prop · H40389 · 2017-02-07 00:00:00 — Paragrafen innehåller allmänna sökbegränsningar vid sökning i gemensamt tillgängliga uppgifter på namn, personnummer, samordningsnummer och liknande identitetsbeteckningar. Övervägandena finns i avsnitt 9.14.4. Mot bakgrund av att de informationsmängder som kan göras gemensamt tillgängliga i brottsbekämpande verksamhet sammantaget kan bli betydande, är det av integritetsskäl inte lämpligt att tillåta alla slag av sökningar i informationen. Visserligen innebär bestämmelserna i lagen att namn alltid kan användas som sökbegrepp. En sökning på namn eller personnummer får emellertid inte innebära att all information om personen som behandlas i myndighetens brottsbekämpande verksamhet blir tillgänglig. Endast sådan information som det finns ett generellt behov av i verksamheten får tas fram. I paragrafens första stycke finns en uttömmande uppräkning av de kategorier av personuppgifter som får tas fram vid sökning på namn, personnummer, samordningsnummer eller andra liknande identitetsbeteckningar. Av punkten 1 framgår att sådana uppgifter som anger att den sökte är anmäld för brott får tas fram. Att personen är anmäld innebär att avförda brottsanmälningar faller utanför. Som framgår av 4 kap. 5 § finns det begränsningar i fråga om behandling av vissa anmälningar. Uppgifter om personen kan trots det vara tillgängliga om någon annan av punkterna är tillämplig, t.ex. punkten 2 eller 3. Av punkten 2 framgår att uppgifter om att den sökte är eller har varit misstänkt för brott får tas fram. Det ska således framgå om 2016/17:89 brottsmisstanken är aktuell eller om personen har avförts som misstänkt. Enligt punkten 3 får även sådana uppgifter tas fram som anger att den sökta personen är misstänkt för att utöva eller komma att utöva viss brottslig verksamhet. Enligt punkterna 4–8 får uppgifter tas fram som anger att den sökta personen har gjort en brottsanmälan, är målsägande eller förekommer i ett ärende som vittne eller annan som lämnar eller har lämnat uppgifter eller yttrande. Detsamma gäller en person som har gett in eller tillhandahållits en handling. Även uppgifter som anger att den sökta personen har bedömts kunna komma att möta ett ingripande med grovt våld får ingå i träffbilden. Enligt punkten 9 får uppgifter om att den sökta personen är registrerad som funktionär i en eller flera juridiska personer vilka kan antas ha samband med brottslig verksamhet tas fram. Det kan t.ex. vara fråga om att den styrelse, verkställande direktör eller revisor som finns registrerad sammanfaller för flera olika bolag, dock utan att dessa personer misstänks vara de som faktiskt utövat den brottsliga verksamheten. Vid sökning i gemensamt tillgängliga uppgifter får det alltså inte tas fram uppgifter av annat slag, t.ex. uppgifter från underrättelsearbete som visar att den sökte är släkt med målsäganden eller den misstänkte. Vid sökning på personnummer eller samordningsnummer gäller detsamma som för sökning av namn. Med namn avses även delar av namn och med personnummer och samordningsnummer även de sifferkombinationer som ingår i numren. Också sökning med hjälp av födelsedatum eller de sista fyra kontrollsiffrorna i ett personnummer omfattas av bestämmelsen. Bestämmelsen är avsedd att omfatta motsvarande nummer som används i andra länder även om de är uppbyggda på ett annat sätt. Bestämmelsen ställer krav på viss anpassning av de tekniska system som används vid sökning. Vid sökning på ett visst namn, N.N., ska det inte komma upp andra uppgifter om N.N. än sådana som anges i paragrafen. Bestämmelsen är dock inte avsedd att förhindra att det vid en sådan sökning, som visar att N.N. är misstänkt för ett visst brott, också går att ta del av annan, i anslutning till brottsmisstanken angiven information. Vid en sökning på en person som visserligen förekommer i de gemensamt tillgängliga personuppgifterna men inte på något av de sätt som anges i 1–9 ska det däremot inte framkomma någon information