prop · H50315 · 2017-09-14 00:00:00 — Bestämmelsen i den tidigare andra meningen, att förbud enligt 1 § eller åläggande enligt 2 § inte får meddelas senare än från det att företagskoncentrationen uppkom, har flyttats till 13 § andra stycket. Tvåårsfristen gäller inte för domstolens prövning av ett överklagat beslut. 16 § Om Patent- och beslut överklagas ska Patent- och marknadsöverdomstolen avgöra ärendet från det att tiden för överklagande gick ut. Den i första stycket angivna fristen får förlängas av domstolen under samma förutsättningar som anges i 14 §. Paragrafen anger vilken tidsram som gäller för Patent- och marknadsöverdomstolens prövning av ett överklagat beslut. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Ändringarna i första stycket är en anpassning till att beslutsordningen Prop. 2017/18:15 för förbud och ålägganden enligt 13 § första stycket ändrats och att ett överklagande handläggs enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden. Av andra stycket framgår att den frist som gäller för domstolen att av- göra ärenden får förlängas av domstolen under samma förutsättningar som anges i 14 §. Den tvåårsfrist som föreskrivs för beslut om förbud enligt 13 § andra stycket gäller inte för domstolens prövning av ett överklagande. Tillfälligt stopp av löptider för frister 17 § får tillfälligt stoppa löptiden för en frist som anges i 11 § eller 13 § första stycket, om en part i företagskoncentrationen inte har följt ett åläggande enligt 5 kap. 1 § första stycket 1. Fristen börjar löpa igen första arbetsdagen efter det att åläggandet har följts. På begäran av en part i företagskoncentrationen får tillfälligt stoppa löptiden för den tidsfrist som anges i 11 § under så många arbetsdagar som verket bestämmer. beslut enligt första stycket kan prövas av domstol i samband med prövningen av ett överklagat beslut om förbud enligt 1 § eller åläggande enligt 2 §. Paragrafen betecknades tidigare 16 a §. Den innehåller bestämmelser om möjligheten att stoppa löptiden för en frist som anges i 11 § eller 13 § första stycket. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Ändringarna i första och tredje stycket är en anpassning till att beslutsordningen för förbud och ålägganden enligt 13 § första stycket ändrats. 19 § Om ett beslut att lämna en företagskoncentration utan åtgärd har grundats på en oriktig uppgift som lämnats av en part eller någon annan medverkande i koncentrationen, får besluta att genomföra en särskild undersökning. Närmast före paragrafen har en ny rubrik införts. Rubriken återfanns tidigare närmast före 20 §. I paragrafen regleras förutsättningarna för att ska få besluta om särskild undersökning trots att verket tidigare beslutat att lämna företagskoncentrationen utan åtgärd. Bestämmelserna, som tidigare återfanns i 13 § tredje stycket, har anpassats till att beslutsordningen för förbud och ålägganden enligt 13 § första stycket ändrats. Vid den särskilda undersökningen tillämpas 13 §. Av 13 a § följer att åtgärder inte får vidtas för att fullfölja företagskoncentrationen innan fristen för den nya särskilda undersökningen löpt ut. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. 20 § Om domstolen efter överklagande har upphävt ett beslut om förbud enligt 1 § eller åläggande enligt 2 §, får frågan prövas på nytt, om en part eller någon annan medverkande i företagskoncentrationen har lämnat oriktiga uppgifter om sakförhållanden av väsentlig betydelse för domstolens beslut. En ansökan om förnyad prövning får göras av till Patent- Ansökan ska göras från det att ärendet slutligt har avgjorts. Paragrafen innehåller bestämmelser om rättskraft och omprövning av beslut till nackdel för den enskilde. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Ändringarna i första stycket är en anpassning till att beslutsordningen för förbud och ålägganden enligt 13 § första stycket ändrats. ring av förutsättningarna för omprövning är inte avsedd. Andra stycket är en anpassning av den tidigare andra meningen i första Av stycket framgår att en ansökan om förnyad prövning får göras av till Patent- och inom ett år från det att ärendet slutligt har avgjorts. Detta gäller även om överkla- gandet har prövats av Patent- och marknadsöverdomstolen. Av 8 kap. 2 § andra stycket följer att ansökan handläggs enligt lagen (1996:242) om dom- 21 § Om ett beslut om förbud enligt 1 § eller åläggande enligt 2 § inte längre behövs eller är lämpligt, får beslutet omprövas av på eget initiativ eller på begäran av någon som berörs av beslutet. Paragrafen innehåller bestämmelser om omprövning av beslut till förmån för den som omfattas av ett förbud eller ett åläggande. är tillämpliga på beslut som fått laga kraft, oavsett om beslutet överkla- gats och fastställts av domstol. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Ändringen i paragrafen är en följd av att beslutsordningen för förbud och ålägganden enligt 13 § första stycket ändrats. Bestämmelser om överklagande finns i 7 kap. 1 § första stycket 7. 1 § Följande beslut får förenas med vite: 1. åläggande enligt 3 kap. 1, 2 eller 3 §, 2. förbud enligt 3 kap. 27 eller 30 §, 3. förbud enligt 4 kap. 1 §, 4. åläggande enligt 4 kap. 2 eller 3 §, 5. förbud eller åläggande enligt 4 kap. 12 § tredje stycket eller 13 a § tredje 6. åläggande enligt 5 kap. 1 §. Ett beslut om undersökning enligt 5 kap. 3 eller 20 § får förenas med vite. får förena ett beslut om fullgörande av skyldigheter enligt 4 kap. 6 § eller 7 § 1 med vite. får förena ett beslut att godta ett åtagande som har lämnats enligt 3 kap. 4 § första stycket eller enligt 4 kap. 4 § med vite. gäller , om något annat inte bestäms. Paragrafen anger vilka av beslut som får förenas med Övervägandena finns i avsnitt 7.2. Ändringarna i första stycket är en följd av att ett automatiskt fullföljds- förbud gäller under den särskilda undersökningen. 5 till 13 a § tredje stycket innebär att ett förbud eller åläggande enligt den bestämmelsen får förenas med vite. I övrigt har en språklig justering Prop. 2017/18:15 skett och styckets struktur ändrats. Punkt 6 hänvisade tidigare till 4 kap. Den paragrafen har ändrats och innehåller inte någon möjlighet att besluta om förbud eller ålägganden. punkt 7 har därför numrerats 6. 1 § Beslut av i följande frågor får överklagas till Patent- och : 1.åtgärder enligt 2 kap. 3 § andra stycket, 2.ålägganden som verket har meddelat enligt 3 kap. 1 § första stycket eller 3 §, 3.beslut enligt 3 kap. 4 § andra stycket, 4.förbud enligt 4 kap. 1 §, 5.ålägganden enligt 4 kap. 2 §, 6. förbud eller ålägganden enligt 4 kap. 12 § tredje stycket eller 13 a § tredje stycket, 7. beslut enligt 4 kap. 14 eller 21 §, 8. ålägganden enligt 5 kap. 1 §, och 9. återkallelser av undantag enligt artikel 29.2 i rådets förordning (EG) nr 1/2003. Andra beslut av enligt denna lag får inte överklagas. I paragrafen anges vilka av beslut som får överklagas till Patent- och . Ändringarna i första stycket 4, 5 och 7 är en anpassning till att besluts- ordningen för förbud enligt 4 kap. 1 § och ålägganden enligt 4 kap. 2 § Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Genom ändringen i första stycket 6 införs en möjlighet att överklaga förbud och ålägganden som meddelar för att säker- ställa att det fullföljdsförbud som föreskrivs i 4 kap. 13 a § första stycket Övervägandena finns i avsnitt 7.2. Ändringarna i första stycket har fört med sig att de beslut som räknas upp efter punkt 5 har numrerats om. 2 § Beslut av Patent- och enligt 3 kap. 30 § får överklagas I paragrafen, som även ändrats redaktionellt, har hänvisningen till 4 kap. 17 § utgått. Den paragrafen har ändrats. De beslut som avses i 17 § får inte överklagas särskilt. 1 § Patent- och är rätt domstol i mål om 1. åläggande som avses i 3 kap. 2 §, 2. konkurrensskadeavgift enligt 3 kap. 5 §, 3. kvarstad enligt 3 kap. 21 §, 4. förbud som avses i 3 kap. 27 och 31 §§ och 32 § andra stycket, och 5. utdömande av vite enligt 6 kap. 2 §. Paragrafen innehåller bestämmelser om behörig domstol. 