prop · H403173 · 2017-04-26 00:00:00 — Med politiskt parti avses i första hand sådana partier som är representerade på den högsta beslutsnivån i staters folkvalda församlingar, dvs. för svenskt vidkommande. Detta följer av att funktionerna, enligt 8 § 5, ska vara viktiga offentliga funktioner i en stat. Även partier som företräds i mellanstatliga folkvalda församlingar såsom får anses vara på denna nivå. Eftersom definitionen träffar både svenska och utländska personer i politiskt utsatt ställning, måste en bedömning avseende utländska politiska partier ske utifrån förhållandena i varje enskild stat. Ledning för tolkningen får då sökas i den övergripande definitionen i 8 § 5. Övervägandena finns i avsnitt 6.1.3. Paragrafen genomför artikel 3.10 och 3.11 i direktivet. I paragrafen definieras vad som avses med en familjemedlem och känd medarbetare till en person i politiskt utsatt ställning. Paragrafens första och andra stycken motsvarar 2 kap. 7 a § penningtvättslag (jfr prop. 2014/15:80 s. 68). Tredje stycket är nytt och innehåller ett förtydligande av begreppet nära förbindelser med en person i politiskt utsatt ställning. Med detta avses nära affärsförbindelser och andra förbindelser som kan medföra att den kända medarbetaren kan förknippas med förhöjd risk för penningtvätt eller finansiering av terrorism. En förhöjd risk kan föreligga när det finns en intressegemenskap och ett ömsesidigt beroende mellan personen i politiskt utsatt ställning och den kända medarbetaren. En sådan intressegemenskap kan exempelvis föreligga mellan ägaren och en styrelseledamot i ett aktiebolag, eller mellan personer som har gemensamma ekonomiska intressen som baseras på andra faktorer än engagemang i samma juridiska person. Nära förbindelser kan också anses föreligga mellan personer som sitter i styrelsen i samma bolag, politiska parti eller ideella organisation. I sådana fall är den ekonomiska intressegemenskapen mindre Däremot finns andra grunder för ett ömsesidigt beroende och gemensamma intressen. Om relationen mellan personen i politiskt utsatt ställning och den kända medarbetaren innebär att den sistnämnda kan förknippas med en högre risk för penningtvätt eller finansiering av terrorism, får i slutändan avgöras av förhållandena i det enskilda fallet. Övervägandena finns i avsnitt 6.1.3. 2 kap. Riskbedömning och rutiner Paragrafen genomför tillsammans med 2 § artikel 8.1 i direktivet och motsvarar delvis 5 kap. 1 § penningtvättslag. Paragrafen innehåller bestämmelser om hur verksamhetsutövare ska genomföra den allmänna riskbedömning som ska ligga till grund för verksamhetsutövarens rutiner, riktlinjer och övriga åtgärder enligt lagen. I första stycket anges att verksamhetsutövare ska göra en bedömning av hur de produkter och tjänster verksamhetsutövaren tillhandahåller kan utnyttjas för penningtvätt och finansiering av terrorism, samt bedöma hur stor risken är för att detta sker. Med penningtvätt och finansiering av terrorism avses sådana förfaranden som anges i 1 kap. 6 och 7 §§. Verksamhetsutövarens bedömning ska således besvara frågan om och hur dess produkter eller tjänster kan användas för att exempelvis dölja brottsligt åtkommen egendoms samband med brott eller brottslig verksamhet. Vid bedömningen ska verksamhetsutövaren bl.a. beakta möjliga tillvägagångssätt för penningtvätt eller finansiering av terrorism, dvs. sådana förfaranden som verksamhetsutövaren själv uppmärksammat eller som den fått information om från tillsynsmyndigheter, brottsbekämpande myndigheter eller från det samordningsorgan som ska inrättas. I andra stycket anges vad verksamhetsutövaren särskilt ska beakta vid riskbedömningen. Även andra relevanta omständigheter och faktorer än de som framgår i bestämmelsen ska således beaktas när det är relevant. Förutom produkternas och tjänsternas egenskaper och sårbarheter ska vilka kunder och distributionskanaler som finns beaktas, liksom