prop · H403173 · 2017-04-26 00:00:00 — Artikel 60.5 och 60.6 i direktivet kräver således inte att det införs någon särskild reglering med motsvarande innehåll (jfr avsnitt 13.15.1). Som nämns ovan kan även andra myndigheter än Lotteriinspektionen meddela tillstånd till eller registrera anordnare av lotterier som omfattas av penningtvättslagen. Det kan således förekomma situationer då Lotteriinspektionen ingriper mot spelanordnare som fått tillstånd eller registrerats av en annan myndighet. Lotteriinspektionen bör, i egenskap av tillsynsmyndighet, kunna förelägga även sådana spelanordnare att upphöra med verksamheten. Frågan om återkallande av tillståndet eller avregistrering bör alltjämt förbehållas den tillståndsgivande eller registrerande myndigheten. Lotteriinspektionen bör därför meddela den tillståndsgivande myndigheten eller registreringsmyndigheten sitt beslut att förelägga en anordnare att upphöra med verksamheten. En underrättelse bör ske när beslutet meddelas och när det fått laga kraft. Den tillståndsgivande myndigheten eller registreringsmyndigheten bör återkalla tillståndet eller upphäva registreringen när Lotteriinspektionens beslut fått laga kraft. Detsamma bör gälla när inspektionen meddelat ett beslut som ska gälla . Om Lotteriinspektionens beslut i ett sådant ärende överklagas till domstol och domstolen kommer fram till att beslutet inte ska gälla uppstår fråga om hur det ska säkerställas att domstolens avgörande får genomslag även i förhållande till tillstånds- eller registreringsmyndigheten. Utredningen föreslår att domstolen i en sådan situation även ska pröva och upphäva tillstånds- eller registreringsmyndighetens eventuella beslut om återkallelse av tillstånd eller upphävande av registrering. Regeringen anser emellertid, i likhet med Förvaltningsrätten i , att en sådan ordning kan medföra tillämpningsproblem. Bland annat förutsätter det att domstolen får kännedom om eventuella beslut som meddelats av en annan myndighet än den som uppträder i domstolen. Det finns även processuella aspekter som talar emot att förvaltningsrätten ska pröva beslut som formellt inte överklagats till domstolen. Sammantaget anser regeringen således att förvaltningsrättens prövning ska vara begränsad till det beslut som Lotteriinspektionen meddelat. Om domstolen ändrar eller upphäver Lotteriinspektionens beslut bör detta meddelas tillstånds- eller registreringsmyndigheten av inspektionen. Om ett beslut om återkallelse eller avregistrering har meddelats finns i regel skäl för tillstånds- eller registreringsmyndigheten att upphäva sitt beslut med stöd av bestämmelserna i 27 § förvaltningslagen (1986:223), eftersom beslutet i en sådan situation är uppenbart oriktigt. Regeringens förslag: ska kunna ingripa mot en pantbank vid överträdelser av penningtvättslagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av den lagen. får ingripa genom att utfärda ett föreläggande om att göra rättelse eller, vid överträdelser som inte är ringa, genom beslut om sanktionsavgift. Vid en överträdelse som är allvarlig, upprepad eller systematisk får tillsynsmyndigheten förelägga en pantbank att upphöra med verksamheten. ges även möjlighet att ingripa mot ledningspersoner om pantbanken har gjort sig skyldig till en överträdelse av penningtvättslagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av den lagen. ska endast ingripa om överträdelsen som pantbanken har gjort sig skyldig till är allvarlig, upprepad eller systematisk och personen i fråga uppsåtligen eller av grov oaktsamhet har orsakat överträdelsen. Ett ingripande ska ske genom beslut att personen i fråga av tre till inte får inneha en ledande position i en pantbank eller genom beslut om sanktionsavgift. Sanktionsavgiften ska som högst fastställas till det högsta av 1.två gånger den vinst som gjorts till följd av regelöverträdelsen, om beloppet går att fastställa, eller 2.ett belopp motsvarande . För en pantbank ska sanktionsavgiften minst uppgå till . Avgiften