vid en initial sökning. Möjligheten att vid en sökning få fram vissa typer av personuppgifter kan behöva begränsas ytterligare. Sådana personuppgifter som avses i punkterna 2–3, t.ex. uppgifter i nedlagda förundersökningar eller underrättelseinformation, är typiskt sett av mera integritetskänslig karaktär. I andra stycket erinras därför om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer har möjlighet att meddela föreskrifter om begränsningar av tillgången till sådana uppgifter. Att tillgången till personuppgifter i verkets brottsbekämpande verksamhet generellt ska begränsas till vad varje tjänsteman behöver för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter framgår av 2 kap. 9 §. Paragrafen överensstämmer till stor del med 3 kap. 6 § polisdatalagen och 4 kap. 5 § kustbevakningsdatalagen. Paragrafen innehåller fyra undantag från begränsningarna i 6 §. Övervägandena finns i avsnitt 9.14.4. Enligt första stycket 1 gäller inte 6 § vid sökning som sker i en viss handling eller i ett visst ärende. Det handlar här om sökning endast i begränsade informationsmängder. Av första stycket 2 framgår att 6 § inte heller gäller vid sökning i uppgiftssamlingar som skapats för att utreda viss preciserad brottslighet eller vissa kriminella grupperingar och som enbart de som arbetar med undersökningen har åtkomst till. Även här är det fråga om sökning i en avgränsad uppgiftsmängd, där tillgången till uppgifterna har begränsats. Bestämmelsen medger inte att en person med tillgång till flera uppgiftssamlingar kan söka i dessa med hjälp av någon form av sökverktyg eller dylikt. Sådan sökning kan dock vara tillåten enligt andra stycket. Uppgifter som ingår i sådana uppgiftssamlingar som avses kan inte alltid anses vara gemensamt tillgängliga (jfr kommentaren till 1 §). Om så inte är fallet, är bestämmelserna i 3 kap. överhuvudtaget inte tillämpliga på dem. Paragrafens andra stycke innehåller ytterligare två undantag från bestämmelserna i 6 §. En första förutsättning för att något av dessa undantag ska vara tillämpligt är att sökningen utförs av särskilt angivna tjänstemän. Det är här fråga om på förhand utpekade tjänstemän som med hänsyn till tjänstebefattning, arbetsuppgifter eller dylikt har ett särskilt behov av att kunna utföra mera omfattande sökningar. Enligt punkten 1 krävs därutöver att sökningen görs för att förebygga, förhindra eller upptäcka viss allvarlig brottslig verksamhet. Det är här fråga om sökning i underrättelseverksamhet som rör huvudsakligen grovt skattebrott, grovt försvårande av skattekontroll eller grovt bokföringsbrott. I punkten 2 regleras en möjlighet att, utan hinder av 5 §, göra mera omfattande sökningar även inom ramen för en förundersökning. Även i dessa fall krävs att det är fråga om sökning i samband med utredning av mycket allvarliga brott. De särskilt angivna tjänstemän som har möjlighet att göra sökningar enligt andra stycket har givetvis möjlighet att, på samma villkor som övriga tjänstemän, tillämpa undantagen i första stycket. I tredje stycket finns en upplysning om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifter, t.ex. om att det ska framgå av en förteckning eller liknande vilka personer som har anförtrotts den utökade möjligheten att söka enligt andra stycket. Av stycket framgår också att regeringen har möjlighet att meddela föreskrifter om ytterligare undantag från sökbegränsningarna i 6 §. Bestämmelsen överensstämmer till stor del med 3 kap. 7 § polisdatalagen och 4 kap. 6 § kustbevakningsdatalagen. Paragrafen innehåller bestämmelser om direktåtkomst. Övervägandena finns i avsnitt 7.10.3. Innebörden av begreppet direktåtkomst redovisas i kommentaren till 2 kap. 16 § och avsnitt 9.15.2. 