2017/18:15 Med anledning av att frågor om företagskoncentrationer inte handläggs enligt , har hänvisningen till 4 kap. 13, 17, 20 och 21 §§ utgått ur uppräkningen i tidigare punkt 5 i paragrafen. punkt 6 har därför numrerats 5. 2 § Bestämmelserna i om tvistemål där förlikning om saken inte är tillåten tillämpas i mål som avses i –3 kap. 2, 5, 27 och 31 §§ och 32 § andra stycket, och –3 kap. 21 §, även om någon talan inte väckts. Bestämmelserna i lagen (1996:242) om domstolsärenden tillämpas i ärenden som inleds genom en ansökan till Patent- och . Paragrafen innehåller bestämmelser om vilken lag som ska tillämpas vid handläggning i domstol. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. I första stycket har hänvisningen till 4 kap. 13, 17, 20 och 21 §§ utgått ur uppräkningen eftersom de frågor som regleras i dessa paragrafer inte handläggs enligt bestämmelser om tvistemål där förlikning om saken inte är tillåten. Frågor om företagskoncentrationer handläggs efter överklagande enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden. Andra stycket är oförändrat. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre bestämmelser gäller för företagskoncentrationer som har anmälts till före ikraftträdandet. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna behandlas i avsnitt 8. 10.2Förslaget till lag om ändring i lagen (2013:388) om tillämpning av Europeiska unionens statsstödsregler 5 § Preskription av en fordran som avser återbetalning av olagligt stöd avbryts, förutom på de sätt som framgår av 5 § preskriptionslagen (1981:130), på det sätt som avses i artikel 17.2 i rådets förordning (EU) 2015/1589 av om tillämpningsföreskrifter för artikel 108 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. Ändringen i paragrafen är motiverad av att förordningens titel har justerats (EUT L 159, , s. 23). Slopat gruppundantag för konkurrensbegränsande avtal inom försäkringssektorn Konkurrenslagens förbud mot konkurrensbegränsande avtal innehåller ett undantag för vissa konkurrensbegränsande avtal inom försäkringssektorn. Undantaget utgör en anpassning till EU:s konkurrensrätt och kommissionens förordning (EU) nr 267/2010 av om tilllämpningen av artikel 101.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt på vissa kategorier av avtal, beslut och samordnade förfaranden inom försäkringssektorn. Kommissionens förordning är tidsbegränsad och upphör att gälla . Kommissionen har aviserat att den inte har för avsikt att anta ett nytt gruppundantag. I promemorian föreslås därför att motsvarande undantag i konkurrenslagen inte längre ska gälla. Förslaget innebär att samma materiella regler kommer att gälla för bedömningen av konkurrensbegränsande avtal inom försäkringssektorn, oavsett om svenska bestämmelser eller EU:s konkurrensrätt är tillämplig i det enskilda fallet. I promemorian konstateras därför att det saknas anledning att behålla det svenska gruppundantaget. Ändringen i konkurrenslagen föreslås träda i kraft . Genom ändringen behövs inte längre de särskilda bestämmelser om gruppundantag som finns i lagen om gruppundantag för vissa konkurrensbegränsande avtal inom försäkringssektorn. Det föreslås därför att lagen ska upphöra att gälla vid utgången av . Förslag till lag om ändring i konkurrenslagen (2008:579) Härigenom föreskrivs att 2 kap. 3 § konkurrenslagen (2008:579) ska ha följande lydelse. Från förbudet i 1 § gäller undantag för sådana grupper av avtal (gruppundantag) som avses i 1.lagen (2008:580) om gruppundantag för konkurrensbegränsande avtal om viss taxisamverkan, 2.lagen (2008:581) om gruppundantag för vertikala konkurrensbegränsande avtal, 3.lagen (2008:582) om gruppundantag för konkurrensbegränsande specialiseringsavtal, 4.lagen (2008:583) om gruppundantag för konkurrensbegränsande avtal om forskning och utveckling, (2008:584) om grupp- (2008:584) om grupp- undantag för vertikala konkurrens- undantag för vertikala konkurrens- begränsande avtal inom motorfor- begränsande avtal inom motorfor- 6. lagen (2008:585) om grupp- undantag för vissa konkurrensbe- gränsande avtal inom försäkrings- 6. lagen (2008:586) om grupp- 7. lagen (2008:586) om grupp- sande avtal om tekniköverföring. sande avtal om tekniköverföring. Om ett enskilt avtal enligt lag som sägs i första stycket är undantaget från förbudet i 1 § men avtalet har följder som är oförenliga med 2 §, får besluta att avtalet inte ska omfattas av gruppundantaget. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om upphävande av lagen (2008:585) om gruppundantag för vissa konkurrensbegränsande avtal inom försäkringssektorn Härigenom föreskrivs att lagen (2008:585) om gruppundantag för vissa konkurrensbegränsande avtal inom försäkringssektorn ska upphöra att gälla vid utgången av . Följande remissinstanser har yttrat sig över promemorian: (Patent- och marknadsöverdomstolen), (Patent- och ), , , , , Svensk Försäkring, , Advokatfirman , Advokatfirman . Följande remissinstanser har inte yttrat sig över promemorian: , konsumenter. har yttrat sig över promemorian. Sammanfattning av betänkandet (SOU 2016:49) blir allt mer integrerat med omvärlden och produktionen genomgår en ständig internationalisering. Företag säljer i allt högre utsträckning varor och tjänster över nationsgränserna. Detta leder till ökad handel, produktivitet och tillväxt. Handel med varor och tjänster i digitala miljöer gör det möjligt för producenter i andra länder att direkt nå konsumenter i i närmast obegränsad utsträckning. En väl fungerande konkurrens på marknaderna gynnar alla företag och även konsumenterna. Väl fungerande marknader förutsätter dock en effektiv konkurrenstillsyn. Med en effektiv konkurrenstillsyn kan marknadens aktörer känna förtroende för att konkurrensen på enskilda marknader inte begränsas av andra aktörers lagstridiga agerande. En synlig och effektiv konkurrenstillsyn är kanske den enskilt viktigaste åtgärden för att små och mellanstora företag ska känna trygghet i att försöka öka sina marknadsandelar och våga träda in på nya marknader. är tillsynsmyndighet för stora delar av konkurrenslagstiftningen i . Skälen i kommittédirektiven för att på nytt överväga möjligheter att besluta om sanktioner vid överträdelser av konkurrensreglerna, har varit att ytterligare effektivisera handläggningsprocessen i konkurrenslags-ärenden, liksom att skapa större överensstämmelse med de sanktions-befogenheter som EU- kommissionen och andra konkurrensmyndigheter inom EU har. Utredningens uppdrag har därför varit att analysera förutsättningarna för, behovet och lämpligheten av utökad egen beslutanderätt för i ärenden som gäller sanktioner mot otillåtna samarbeten, missbruk av dominerande ställning samt förbud mot eller ålägganden i fråga om företagskoncentrationer. Det finns två huvudsakliga beslutsmodeller i fråga om sanktioner mot företag som har överträtt förbuden mot konkurrensbegränsande samarbete och missbruk av dominerande ställning, samt då förbud mot eller ålägganden i fråga om företagskoncentrationer övervägs. De båda modellerna benämns domstolsmodellen respektive myndighetsmodellen och redovisas i kapitel 3. Domstolsmodellen är den modell som tillämpas i . Den innebär att utreder ärenden men saknar beslutanderätt i fråga om sanktioner mot överträdelser samt förbud och ålägganden mot företagskoncentrationer. måste väcka talan vid domstol och det är domstolen som beslutar om sanktioner, ålägganden och förbud. Myndighetsmodellen är benämningen på den modell som EU- kommissionen och en majoritet av konkurrensmyndigheterna inom EU tillämpar. Modellen innebär att konkurrensmyndigheten utreder överträdelsen och självständigt fattar beslut om sanktioner, förbud och ålägganden. En överprövning av myndighetens beslut sker sedan i domstol. har sedan 1953 års konkurrensbegränsningslag tillämpat domstolsmodellen. har också valt att behålla domstolsmodellen konkurrenslag, konkurrenslag samt även i den nuvarande konkurrenslagen (2008:570). är emellertid de svenska konkurrensreglerna utformade med konkurrensregler som förebild. Det har alltså skett en harmonisering rent innehållsmässigt av den svenska konkurrenslagens regler med