ska tillfalla staten. Det ska i lagen tydliggöras vilka faktorer som ska ligga till grund för valet av sanktion och för sanktionsavgiftens storlek. Frågor om ingripanden mot ledningspersoner ska prövas genom sanktionsföreläggande. I lag anges vilka uppgifter ett sådant föreläggande ska innehålla. Om ett sanktionsföreläggande inte har godkänts inom utsatt tid, får tillsynsmyndigheten ansöka hos allmän förvaltningsdomstol om att sanktion ska beslutas. En sådan ansökan ska göras hos den förvaltningsrätt som är behörig att pröva ett överklagande av tillsynsmyndighetens beslut om ingripande mot pantbanken. Prövningstillstånd ska krävas vid överklagande till kammarrätten. Vid beslut om sanktionsavgift ska bestämmelserna om verkställighet och preskription i lagen om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism tillämpas. Den tillståndsgivande myndigheten ska besluta att ett tillstånd att bedriva pantbanksverksamhet ska återkallas när tillsynsmyndigheten förelagt verksamhetsutövaren att upphöra med verksamheten och beslutet fått laga kraft. Den tillståndsgivande myndigheten ska även besluta hur verksamheten ska avvecklas. Den myndighet som bedriver tillsyn över penningtvättsregelverket ska informera den tillståndsgivande myndigheten när ett beslut om att förelägga ett företag att upphöra med sin verksamhet har fattats och när beslutet fått laga kraft. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utredningens förslag avviker från regeringens förslag genom att enligt utredning ska att ett ingripande genom sanktionsavgift få ske även om myndigheten ingripit mot en överträdelse genom ett föreläggande. Utredningen föreslår att den domstol som prövar frågan om ett beslut att 2016/17:173 förbjuda verksamheten ska bestå eller inte, om beslutet upphävs, också ska upphäva ett anslutande beslut om att återkalla tillstånd eller upphäva Utredningens förslag innehåller en särskild bestämmelse om ingripanden till följd vissa personers överträdelser av penningtvättslagen till förmån för pantbanken. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. i län anför att den länsstyrelse som utövar tillsyn över en pantbank i andra frågor än de som avser penningtvättslagen bör underrättas om beslut meddelade av en annan länsstyrelse att förelägga verksamhetsutövare att upphöra med verksamheten redan innan beslutet har fått laga kraft. som meddelat tillstånd ta ställning till en eventuell interimistisk återkallelse eller andra relevanta tillsynsåtgärder. Skälen för regeringens förslag: Av fjärde penningtvättsdirektivet följer att en verksamhetsutövare ska kunna bli föremål för ett offentligt meddelande, en anmodan om att upphöra med sitt agerande och återkallande eller tillfällig indragning av auktorisering, om verksamhetsutövaren är föremål för en auktorisation. ska kunna ställas till svars för överträdelser som begås till deras förmån av vissa utpekade personer (artiklarna 59.2 a–c, 60.5 och 60.6). Av direktivet följer även att tillsynsmyndigheten ska ha möjlighet att ingripa mot verksamhetsutövare genom sanktionsavgifter och krav på att vissa fysiska personer ska kunna hållas ansvariga för en juridisk persons överträdelser genom ett tillfälligt förbud att utöva vissa funktioner samt Direktivet reglerar vidare den lägsta nivån på den maximala sanktionsavgiften samt vilka omständigheter som ska beaktas när de behöriga myndigheterna fastställer typen av och nivån på administrativa sanktioner (artiklarna 58.3, 59.2 d och e och 60.4). I avsnitt 6.2.3 föreslår regeringen att all verksamhet som bedrivs enligt pantbankslagen (1995:1000) ska omfattas av penningtvättsregelverket. Detta går till viss del utöver kraven i direktivet, eftersom direktivet endast kräver att pantbankernas verksamhet som omfattar kontanta transaktioner ska omfattas av regelverket. att direktivets krav i fråga om sanktioner endast träffar den delen av Enligt regeringens bedömning är det dock inte ändamålsenligt att dela upp eller begränsa de