geografiska riskfaktorer. Med kundriskfaktorer avses bl.a. sådana omständigheter som ska beaktas vid riskklassificeringen enligt 2 kap. 4 och 5 §§. Geografiska faktorer är sådana som är relaterade till förhållandena i de länder där produkter eller tjänster erbjuds eller där verksamhetsutövarens kunder är baserade. Riskfaktorer avseende distributionskanaler kan exempelvis vara om verksamhetsutövaren har kontroll över produkter eller tjänster när de erbjuds kunden eller om distribution sker via en tredje part. För att vara relevant och tillförlitlig ska en riskbedömning så långt möjligt vara baserad på verkliga sårbarheter och risker. I bestämmelsen anges därför att verksamhetsutövare vid bedömningen måste beakta sådana omständigheter som kommer fram vid rapportering av misstänkta transaktioner eller aktiviteter som görs till . Den viktigaste informationen om sårbarheter och risker är dock sådan som sammanställts och analyserats av de myndigheter som har ansvar för att utreda och beivra penningtvättsbrott och finansiering av terrorism. Den information om kända tillvägagångssätt, kvantitativ data och andra uppgifter med relevans för bedömningen som myndigheterna tillhandahåller ska således också beaktas av verksamhetsutövarna. I 8 kap. 1 § 2 framgår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om den allmänna riskanalysen och faktorer som kan tyda på låg eller hög risk för penningtvätt och finansiering av terrorism. Paragrafen har utformats i linje med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.1. Paragrafen genomför tillsammans med 1 § artikel 8.1 i direktivet. Paragrafen genomför också artikel 8.2 i direktivet. Den motsvaras delvis av 5 kap. 1 § första stycket penningtvättslag. Paragrafen innehåller kompletterande bestämmelser om verksamhetsutövarnas allmänna riskbedömning. Av första stycket framgår att omfattningen av den allmänna riskbedömningen ska bestämmas med hänsyn till verksamhetsutövarens storlek och art samt riskerna för penningtvätt och finansiering av terrorism i verksamheten. Med verksamhetens art avses i första hand vilken verksamhet som bedrivs, inbegripet vilka varor eller tjänster som tillhandahålls, hur komplexa dessa varor och tjänster är och andra liknande omständigheter. Med storlek avses t.ex. omsättning, antal anställda, antal verksamhetsställen och liknande förhållanden. Riskbedömningen ska alltså vara så omfattande som motiveras av förhållandena i det enskilda fallet. Av andra stycket framgår att riskbedömningen ska utformas i så att den kan ligga till grund för verksamhetsutövarens rutiner, riktlinjer och övriga åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism. Riskbedömningen är av stor vikt för flertalet åtgärder i penningtvätts- lagen. För det första ska de rutiner och riktlinjer som anges i 8 § vara utformade i syfte att motverka de identifierade riskerna. Den allmänna riskbedömningen spelar också en viktig roll vid riskbedömningen av kunderna (3 §), vilket i sin tur styr omfattningen av åtgärderna för kund- kännedom. Riskbedömningen ska också beaktas när verksamhets- utövaren bestämmer omfattning och inriktning på övervakningen av aktiviteter och transaktioner enligt 4 kap. 1 §. Riskbedömningen ska vara utformad på ett sådant sätt att den kan användas för dessa syften. I tredje stycket framgår att riskbedömningen ska vara dokumenterad och hållas uppdaterad. Behov av uppdatering kan föreligga när nya produkter eller tjänster introduceras eller när verksamhetsutövaren får kännedom om nya omständigheter som påverkar riskbedömningen. I 8 kap. 1 § 3 framgår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om undantag från kravet på en dokumenterad riskbedömning. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.1. Paragrafen genomför delvis artikel 13.2 och 13.4 i direktivet. Paragrafen genomför tillsammans med 4 § artikel 16 i direktivet. 