3 kap. 2 § polisdatalagen och 4 kap. 1 § kustbevakningsdatalagen. I paragrafen ställs krav på att de närmare ändamålen med behandlingen ska framgå. Övervägandena finns i avsnitt 14.3. Enligt första meningen ska det genom en särskild upplysning eller på något annat sätt framgå för vilket närmare ändamål personuppgifterna behandlas. Till att börja med måste ges information om huruvida upp- giften behandlas enligt 2 kap. 5 § 1, 2 eller 3. Härutöver måste upplys- ning lämnas om för vilket närmare slag av brott eller brottslig verksam- het som behandlingen sker. I andra meningen föreskrivs att om uppgifter har gjorts gemensamt tillgängliga med stöd av 2 § första stycket 2, så ska detta särskilt framgå. Det ska således framgå om en personuppgift har gjorts gemensamt tillgänglig som ett led i övervakningen av en allvarligt kriminellt belastad person. De aktuella förhållandena ska framgå genom en särskild upplysning eller på något annat sätt. Detta innebär att en särskild upplysning endast behövs i de fall där förhållandet inte redan framgår av omständigheterna. Ofta framgår det av omständigheterna för vilket närmare ändamål behandlingen sker. En personuppgift som t.ex. behandlas i ett register över övervakade grovt kriminella personer (2 § första stycket 2) behöver därför vanligen inte kompletteras med någon särskild upplysning, vare sig enligt första eller andra meningen. Om uppgiften förekommer i en förundersökning behövs det inte heller någon särskild upplysning. På motsvarande sätt behövs det normalt inte någon särskild upplysning beträffande uppgifter som behandlas i ett avgränsat underrättelseprojekt, t.ex. en särskild undersökning, om detta har ett tydligt definierat ända- mål. Vid behandling av uppgifter i bild- eller ljudupptagningar eller i löpande text framgår det också i regel klart av sammanhanget varför uppgifterna behandlas. Varje enskild uppgift kan i sådana fall av prak- tiska skäl inte förses med en särskild upplysning för vilket ändamål personuppgiftsbehandlingen sker. Detta framgår i stället ofta av samman- hanget. Upptagningen, textfilen eller textavsnittet ska dock förses med en särskild upplysning om ändamålet, om detta inte framgår på något annat sätt. Paragrafen överensstämmer till stor del med 3 kap. 3 § polisdatalagen och med 4 kap. 2 § kustbevakningsdatalagen. I paragrafen ställs krav på att det vid behandling av uppgifter som görs eller har gjorts gemensamt tillgängliga ska framgå om en uppgift avser en person som inte är misstänkt. Vidare ställs krav på att viss information ska värderas och förses med en särskild upplysning om resultatet av värderingen. Övervägandena finns i avsnitt 14.3. Bestämmelserna avser endast direkta personuppgifter. Om den person som uppgiften avser inte är misstänkt vare sig för något brott eller för att ha utövat eller komma att utöva sådan brottslig verksamhet som avses i 2 § första stycket 1, framgår av första stycket att detta förhållande ska framgå genom en särskild upplysning eller på något annat sätt. Kravet gäller endast om det inte finns några som helst misstankar mot den aktuella personen. Förekommer det någon form av misstanke – oavsett om det handlar om ”skälig misstanke” eller om någon annan misstanke- grad – behöver någon tilläggsupplysning inte lämnas. Upplysning behöver inte heller lämnas om det av sammanhanget framgår att det inte är fråga om en misstänkt person. Om en person har hörts under en förundersökning men det av sammanhanget framgår att han eller hon har hörts endast som vittne, behöver alltså uppgifterna inte förses med någon tilläggsupplysning. Kravet på att det ska framgå om en person inte är misstänkt innebär att det krävs rutiner för att följa upp om en tidigare brottsmisstanke avskrivs i sin helhet, exempelvis i samband med att en förundersökning läggs ned, eller om rätten meddelar frikännande dom. Vid behandling av uppgifter i bild- eller ljudupptagningar eller i löpande text framgår det som regel av sammanhanget om uppgiften rör en misstänkt eller inte. Varje enskild uppgift måste således inte förses med en särskild upplysning, vilket inte heller torde vara praktiskt möjligt. Det kan t.ex. röra sig om bilder från en viss plats, där syftet med bilden enbart är att illustrera de geografiska förhållandena men där personer syns på bilderna.