konkurrensregler, men inte i fråga om ordningen för beslutsfattandet. I fråga om företagskoncentrationsreglerna anpassades de svenska reglerna till EU:s materiella regler . tillämpar och samtliga konkurrensmyndigheter inom EU – inklusive – ett och samma regelverk på konkurrensrättens område i de fall handeln mellan medlemsstaterna påverkas, nämligen EUF-fördragets artikel 101 och 102 samt förordning 1/2003/EG. bedriver ett harmoniseringsarbete gällande gemensamma minimiregler för konkurrensmyndigheternas utrednings- och beslutsbefogenheter, bl.a. i fråga om sanktioner, i syfte att ytterligare effektivisera konkurrenstillsynen på den inre marknaden. Kommissionens arbete har ännu inte resulterat i något konkret förslag till lagstiftning. Handläggningstiderna hos och domstolarna Utredningen har haft i uppdrag att göra en inventering och analys i relevanta delar av handläggningstiden hos och domstolarna för de ärenden som lett till stämningsansökningar med efterföljande domstolsprövning , vilket redovisas i kapitel 4. Utredningen har valt att redovisa handläggningstiden hos och domstolarna för tiden , då den nuvarande konkurrenslagen trädde ikraft, till , alltså en något än som angetts i direktiven. Under dessa har åtta ärenden om konkurrensskadeavgift och fem ärenden om företagskoncentrationer, alltså sammanlagt 13 ärenden, lett till stämningsansökan och efterföljande prövning i domstol. Även om det rör sig om ett begränsat antal mål kan det ändå konstateras att mål och ärenden om konkurrensskadeavgift tar mycket , som aktörer på marknaden uttryckt till utredningen att de önskar skyndsammast möjliga handläggning. Ärendehandläggningen hos innan verket lämnat in stämningsansökan är och . har meddelat dom i tre mål av åtta . Dessa mål har tagit mellan och och och att handlägga. har inom den aktuella tidsperioden inte slutligt avgjort något mål som överklagats dit. Den totala tidsåtgången i överträdelseärenden som prövas i två instanser är därför i vart fall från att ärenden inleds hos verket till dess de får laga kraft. Detta är enligt utredningens mening alltför . I fråga om företagskoncentrationsärenden ligger samtliga fem mål inom de lagstadgade tidsgränser som föreskrivs enligt konkurrenslagen. Andra svenska myndigheter samt internationella förhållanden I utredningens uppdrag har ingått att redovisa hur beslutsfattandet är organiserat i likartade frågor vid andra myndigheter, ordningen för konkurrensärenden i de nordiska länderna och i tillämpliga fall inom EU, samt redovisa eventuella pågående förändringsarbeten som berör dessa frågor. Förhållandena inom EU redovisas i kapitel 5 och övriga länder samt andra svenska myndigheter i kapitel 6. Inom EU är det ett fåtal länder, vid sidan av , där konkurrensmyndigheten måste ansöka hos domstol om utdömande av sanktionsavgift vid överträdelser av artikel 101 och 102 EUF-fördraget. De länder där talan måste väckas i domstol på detta sätt är , (av statsåklagaren i ärenden avseende böter som inte är administrativa), (i fråga om kriminaliserade förfaranden), och Ir- land. I fråga om företagskoncentrationer är det förutom i endast i och som konkurrensmyndigheten saknar egen beslutanderätt. I kapitel 5 och 8 redovisas pågående harmoniseringsinitiativ med inriktningen att samtliga konkurrensmyndigheter inom EU ska ha beslutanderätt i fråga om sanktioner. Hur ser aktörerna på frågan om utökade beslutsbefogenheter? Utredningen har låtit genomföra en kvalitativ studie för att kartlägga hur aktörer verksamma på konkurrensrättens område upplever nuläget i frågan om beslutanderätt, samt vilka argument de menar talar för respektive emot en utökad beslutanderätt. Underlaget till studien utgörs av intervjuer med tre respondentgrupper; konkurrensrättsadvokater, bolagsjurister samt tjänstemän på . Studien finns redovisad som bilaga 3 till betänkandet. En viktig fråga som rör ärendehandläggningens effektivitet är huruvida företagen lämnar sådan information och upplysningar som ålägger dem att tillhandahålla. Bolagsjurister och ombud