2016/17:89 I första stycket anges att , , , , och får medges direktåtkomst till personuppgifter i brottsbekämpande verksamhet. Bestämmelsen innebär inte att de i paragrafen angivna myndigheterna har en absolut rätt till direktåtkomst. Det är upp till att bevilja sådan åtkomst. En bestämmelse om direktåtkomst reglerar vidare endast formen för utlämnande av uppgifter. Möjligheten att lämna ut vissa uppgifter genom direktåtkomst kan vara begränsad genom att uppgifterna är skyddade av sekretess. Något utlämnande genom direktåtkomst kan normalt inte ske om utlämnandet förutsätter sekretessprövning. I och med att åläggs en sekretessbrytande uppgiftsskyldighet i förhållande till andra brottsbekämpande myndigheter kan dock uppgifter som omfattas av den bestämmelsen utlämnas genom direktåtkomst. Av andra stycket framgår att om en myndighet har beviljats direktåtkomst till personuppgifter, ansvarar den för att tillgången till uppgifterna inom den egna myndigheten begränsas. I brottsbekämpande verksamhet gäller samma krav på begränsning enligt 2 kap. 10 §, oavsett på vilket sätt man fått tillgång till uppgifterna. Andra myndigheter som har beviljats direktåtkomst ska dock iaktta kravet i denna paragraf. Myndigheten är alltså skyldig att se till att endast den som behöver en uppgift för att fullgöra sina arbetsuppgifter har möjlighet att få del av uppgiften. I tredje stycket informeras om att regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, kan meddela närmare föreskrifter om bl.a. begränsningar i direktåtkomsten och om behörighet och säkerhet. Bestämmelser med motsvarande innehåll finns i 3 kap. 8 § polisdatalagen och 4 kap. 7 § kustbevakningsdatalagen. Bevarande och gallring av personuppgifter Paragrafen innehåller en generell bestämmelse om längsta tid för bevarande av personuppgifter i den brottsbekämpande verksamheten och hänvisar till de övriga bestämmelser om bevarande och gallring som finns i lagen. Övervägandena finns i avsnitt 9.16.1. Av första stycket framgår att personuppgifter aldrig får bevaras under än vad som behövs för något eller några av lagens ändamål. Bevarande tillåts således med hänsyn till ett eller flera ändamål. ändamål som avses är de som anges i 2 kap. 5–7 §§. för att bevara uppgifter, inte bara för ett viss utpekat konkret ärende som en viss förundersökning, utan även för mer övergripande brotts- Bestämmelsen ger exempelvis stöd för att bevara uppgifter i ett avslutat ärende, även om det då ärendet avslutas inte finns något konkret nytt ändamål för bevarandet men uppgifterna bedöms ha ett allmänt värde för verksamhet att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet eller utreda brott. En grundläggande förutsättning för bevarandet är att verket bedömer att uppgifterna behöver finnas tillgängliga ytterligare i den brotts- Första stycket avser såväl automatiserad som annan behandling av personuppgifter, t.ex. behandling i register. Bestämmelser om längsta tid för bevarande i brottsbekämpande verksamhet hindrar inte, till skillnad från bestämmelserna om gallring, att handlingar arkiveras enligt arkivlagens (1990:782) bestämmelser. När behandling är tillåten för brottsbekämpande ändamål kan bevarande således ske för arkivändamål. Personuppgifterna kan då avskiljas från den brottsbekämpande verksamheten och arkiveras i exempelvis ett digitalt arkiv. I andra stycket hänvisas till de övriga paragrafer i 4 kap. som innehåller bestämmelser om bevarande och gallring. Paragrafen överensstämmer till stor del med 2 kap. 12 § första stycket polisdatalagen och i 3 kap. 4 § första stycket kustbevakningsdatalagen. Paragrafen är en upplysningsbestämmelse och har utformats efter modell från 2 kap. 11 § åklagardatalagen (2015:433). Övervägandena finns i avsnitt 9.16.1. Genom punkten 1 upplyses om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer har möjlighet att meddela föreskrifter om att vissa kategorier av personuppgifter får bevaras i den brottsbekämpande verksamheten än vad som anges i 5, 6 och 8 §§. Det kan t.ex. handla om föreskrifter om vissa kategorier av uppgifter från förundersökningar, exempelvis uppgifter om ägare av tillgångar. Det kan vidare vara fråga om fortsatt behandling av uppgifter om dömda personer i syfte att förenkla för att