överträdelser av penningtvättslagen som ska kunna leda till beslut om sanktioner för Pantbankslagen bör därför innehålla samma möjligheter att besluta om åtgärder och sanktioner mot verksamhetsutövare som bestämmelser om ingripanden vid överträdelse av penningtvättslagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av den lagen, bör därför kompletteras i ett antal avseenden. Kompletteringarna bör ske genom hänvisning till penningtvättslagen i så stor utsträckning som det är bör ha möjlighet att meddela föreläggande om rättelse och vid allvarliga, upprepade eller systematiska överträdelser förelägga en pantbank att upphöra med verksamheten (jfr avsnitt bör också kunna meddela beslut om och kunna ingripa mot en befattningshavare för en överträdelse av penningtvättsregelverket som den juridiska personen har gjort sig skyldig till. Ett ingripande bör kunna ske genom beslut att personen i fråga av tre till inte får inneha en ledande position i en pantbank eller genom beslut om sanktionsavgift. Ingripanden mot fysiska personer i pantbankens ledning bör endast kunna ske vid allvarliga, upprepad eller systematiska överträdelser som ledningspersonen medverkat till uppsåtligen eller genom grov oaktsamhet En närmare beskrivning av innebörden av dessa bestämmelser och regeringens överväganden i dessa delar finns i avsnitten 13.15.2 och 13.15.4. Även penningtvättslagens bestämmelser om de omständigheter som ska beaktas vid val av sanktion och vid bestämmandet av sanktionsavgift samt bestämmelser om sanktionsföreläggande och verkställighet av beslut om sanktionsavgift bör gälla vid ingripande mot verksamhet som bedrivs enligt pantbankslagen (jfr avsnitten 13.15.5 och 13.15.6). Tillsynen över pantbanker kan i vissa fall utövas av två olika länsstyrelser (se avsnitt 12.4). I sådana fall är det den länsstyrelse som har tillsyn över andra skyldigheter än dem som följer av penningtvättslagen som meddelat tillstånd till pantbanksverksamhet. Som framgår ovan föreslås den länsstyrelse som har tillsyn över skyldigheterna enligt penningtvättslagen kunna förelägga en pantbank att upphöra med verksamheten. Om ett sådant beslut meddelas till följd av allvarliga, upprepade eller systematiska överträdelser av penningtvättslagen bör den tillståndsgivande myndigheten besluta om återkallelse av tillståndet att bedriva pantbanksverksamhet. Ett sådant beslut bör meddelas av den länsstyrelse som meddelat tillståndet. Det bör därför föras in bestämmelser som reglerar samordningen mellan de olika länsstyrelserna. i anser att den tillståndsgivande bör underrättas om beslut att förelägga en pantbank att upphöra med verksamheten redan innan beslutet har fått laga kraft. Därigenom kan den tillståndsgivande ta ställning till en eventuell interimistisk återkallelse eller andra relevanta tillsynsåtgärder. Regeringen delar den bedömning. En underrättelse bör ske när ett beslut om att förelägga en verksamhetsutövare att upphöra med verksamheten har fattats, och när det har fått laga kraft. Den tillståndsgivande myndigheten bör även hantera frågan om avveckling av pantbanksverksamheten efter beslut om återkallelse av tillståndet. Regeringens förslag: Revisorslagen ska kompletteras genom att vid tillsyn enligt penningtvättslagen ska pröva frågor om disciplinära åtgärder mot andra än revisorer som företräder ett registrerat revisionsbolag eller är ersättare för en företrädare. ges möjlighet att ingripa mot sådana ledningspersoner om det registrerade revisionsbolaget har gjort sig skyldigt till överträdelser av penningtvättslagen. ska endast ingripa mot en ledningsperson som inte är revisor om det registrerade revisionsbolagets överträdelse är allvarlig, upprepad eller systematisk och ledningspersonen i fråga uppsåtligen eller av grov oaktsamhet har orsakat överträdelsen. Ett ingripande ska ske genom ett förbud att av tre till upprätthålla en ledande position i ett registrerat revisionsbolag eller genom beslut om sanktionsavgift. Sanktionsavgifter vid en överträdelse av lagen om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism eller föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen ska som högst fastställas till det högsta av 1.två gånger den vinst som gjorts till följd av regelöverträdelsen, om beloppet går att fastställa, eller 2.ett belopp i kronor motsvarande . ska genom sanktionsföreläggande pröva frågor om ingripanden mot ledningspersoner som inte är revisorer. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utredningens lagtekniska lösning skiljer sig dock i flera avseenden från regeringens, eftersom revisorslagens bestämmelser om bl.a. disciplinära åtgärder varit föremål för relativt omfattande ändringar som trädde i kraft (se prop. 2015/16:162). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. anser att revisorslagen tillgodoser de krav som följer av direktivet beträffande sanktionsavgift. avstyrker i första hand utredningens förslag till bestämmelse avseende ingripande mot ledningspersoner (utredningens förslag till 32 b § revisorslagen). För det fall regeringen gör en annan bedömning framhåller i andra hand att frågorna kräver ytterligare utredning och överväganden. kan redan enligt befintliga regler i revisorslagen ingripa disciplinärt mot ett registrerat revisionsbolag om detta har personer i ledande befattningar som inte är lämpliga att utöva sådana uppdrag. Genom denna möjlighet torde kravet enligt direktivet uppnås. Enligt bör det övervägas om det finns anledning att göra skillnad på fall där ställföreträdaren inte är revisor och fall där ställföreträdaren är revisor. Detta bör inte bara gälla frågan om sanktionsavgift utan även allvaret av överträdelsen. Genom revisorspropositionen har ett antal nya paragrafer införts i revisorslagen som behandlar frågor om sanktionsavgift och tidsbegränsade förbud. anser att eventuella bestämmelser med anledning av penningtvättsutredningens förslag så långt det är möjligt bör överensstämma med de genom prop. 2015/16:162 införda bestämmelserna. Enligt Revisorsnämndens mening finns det t.ex. inte några bärande skäl att ett tidsbegränsat förbud ska kunna gälla längre än vad som anges för överträdelser generellt, dvs. Enligt Revisorsnämndens uppfattning motsvarar regleringen i revisorslagen vad som krävs enligt direktivet i fråga om omständigheter som ska beaktas vid fastställande av typen av och nivån på administrativa sanktioner, med undantag för förluster för tredje man i artikel 60.4 e. FAR anför att en särreglering vad gäller överträdelser av penningtvättslagens bestämmelser bör gälla avseende beloppets storlek. Skälen för regeringens förslag Sanktioner och åtgärder mot fysiska personer Av fjärde penningtvättsdirektivet följer att en verksamhetsutövare ska kunna bli föremål för ett offentligt meddelande, en anmodan om att upphöra med sitt agerande och återkallande eller tillfällig indragning av auktorisation, om verksamhetsutövaren är föremål för en auktorisation. Juridiska personer ska kunna ställas till svars för överträdelser som begås till deras förmån av vissa utpekade personer (artiklarna 59.2 a–c, 60.5 och 60.6). Av direktivet följer även krav på att tillsynsmyndigheten ska ha möjlighet att ingripa mot verksamhetsutövare genom sanktionsavgifter och krav på att vissa fysiska personer ska kunna hållas ansvariga för en juridisk persons överträdelser genom ett tillfälligt förbud att utöva vissa funktioner samt genom sanktionsavgifter. Direktivet reglerar vidare den lägsta nivån på den maximala sanktionsavgiften samt vilka omständigheter som ska beaktas när de behöriga myndigheterna fastställer typen av och nivån på administrativa sanktioner (artiklarna 58.3, 59.2 d, 59.3 och 60.4). Det noteras att fr.o.m. har bytt namn till (SFS 2016:1339). Den nya beteckningen på myndigheten används därför i den fortsatta texten, förutom när myndighetens remissynpunkter redovisas. I revisorslagen (2001:883) regleras bl.a. disciplinära åtgärder mot revisorer och registrerade revisionsbolag. En