2016/17:173 5 § genomför paragrafen artikel 18.3 i direktivet. Tillsammans med 3 kap. 15 § genomför paragrafen artikel 15.1 och 15.2 i direktivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om riskbedömning av kunden. Innehållet i paragrafen är i allt väsentligt nytt jämfört med års penningtvättslag och innehåller i första stycket ett krav på att verksamhetsutövare ska göra en bedömning av kundens riskprofil. Med riskprofil avses hur stor risk för penningtvätt eller finansiering av terrorism som kan förknippas med kundrelationen. Bedömningen av kundens riskprofil ska i sin tur, på sätt som framgår i 3 kap. 14–16 §§, avgöra omfattningen av kundkännedomsåtgärderna som ska genomföras avseende en viss kund. I första stycket framgår att riskprofilen ska bestämmas med utgångspunkt i verksamhetsutövarens allmänna riskbedömning. I den allmänna riskbedömningen, som ska genomföras enligt 1 och 2 §§, ska verksamhetsutövare göra en bedömning av hur stor risk för penningtvätt eller finansiering av terrorism som kan förknippas med de produkter och tjänster som verksamhetsutövaren tillhandahåller. Vid riskklassificeringen ska verksamhetsutövare också beakta kännedom om kunden som verksamhetsutövaren har. För vissa produkter och tjänster, exempelvis sådana som bedöms innebära en låg risk för penningtvätt och finansiering av terrorism, kan verksamhetsutövare bestämma de inledande kundkännedomsåtgärdernas omfattning utan att göra en individuell bedömning av risken kopplad till den enskilda kunden. Ofta är det dock nödvändigt att, utöver risken kopplad till produkten eller tjänsten, beakta kundspecifika riskfaktorer. Att sådana faktorer ska beaktas när det behövs för att bestämma kundens riskprofil anges i andra stycket. Där framgår att verksamhetsutövaren ska beakta omständigheter som anges i 4 och 5 §§, i föreskrifter som meddelats med stöd av lagen och andra omständigheter som i det enskilda fallet påverkar risken som kan förknippas med kundrelationen. I tredje stycket framgår att riskprofilen ska följas upp under pågående affärsförbindelser och ändras när det finns anledning till det. Skäl för en ändring av kundens riskklass kan föreligga när verksamhetsutövaren får kännedom om nya uppgifter avseende kunden vid den fortlöpande uppföljningen enligt 3 kap. 13 §, övervakning och bedömning enligt 4 kap. 1 och 2 §§ eller på annat sätt. Om riskprofilen ändras så att risken som kan förknippas med kunden anses ha ökat bör förnyade och fördjupade åtgärder för kundkännedom vidtas. Om risken bedöms som lägre vid en uppföljning, kan verksamhetsutövaren exempelvis minska omfattningen och frekvensen av den fortlöpande uppföljningen enligt 3 kap. 13 § och övervakningen enligt 4 kap. 1 §. I 8 kap. 1 § 4 framgår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om riskklassificeringen och faktorer som kan tyda på låg eller hög risk för penningtvätt eller finansiering av terrorism. Paragrafen har utformats i linje med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 8.6. Paragrafen, som är ny, genomför tillsammans med 3 § artikel 16 i direktivet. I paragrafen anges kundspecifika omständigheter som enligt bilaga II till direktivet kan vara indikatorer på potentiellt lägre risk. De faktorer som anges i paragrafen är inte en uttömmande lista av lågriskfaktorer. Förekomsten av en eller flera faktorer kan inte heller tas till intäkt för att risken är låg. En samlad bedömning med hänsyn till samtliga relevanta omständigheter måste således alltid göras. Punkten 1 innebär att en faktor som tyder på låg risk är att kunden är en stat, ett landsting eller en kommun samt juridiska personer där en eller flera av dessa genom ägande eller på annat sätt kan anses ha ett bestämmande inflytande över den juridiska personen. Punkterna 2–4 innebär att kundens hemvist kan beaktas. En hemvist inom EES eller i en stat med bestämmelser som motsvarar direktivet och som tillämpas på ett effektivt sätt kan indikera lägre