menar att man tar frågor om att tillhandahålla information på största allvar och att de besvaras noggrant. Flera tjänstemän på verket upplever dock att företagen undanhåller relevant information från verket, för att i stället kunna föra fram informationen först i domstol. Det senare innebär att utredningar riskerar att bli sämre och att ett ärendes totala tidsomfattning blir längre om ny information framkommer efter att stämning gjorts. Tjänstemän på är positivt inställda till att utöka beslutanderätt. De menar att en utökad beslutanderätt skulle bidra till ökad effektivitet, ge förutsättningar för bättre utredningar samt underlätta samverkan med andra nationella konkurrensmyndigheter, vilka har mer omfattande beslutsbefogenheter än . En utökad beslutanderätt skulle ge företagen incitament att säkerställa att har allt relevant underlag och argumentation tidigare i processen än under rådande beslutandemodell. Ombuden och bolagsjuristerna är i princip emot en utökad beslutanderätt avseende båda ärendetyperna. Huvudargumentet emot en utökad beslutanderätt för är att en sådan ordning påverkar företagens rättssäkerhet negativt. Det hävdas att en utökad beslutanderätt gör till ”polis, åklagare och domare”. att den svenska rättsordningen tillhandahåller en fullständig prövning av statliga förvaltningsmyndigheters beslut i domstol. Utökade beslutsbefogenheter för är förenligt med om mänskliga rättigheter samt EU:s rättighetsstadga Frågan om rättssäkerhet har i länge upplevts som problematisk i samband med diskussioner om utökad beslutanderätt för , vilket inte minst den genomförda intervjuundersökningen, som sammanfattas ovan, visar. Utredningen ägnar kapitel 7 åt frågan om rättssäkerhetsaspekter. Utredningen gör, på grundval av en utredning om gällande rätt, bedömningen att utökade beslutsbefogenheter för är förenligt med om mänskliga rättigheter samt EU:s rättighetsstadga. I det tidigare betänkandet SOU 2006:99 En ny konkurrenslag gjordes den senaste grundliga översynen av hela den svenska konkurrenslagstiftningen, i syfte att effektivisera förfarandet. Enligt sina direktiv skulle utredning utreda om det var möjligt att förkorta tidsåtgången genom att minska antalet domstolsinstanser till en. Utredningens slutsats var att detta inte var möjligt mot bakgrund av krav, med mindre än att kunde organiseras på sådant sätt att en oberoende beslutsfunktion inom verket skulle kunna anses utgöra en domstol. En sådan ordning skulle enligt utredningens bedömning hämma effektiviteten i verkets beslutsfattande i sådan utsträckning att det inte skulle uppstå någon effektivitetsvinst genom att ta bort en instans ur rättskedjan. Det är möjligt att uttalandena i SOU 2006:99 gällande prövning av konkurrensrättsärenden i endast en domstolsinstans har bidragit till att det har etablerats en uppfattning i att en ordning med beslutanderätt för i sanktionsärenden generellt strider mot krav. Det måste understryktas att den dåvarande utredningen inte tog ställning till den ordning som utreds , dvs. beslutanderätt för verket och efterföljande domstolsprövning i två instanser. Rättsläget är klarlagt. har i Menarinifallet (dom av i målet Menarini Diagnostics mot , App. no 43509/08) ansett att det italienska systemet på konkurrensrättens område inte strider mot artikel 6. konstaterade att de italienska domstolarna inte hade begränsat sig till en ren laglighetsprövning. Även om konkurrensmyndigheten ges utrymme till viss skönsmässig bedömning hindrar det inte domstolarna från att kontrollera om myndigheten har gjort sig skyldig till maktmissbruk eller använt sin behörighet på ett olämpligt sätt. Domstolarna var även behöriga att bedöma rimligheten och proportionaliteten i de val som låg till grund för besluten. Framför allt hade domstolarna full behörighet att ändra de utdömda böterna och den högsta förvaltningsdomstolen hade också gjort en ingående analys av om boten var adekvat. slutsats var att det inte hade skett en överträdelse av artikel 6. har slagit fast att den granskning av EU-