hitta ärenden som har arkiverats. Punkten överensstämmer till stor del med 3 kap. 12 § och 15 § första stycket polisdatalagen samt med 4 kap. 11 § och 14 § första stycket kustbevakningsdatalagen. Genom punkten 2 informeras om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifter om att personuppgifter, med avvikelse från 3 § första stycket och 8 §, får bevaras för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål. Punkten överensstämmer i sak med 2 kap. 13 § tredje stycket och 3 kap. 15 § andra stycket polisdatalagen samt med 3 kap. 5 § tredje stycket och 4 kap. 14 § andra stycket kustbevakningsdatalagen. Genom punkten 3 informeras om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifter om digital arkivering. Arkivering utesluter i sig inte fortsatt digital tillgång till uppgifter i den brottsbekämpande verksamheten. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan därför, i syfte att begränsa tillgången till uppgifter, meddela föreskrifter om digital arkivering. Syftet med sådana föreskrifter kan vara att förhindra att digitalt arkiverade uppgifter fortsätter att behandlas på samma sätt som tidigare i den brottsbekämpande verksamheten, trots att bevarandet inte längre sker för verksamhetsändamål utan för arkivändamål. Punkten överensstämmer i sak med 2 kap. 12 § andra stycket polisdatalagen och 3 kap. 4 § tredje stycket kustbevakningsdatalagen. Personuppgifter som inte har gjorts gemensamt tillgängliga Paragrafen reglerar gallring av personuppgifter som behandlas automatiserat och som inte har gjorts gemensamt tillgängliga. Vad som avses med gallring behandlas i avsnitt 9.16.2. Som framgår av första stycket ska personuppgifter som behandlas i ett ärende gallras senast efter det att ärendet avslutades, medan personuppgifter som inte kan hänföras till något ärende ska gallras senast efter det att de behandlades automatiserat första gången. Gallringsfristens längd beror alltså på om personuppgifterna behandlas inom ramen för ett ärende eller inte. Begreppet ärende har här en särskild innebörd som kan avvika från den gängse innebörden av begreppet i förvaltningslagen (1986:223). Med ärende avses i detta sammanhang en serie åtgärder som är avsedda att leda fram till ett bestämt slut. Särskilda underrättelseprojekt kan t.ex. omfattas. Underrättelseprojekt med en obestämd varaktighet kan dock inte ses som ett ärende i den mening som avses i paragrafen. Vidare är åtgärder som vidtas med anledning av att någon enskild har påkallat att agerar att anse som ett ärende. Det är däremot inte frågan om något ärende när en tjänsteman vidtar en tillfällig åtgärd inom ramen för verksamheten, t.ex. tar emot allmän information från allmänheten som inte har samband med någon pågående brottsutredning. I andra stycket föreskrivs ett undantag från gallringsbestämmelsen för personuppgifter i ärenden om utredning eller beivrande av brott. Det rör sig framför allt om förundersökningar och om andra utredningar som handläggs enligt bestämmelser i 23 kap. . I fråga om uppgifter i sådana ärenden tillämpas när det gäller gallring i stället bestämmelserna om gallring i arkivlagen. I övrigt, se 4–6 §§. Paragrafen överensstämmer till stor del med 2 kap. 13 § första och andra styckena polisdatalagen och 3 kap. 5 § första och andra styckena kustbevakningsdatalagen. Gemensamt tillgängliga uppgifter i ärenden om utredning av brott I paragrafen ges en upplysning om att det i 5 och 6 §§ finns bestämmelser om hur länge personuppgifter i vissa ärenden om utredning av brott får bevaras i brottsbekämpande verksamhet. Övervägandena finns i avsnitt 9.16.4. I 5 och 6 §§ anges ramarna för behandlingen av personuppgifter i vissa avslutade ärenden om utredning av brott. En utgångspunkt är att ärenden om utredning av brott inte ska gallras enligt lagens bestämmelser (3 § andra stycket). För gemensamt tillgängliga uppgifter i vissa sådana ärenden föreskrivs dock i 5 och 6 §§, i stället för gallringsregler, en längsta tid för