risk. Detsamma gäller om kunden har hemvist i ett land med en låg nivå av korruption och annan relevant brottslighet. Med relevant brottslighet kan avses sådan brottslighet som genererar stora brottsvinster som måste tvättas, exempelvis narkotikabrottslighet och terrorismrelaterad brottslighet. I punkten 5 anges att lägre risk kan förknippas med kunder inom eller utanför EES vars överlåtbara värdepapper är upptagna till handel på en reglerad marknad. Paragrafen har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 8.6. Paragrafen, som är ny, genomför tillsammans med 3 § artikel 18.3 i direktivet. I paragrafen anges kundspecifika omständigheter som enligt bilaga III till direktivet kan vara indikatorer på potentiellt högre risk. De faktorer som anges i paragrafen är inte en uttömmande lista av högriskfaktorer. Eftersom faktorerna ska beaktas vid riskklassificeringen av kunden enligt 3 §, kan förekomsten av en eller flera faktorer inte tas till intäkt för att risken är hög. En samlad bedömning med hänsyn till samtliga relevanta omständigheter måste således alltid göras. Med ovanlig och komplicerad ägarstruktur enligt punkten 1 avses bl.a. förekomsten av moder- eller dotterbolag till kunden som gör det svårt att utreda förekomsten av en verklig huvudman eller komplicerade bolagsstrukturer som inte förefaller vara affärsmässigt motiverade. I punkten 2 anges att frågan om kunden bedriver kontantintensiv verksamhet ska beaktas. Med detta avses att en hög andel betalningar till eller från kunden avseende produkter och tjänster sker i kontanter. Förekomsten av kontant utbetalda löner och andra arvoden kan också beaktas. Punkten 3 avser kunder som har nominella aktieägare eller andelar utställda på innehavaren. 2016/17:173 Punkten 4 avser kunder som har till syfte att förvalta en viss fysisk persons tillgångar. Denna punkt omfattar inte värdepappersförvaltning, förvaltning av insatta medel på bankkonton och liknande förfaranden utan avser situationen då en juridisk person eller konstruktion skapats i syfte att förvalta eller förvara medel för en viss fysisk persons räkning. Punkterna 5–8 avser situationer då kundens hemvist påverkar risken som kan förknippas med kunden. En förhöjd risk indikeras när kunden har hemvist i en stat som saknar effektiva system för bekämpning av penningtvätt eller finansiering av terrorism, i en stat med betydande korruption och annan relevant brottslighet, i en stat som är föremål för sanktioner, embargon eller liknande åtgärder eller i en stat som finansierar eller stöder terroristverksamhet eller där terroristorganisationer är verksamma. Förekomsten av de olika faktorerna bör ha kommunicerats av en tillsynsmyndighet eller annan relevant myndighet eller vara allmänt kända för att det ska kunna krävas att verksamhetsutövare ska ha kännedom om förhållandena i olika stater. Enligt punkten 9 kan en förhöjd risk också indikeras när affärsförbindelser eller transaktioner sker på distans, utan användning av metoder som på ett tillförlitligt sätt kan säkerställa kundens identitet. Identifikation genom exempelvis Bank-ID eller andra lösningar för identifiering på distans som grundar sig på en tillförlitlig kontroll av kundens identitet omfattas således inte av denna punkt. I punkten 10 framgår att förhöjd risk kan indikeras om betalning av varor eller tjänster görs av någon som är okänd eller saknar koppling till kunden. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 8.6. Paragrafen genomför artikel 10.1 i direktivet och motsvaras av 2 kap. 14 § penningtvättslag. Bestämmelsen innehåller ett förbud för kreditinstitut och finansiella institut att föra anonyma konton eller utfärda anonyma motböcker. Förbudet omfattar alla slags konton och förbudet mot anonymitet gäller i förhållande till behöriga myndigheter (se även prop. 2008/09:70 s. 196). Övervägandena finns i avsnitt 7.8. Paragrafen genomför artikel 24 i direktivet och motsvarar i stora delar 5 kap. 3 § penningtvättslag (jfr prop. 2008/09:70 s. 202 f.). Brevlådebank definieras i 1 kap. 8 § 2 som ett utländskt institut som är registrerat inom en jurisdiktion inom vilken det saknar verklig etablering och ledning och där institutet inte heller ingår i en finansiell grupp som omfattas av tillsyn. En förändring i förhållande till nuvarande lag är att bestämmelsen, förutom av kreditinstitut, även ska tillämpas av de verksamhetsutövare som är att betrakta som finansiella institut. Dessutom används begreppet ”korrespondentförbindelse” i stället för ”förbindelse”. Bestämmelsen innebär att kreditinstitut och finansiella institut inte får upprätthålla korrespondentförbindelser med brevlådebanker och inte heller etablera eller upprätthålla sådana förbindelser med andra kreditinstitut som tillåter att deras konton används av brevlådebanker. Övervägandena finns i avsnitt 7.8. Paragrafen genomför delar av artikel 8.3 och 8.4 i direktivet och motsvarar delvis 5 kap. 1 § andra stycket penningtvättslag. Paragrafen innehåller bestämmelser om de interna rutiner som verksamhetsutövare ska ha. I första stycket anges att verksamhetsutövare ska ha rutiner och riktlinjer avseende åtgärder för kundkännedom, övervakning och rapportering samt behandling av personuppgifter. De områden som verksamhetsutövarna ska ha rutiner och riktlinjer för motsvarar således i huvudsak de krav som framgår i 3–5 kap. Kravet på rutiner och riktlinjer avseende kundkännedom, övervakning och rapportering syftar till att verksamhetsutövarna och i förekommande fall deras anställda ska ha riskbaserade och verksamhetsanpassade regler för hur de ska fullgöra kraven i penningtvättslagen och hantera de olika situationer och bedömningar som uppkommer vid tillämpningen av regelverket. Rutiner och riktlinjer avseende behandling av personuppgifter kan avse bl.a. föreskrifter för gallring av äldre personuppgifter och andra liknande åtgärder och rutiner som bl.a. kan syfta till att personuppgifter lagras och hanteras på ett sätt som är förenligt med gällande regelverk. För filialiserade verksamheter, och särskilt de med filialer utanför EES, bör de interna rutinerna innehålla riktlinjer och rutiner för informationsdelning och behandling av personuppgifter motsvarande de som ska fastställas för koncerner enligt 9 §. Av andra stycket följer att rutiner och riktlinjer ska hållas uppdaterade och fortlöpande ändras om det krävs till följd av nya eller förändrade risker för penningtvätt eller finansiering av terrorism. Liksom den allmänna riskbedömningen ska rutinernas och riktlinjernas omfattning och innehåll vara proportionerliga mot verksamhetsutövarens storlek, art och riskerna för penningtvätt eller finansiering av terrorism i verksamheten. Detta framgår i tredje stycket. I 8 kap. 1 § 5 framgår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om de interna rutinerna. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. Paragrafen, som är ny, genomför del av artikel 45.1 i direktivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om särskilda rutiner för koncerner. I första stycket framgår att paragrafen gäller för verksamhetsutövare som är det yttersta moderföretaget i en koncern. Sådana verksamhetsutövare ska fastställa gemensamma rutiner och riktlinjer för de delar av koncernen som omfattas av penningtvättslagen. De gemensamma rutinerna har delvis ett annat syfte än de interna rutiner som regleras i 8 §. Detta framgår i andra stycket, där det anges att de gemensamma rutinerna och riktlinjerna åtminstone ska avse informationsutbyte inom koncernen samt gemensamma rutiner och riktlinjer för behandling av personuppgifter. 