disciplinåtgärd kan beslutas vid överträdelser av penningtvättslagen. kan meddela föreläggande om rättelse och besluta om erinran, varning, och upphävande av auktorisation eller godkännande. Om Revisors- inspektionen beslutar en varning, kan den också besluta om en sanktions- avgift eller ett tidsbegränsat förbud att utöva revisionsverksamhet. Regeringen delar bedömning att revisorslagen tillgodoser direktivets krav vad gäller möjligheten för nämnden att besluta om sanktionsavgift och anser även att övriga uppräknade åtgärder uppfyller direktivets krav. Regeringen bedömer vidare, i likhet med , att direktivets krav som innebär att juridiska personer ska kunna ställas till svars för överträdelser som begås till deras förmån av vissa utpekade personer tillgodoses utan ytterligare reglering i revisorslagen. I revisorslagen finns även bestämmelser om betalning och verkställighet av beslut om sanktionsavgift. Sådana bestämmelser behöver således inte införas. Revisorslagens bestämmelser rörande sanktionsavgiftens storlek skiljer sig dock på vissa punkter från de krav som uppställs i fjärde penningtvättsdirektivet. Det saknas därutöver en möjlighet för att ingripa mot personer som inte är revisorer och som sitter i ett registrerat revisionsbolags ledning. För att genomföra direktivet bör därför flera lagstiftningsåtgärder vidtas. Ingripande mot personer med ledningsansvar Av fjärde penningtvättsdirektivet följer att om skyldigheter gäller juridiska personer i händelse av en överträdelse av de nationella bestämmelser som genomfört direktivet ska sanktioner och åtgärder 2016/17:173 kunna tillämpas på ledningen och andra personer som enligt nationell rätt (artikel 58.3). medlemsstaterna se till att det finns en administrativ sanktion som inbegriper ett tillfälligt förbud för personer med ledningsansvar hos en sådana funktioner (artikel 59.2 d). ledningsperson ska också kunna bli föremål för beslut om sanktionsavgift (artikel 59.2 e). Revisorslagen uppställer som huvudregel att endast auktoriserade eller godkända revisorer får vara styrelseledamöter, verkställande direktör eller ersättare för någon av dem. Även firmatecknare och prokurister måste vara revisorer. Revisorslagen möjliggör dock undantag från denna huvudregel (13 § andra stycket och 14 § andra stycket). ledande funktioner i registrerade revisionsbolag i vissa fall kan utövas av andra än revisorer. Enligt gällande rätt har inte befogenhet att pröva frågor om disciplinära åtgärder mot andra än auktoriserade eller godkända revisorer. Regeringen delar därför inte uppfattning att gällande rätt i dessa avseenden är förenlig med direktivets krav. För att genomföra direktivet bör ges möjlighet att ingripa mot andra än revisorer i ett registrerat revisionsbolags ledning. Regleringen avseende ingripanden mot ledningspersoner syftar inte, som anser, till att förhindra olämpliga personer från att delta i en verksamhetsutövares ledning. stället till att göra det möjligt för myndigheten att rikta sanktioner mot ledningspersoner som bär ansvar för ett registrerat revisionsbolags överträdelse av penningtvättsregelverket. Med ledningsperson avses en styrelseledamot, den verkställande direktören, eller någon som på motsvarande sätt företräder bolaget eller är ersättare för någon av dem, oavsett om denna person är revisor eller inte. Möjligheten att rikta åtgärder mot andra än revisorer kan ses som ett utflöde av den tillsyn som enligt stycket 2 ska utöva över de registrerade revisionsbolagen. bestämmelser om uppgiftslämnande (i bl.a. 28 §) kan myndigheten granska och inhämta information som behövs för tillsynen, även vad gäller ledningspersoner som inte är revisorer. bör revisorslagen kompletteras med en bestämmelse som fastställer att ska pröva frågor om disciplinära och andra åtgärder mot den som är företrädare för ett registrerat revisionsbolag eller är ersättare för en sådan företrädare. Vid disciplinära åtgärder mot andra ledningspersoner än revisorer bör