bevarande. Bestämmelserna kompletterar den generella bestämmelsen om bevarande i 1 § första stycket. Bestämmelserna i 5 och 6 §§ reglerar bevarandet av uppgifter i brottsanmälningar, avslutade förundersökningar och andra utredningar som handläggs enligt bestämmelser i 23 kap. . Bestämmelserna om längsta tid för bevarande hindrar inte att handlingar arkiveras och gallras enligt arkivlagens bestämmelser. ling är tillåten för brottsbekämpande ändamål kan bevarande således ske för arkivändamål. Med hänsyn till att arkivering kan ske digitalt och att arkivering i sig inte utesluter fortsatt digital tillgång till uppgifter i verksamheten, kan regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, i syfte att begränsa tillgången till uppgifter, meddela föreskrifter om digital arkivering. Paragrafen överensstämmer till stor del med 3 kap. 9 § polisdatalagen och 4 kap. 8 § kustbevakningsdatalagen. Paragrafen reglerar hur länge personuppgifter i en brottsanmälan får behandlas, i de fall där anmälan i fråga inte har lett till en förundersökning eller annan motsvarande utredning. Övervägandena finns i avsnitt 9.16.4. Huvudregeln är att uppgifter i en avskriven brottsanmälan ska kunna behandlas fram till den tidpunkt när brottet preskriberas, eftersom förundersökning kan inledas om det kommer fram omständigheter som gör att brottet kan upp. När brottet kan bli föremål för åtal, får uppgifterna däremot inte längre behandlas i den brottsbekämpande verksamheten. Från huvudregeln om att behandling får ske fram till dess att brottet har preskriberats görs dock undantag för uppgifter i sådana anmälningar som har avskrivits på den grunden att det inte fanns något brott, t.ex. anmälningar som gäller icke straffbara gärningar. Uppgifter i sådana anmälningar får, när beslut om avskrivning har meddelats, inte behandlas i den brottsbekämpande verksamheten. Motsvarande bestämmelser finns i 3 kap. 10 § polisdatalagen och 4 kap. 9 § kustbevakningsdatalagen. Paragrafen reglerar hur personuppgifter i avslutade förundersökningar och andra utredningar som handläggs enligt bestämmelser i 23 kap. längst får behandlas i den brottsbekämpande verksamheten. Övervägandena finns i avsnitt 9.16.4. Utgångspunkten är att brottsutredningar ska kunna behandlas efter det att ärendet avslutades. En förutsättning för behandlingen är dock att uppgifterna behöver bevaras för något eller några av lagens ändamål (se kommentaren till 1 §). Eftersom det kan vara fråga om betydande mängder information, har det av integritetsskäl bestämts en yttersta tidsgräns för sådan fortsatt behandling. Personuppgifter i en förundersökning som har lett till åtal eller annan domstolsprövning får enligt första stycket bli föremål för fortsatt behandling även efter det att saken har avslutats. I fråga om sådana förundersökningar räknas tiden från utgången av det kalenderår då domstolens dom eller beslut fick laga kraft. I andra stycket regleras förundersökningar som inte har lett till domstolsprövning. Hit hör bl.a. nedlagda förundersökningar och förundersökningar om brott som har lagförts genom strafföreläggande. I dessa fall räknas femårsfristen från utgången av det kalenderår då förundersökningen avslutades. Bestämmelsen i paragrafen hindrar inte att uppgifter från en brotts- anmälan eller förundersökning fram till femårsfristens utgång inhämtas till annan brottsbekämpande verksamhet, t.ex. ett särskilt underrättelse- projekt, under förutsättning att de behövs där (2 kap. 5 §). I dessa fall får uppgifterna fortsätta att behandlas för sitt nya ändamål även sedan den ursprungliga fristen har gått ut. En sådan behandling får dock bara ske i den utsträckning behandlingen behövs för det nya ändamålet. förutsätts att uppgifterna gallras enligt de bestämmelser som gäller för behandlingen för det nya ändamålet. Om det t.ex. är ett underrättelse- projekt ska uppgiften gallras enligt bestämmelserna i 8 §. läggande princip, att ändamålet för behandlingen är avgörande för hur länge en viss