2016/17:173 kunna delas mellan moder- och dotterbolag och mellan dotterbolagen. Rutiner och riktlinjer för informationsutbyte ska säkerställa att det finns en intern kommunikation om misstankar om penningtvätt eller finansiering av terrorism. Om ett dotterbolag lämnar en rapport om sådana misstankar till förutsätts denna information i regel delas med övriga delar av verksamheten. Sådan information kan vara relevant för den allmänna riskbedömningen. Informationen kan också syfta till att säkerställa att den kund som rapporterats inte kan bli kund i ett annat dotterbolag, eller i vart fall att information om rapporteringen beaktas vid riskklassificeringen. Informationsutbyte kan avse också annan relevant information. Ett exempel kan vara information rörande en och samma misstänkta transaktion som finns hos olika dotterbolag. För att kunna göra en fullständig rapport om misstankarna till krävs i regel att information om misstankarna sammanställs, vilket förutsätter att det finns rutiner och riktlinjer för delning och sammanställning av sådan information. De gemensamma riktlinjerna för behandling av personuppgifter bör i första hand syfta till att säkerställa att det informationsutbyte som sker inom koncernen är förenligt med gällande regelverk. När det är lämpligt med hänsyn till dotterföretagens storlek, art och risken för penningtvätt och finansiering av terrorism kan de gemensamma rutinerna helt eller delvis avse sådana rutiner och riktlinjer som avses i 3 §. Detta följer av att kraven på de gemensamma rutinerna inte är uttömmande utan uppställer en miniminivå. I 8 kap. 1 § 5 framgår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om de gemensamma rutinerna. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Paragrafen, som är ny, genomför tillsammans med 4 § artikel 45.1 i direktivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om särskilda krav på det yttersta moderföretaget i en koncern. I paragrafen anges att det yttersta moderföretaget, som enligt 9 § har ansvaret för att gemensamma rutiner och riktlinjer upprättas, också har ansvar för att se till att dotterföretagen tillämpar dessa rutiner och riktlinjer. Det gäller dotterföretag i och utomlands. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 45.3 i direktivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om koncerner och företag med filialer, i de fall dotterföretag eller filialer är verksamma utanför EES. Av paragrafens första stycke framgår att verksamhetsutövare som är det yttersta moderföretaget i en koncern ska se till att dotterbolag utanför EES tillämpar bestämmelserna i penningtvättslagen, om motsvarande regler i det land där dotterföretaget hör hemma är mindre ingripande än de svenska bestämmelserna. För att avgöra om den nu behandlade paragrafen ställer krav på tillämpningen i det tredje landet måste verksamhetsutövare som omfattas av bestämmelsen göra en bedömning av lagstiftningen i det land där verksamheten bedrivs. I de delar där lagen i det tredje landet är jämförbar med svenska förhållanden eller mer ingripande ska det tredje landets lag tillämpas. Först om det finns luckor eller svagheter i det tredje landets lag ska penningtvättslagen tillämpas för att åstadkomma en sammantagen tillämpning som inte är mindre ingripande än penningtvättslagen. Bestämmelsens första stycke har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I andra stycket framgår att bestämmelserna i första stycket gäller även för verksamhetsutövare som har filialer i ett land utanför EES. Om bestämmelserna som gäller i det land där filialen finns är mindre ingripanden än de svenska bestämmelserna ska verksamhetsutövaren se till att filialen tillämpar de svenska bestämmelserna. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 45.5 i direktivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om vad en verksamhetsutövare ska göra om dotterföretag eller filialer i utlandet inte kan fullgöra kraven i 10 och 11 §§. I första stycket regleras vad en verksamhetsutövare som är det yttersta moderföretaget i en koncern ska göra om kraven i 10 och 11 §§ inte kan uppfyllas av ett dotterföretag utanför EES.