personen kunna förbjudas att inneha en ledande befattning eller förpliktas att betala en sanktionsavgift. utformas på samma sätt som föreslås för ingripanden mot ledningspersoner i andra juridiska personer som inte bedriver finansiell verksamhet (jfr avsnitt 13.15.4). Det innebär att ett ingripande förutsätter att det registrerade revisionsbolagets överträdelse av penningtvättslagen ska vara allvarlig, upprepad eller systematisk. därutöver ske bara om ledningspersonen medverkat till överträdelsen uppsåtligen eller genom grov oaktsamhet. Vid beslut om disciplinära revisorslagen genom hänvisning till regleringen i penningtvättslagen (jfr avsnitt 13.15.6). Införandet av ett förfarande med sanktionsföreläggande innebär vidare att bestämmelserna i revisorslagen om verkställighet av beslut bör kompletteras för att omfatta frågor om verkställighet m.m. av beslut där ett sådant förfarande har använts. Regeringens förslag innebär att bestämmelserna om ingripande mot ledningspersoner kommer att skilja sig åt beroende på om lednings- personen är en revisor eller inte. Detta kan framstå som mindre lämpligt. Exempelvis kan, som påpekar, ett tidsbegränsat förbud mot en revisor uppgå till som högst , medan en icke-revisor i ett registrerat revisionsbolags ledning kan förbjudas att inneha en sådan position upp till . Regeringen anser dock att det inte är motiverat att införa nya bestämmelser om förutsättningarna för och förfarandet vid disciplinära åtgärder mot revisorer. I de avseenden som redan införda åtgärder är förenliga med direktivet bör bestämmelserna således inte ändras. Det är inte heller motiverat att förutsättningarna för ingripanden mot icke-revisorer i ett registrerat revisionsbolags ledning ska avvika från motsvarande bestämmelser i övriga lagar som genomför fjärde penningtvättsdirektivet. De två skilda förfarandena kan mot denna bakgrund motiveras och framstår som den mest lämpliga regleringen. Av revisorslagen följer att en sanktionsavgift för en fysisk person ska fastställas till högst . För en juridisk person gäller att sanktionsavgiften ska fastställas till högst av företagets omsättning närmast föregående verksamhetsår. En sanktionsavgift får inte fastställas till ett lägre belopp än . Av direktivet följer att de administrativa sanktioner och åtgärder som ska kunna tillämpas vid överträdelser av vissa bestämmelser i penningtvättsregelverket åtminstone ska inbegripa maximala administrativa sanktionsavgifter på minst två gånger den vinst som har gjorts genom överträdelsen, om det går att fastställa denna vinst, eller (artikel 59.2 e). Bestämmelserna om sanktionsavgiftens högsta belopp i gällande rätt är således inte tillräckliga för att genomföra direktivets krav. föreslår att revisorslagen ska kompletteras med bestämmelser som innebär en särreglering av sanktionsavgiften för överträdelser av penningtvättsregelverket. FAR framför liknande synpunkter. Regeringen anser i likhet med de båda remissinstanserna att det bör föras in nya bestämmelser om sanktionsavgiftens storlek som endast ska tillämpas vid överträdelser av penningtvättslagen och föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Bestämmelserna bör utformas på samma sätt som föreslås för ingripanden mot andra verksamhetsutövare som inte bedriver finansiell verksamhet (jfr avsnitt 13.15.4). Omständigheter som ska beaktas vid ingripanden Av fjärde penningtvättsdirektivet följer att när de behöriga myndig- heterna fastställer typen av och nivån på administrativa sanktioner eller åtgärder ska medlemsstaterna se till att de beaktar alla relevanta 2016/17:173 omständigheter (artikel 60.4). Bestämmelser om omständigheter som ska beaktas vid val av åtgärd och vid bestämmande av sanktionsavgiftens storlek finns i revisorslagen (32 d–32 f §§). Där anges ett antal omständigheter som särskilt ska beaktas vid valet av disciplinära åtgärder. Bestämmelserna, som genomför artikel 30 b i direktiv /43/EG (revisorsdirektivet), behandlas i prop. 2015/16:162.