uppgift får bevaras, berörs även i kommentaren till 8 §. Regleringen i paragrafen gäller, såsom framgår av tredje stycket, också uppgifter i andra utredningar som handläggs enligt bestämmelser i detta kan t.ex. avses en s.k. förenklad utredning enligt 23 kap. 22 § . finns i 3 kap. 11 § polisdatalagen och 4 kap. 10 § kustbevakningsdatalagen. Paragrafen innehåller bestämmelser om behandling av personuppgifter som rör brottsmisstankar efter det att en förundersökning har lagts ned, ett åtal har lagts ned eller en åtalad person har frikänts genom en lagakraftvunnen dom. Övervägandena finns i avsnitt 9.16.4. Enligt paragrafen får en person inte vara sökbar som misstänkt efter det att förundersökningen mot personen har lagts ned. Detta gäller oavsett skälet för nedläggningsbeslutet. Om förundersökningen har lett till åtal, men detta har lagts ned eller lett till en frikännande dom, får den åtalade personen inte längre vara sökbar som misstänkt för brottet. Detta hindrar inte, om förundersökningen omfattar flera brott, att personen får vara sökbar som misstänkt för andra brott i förundersökningen och där motsvarande nedläggningsbeslut eller frikännande dom avseende dessa brott inte har meddelats. Bestämmelsen ska inte tolkas så att alla handlingar där det förekommer uppgifter om att en viss person har pekats ut eller hörts som misstänkt måste förstöras. Däremot ska det inte längre vara möjligt att vid sökning i elektroniskt lagrat material återfinna den utpekade personen om man söker efter misstänkta personer. Bestämmelsen utesluter således inte att det vid en sökning kommer fram uppgifter om en person som har varit misstänkt, förutsatt att det framgår att han eller hon är misstänkt för brottet i fråga. Bestämmelsen hindrar alltså inte fortsatt behandling av andra personuppgifter avseende den tidigare misstänkta personen än själva brottsmisstanken. Om förundersökningen om brottet fortsätter, är det givetvis också tillåtet att behandla misstankar mot andra personer. Bestämmelsen överensstämmer i sak med 3 kap. 13 § polisdatalagen och 4 kap. 12 § kustbevakningsdatalagen. Övriga gemensamt tillgängliga uppgifter Prop. Paragrafen innehåller bestämmelser som reglerar gallring av andra gemensamt tillgängliga uppgifter än uppgifter i ärenden om utredning av brott. Övervägandena finns i avsnitt 9.16.3. Enligt första stycket ska vid gallring av här aktuella uppgifter andra och tredje styckena tillämpas. Det gäller olika gallringsfrister beroende på vilket slag av uppgifter det är fråga om. Enligt andra stycket ska personuppgifter som kan antas ha samband med misstänkt brottslig verksamhet gallras senast om den misstänkta verksamheten innefattar brott för vilket är föreskrivet fängelse eller däröver eller som sker systematiskt. Om den misstänkta verksamheten i stället innefattar brott för vilket är föreskrivet fängelse eller däröver gäller i stället en femårig gallringsfrist. Fristerna räknas från utgången av det kalenderår då registreringen avseende en person gjordes. Om ytterligare uppgifter om personen samlas in – oavsett om de har samband med den brottsliga verksamhet som först föranledde registrering eller annan brottslig verksamhet – förlängs gallringsfristen med tre eller beroende på hur allvarlig den nya brottsliga verksamheten är. Med personuppgifter avses såväl direkta som indirekta personuppgifter, dvs. inte bara uppgifter som direkt tar sikte på en person, t.ex. namn och utseende, utan också uppgifter om fordon, adresser m.m. som kan knytas till en person. I tredje stycket anges att uppgifter som har behandlats med stöd av 2 kap. 5 § 3, dvs. uppgifter som behövs för att fullgöra internationella åtaganden, ska gallras senast efter utgången av det kalenderår då det ärende i vilket uppgifterna behandlades avslutades. Bestämmelsen kan bli aktuell t.ex. när en svensk brottsbekämpande myndighet har lämnat rättslig hjälp till en utländsk myndighet. Gallringsfristerna i andra och tredje styckena utgör maximitider.