prop · H5035 · 2017-09-27 00:00:00 — För värdepappersinstitut regleras kraven på företagens informationsgivning i och rådets direktiv /65/EU av om marknader för finansiella instrument och om ändring av direktiv /92/EG och av direktiv /61/EU (förkortat MiFID II). Direktivet har genomförts genom ändringar huvudsakligen i lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden som ska träda i kraft (se prop. 2016/17:162). Reglerna om informationsgivning i lagen om värdepappersmarknaden gäller också för försäkringsförmedlare som har tillstånd att som sidoverksamhet ta emot och vidarebefordra order och tillhandahålla investeringsrådgivning om fondandelar utanför ramen för en försäkring. Kraven på fondbolagens och AIF-förvaltarnas informationsgivning när det gäller de fonder som de förvaltar behandlas i avsnitt 5.4.1. Fondförvaltare har även möjlighet att distribuera fonder som förvaltas av någon annan, och då gäller motsvarande krav på tillhandahållande av information som när bolaget distribuerar andelar i egna fonder (se prop. 2010/11:135 s. 140). Kraven på informationsgivning för värdepappersinstitut är utformade så att de grundläggande kraven finns i MiFID II som i sin tur genomförts i svensk rätt genom ändringar i lagen om värdepappersmarknaden (nya 9 kap. 14–17 §§, se prop. 2016/17:162). På detta område är det dock fråga om fullharmonisering, dvs. medlemsstaterna får som huvudregel inte införa regler som avviker från dem i MiFID II. Samma regelkomplex, MiFID II och lagen om värdepappersmarknaden, gäller för reglerade marknader och handelsplattformar. Det torde således inte heller gå att ställa några särskilda krav avseende hållbarhetsinformation på handelsplatser där fondandelar handlas. När en försäkringsförmedlare hanterar fonder för en kunds räkning inom ramen för en försäkring så har detta tidigare ansetts utgöra en del av förmedlarens ordinarie verksamhet, som på EU-nivå regleras i och rådets direktiv /92/EG av om försäkringsförmedling. Det direktivet innebär en minimireglering och hindrar inte ytterligare nationella informationskrav. Det skulle emellertid kunna uppstå en skevhet i förhållande till värdepappersinstitut om försäkringsförmedlare ålades en specifik informationsskyldighet avseende hållbarhetsfrågor som inte kan åläggas värdepappersinstitut. Regeringen har föreslagit att reglerna om rådgivning ska harmoniseras så långt som möjligt så att samma regler ska gälla oavsett vilken företagstyp som bedriver verksamheten (se prop. 2016/17:162 s. 442–460). På samma sätt anser regeringen att reglerna för förmedling av fondandelar bör vara så lika som möjligt, oavsett om förmedlingen har föregåtts av rådgivning eller inte och oavsett om förmedlingen avser fonder inom ramen för en försäkring eller inte. Utgångspunkten är dock att försäkringsförmedlare och andra näringsidkare som lämnar råd om fonder också har en skyldighet att lämna tillräcklig information om fonderna. Eftersom den information som enligt annan lagstiftning anses behövas inför en investering i fonder utgörs av faktablad och tillgång till informationsbroschyren, bör det vara denna information som förmedlaren ska tillhandahålla för att anses agera i enlighet med god försäkringsförmedlarsed (se 5 kap. 4 § första stycket lagen om försäkringsförmedling). Mot bakgrund av utformningen av reglerna om distribution av fondandelar och avsaknaden 2017/18:5 av möjligheter att införa likalydande krav för alla aktörer, gör regeringen bedömningen att det inte är lämpligt att införa någon särskild reglering om informationskrav när det gäller hållbarhet för övriga aktörer, utöver fondförvaltare, som distribuerar fonder. Fondbolag, förvaltningsbolag och vissa AIF-förvaltare får möjlighet att föra Regeringens förslag: Definitionen av investeringsföretag i lagen om investeringssparkonto utvidgas till att omfatta fondbolag och förvalt- ningsbolag som hör hemma i en stat inom EES samt svenska och utländska AIF-förvaltare som hör hemma i en stat inom EES och som Dessa företag ges därmed möjlighet att föra På ett sådant investeringssparkonto får bara fondandelar och kontanta medel förvaras. , ett förvaltningsbolag och en AIF-förvaltare som för investeringssparkonto ska lämna information om begränsningarna när det gäller vilka investeringstillgångar som får förvaras på investerings- Om ett fondbolag eller en AIF-förvaltare avser att föra investerings- sparkonton, ska tillstånd för portföljförvaltning inte vara en förut- sättning för att få tillstånd att ta emot medel med redovisningsskyldig- För att ett fondbolag som har tillstånd för portföljförvaltning ska kunna få tillstånd för sidoverksamhet ska det inte längre krävas att verksamheten utgör ett led i portföljförvaltningen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilka uppgifter som ska ingå i en AIF- förvaltares ansökan om tillstånd att ta emot medel med redovisnings- Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens Utredningens förslag avviker från regeringens förslag genom att utredningen inte föreslår att ett fondbolag eller en AIF-förvaltare ska kunna få tillstånd att ta emot medel med redovisningsskyldighet oberoen- de av tillståndet för diskretionär portföljförvaltning. omfattar inte heller AIF-förvaltare. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. noterar att fondbolag, som en förutsättning för att få föra investeringssparkonto, ska ha tillstånd att ta emot redovisningsmedel, vilket också förutsätter tillstånd för portföljförvaltning. många mindre företag inte driver någon annan verksamhet än fond- förvaltning och att det är viktigt att det klargörs att den enda verksamhet som sådana fondbolag med tillstånd för portföljförvaltning kommer att driva med stöd av detta tillstånd är tillhandahållande av investerings- och noterar Prop. 2017/18:5 även att det på ett investeringssparkonto hos ett fondbolag kommer att kunna finnas andelar i värdepappersfonder och specialfonder som bolaget förvaltar eller distribuerar för ett annat fondbolags räkning. Eftersom förvaltning av specialfonder kräver tillstånd enligt lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder anser och att det är nödvändigt att även AIF-förvaltare med tillstånd att ta emot medel med redovisningsskyldighet får möjlighet att föra investeringssparkonton. noterar att det inte ser några direkta hinder mot att låta fondbolag och förvaltningsbolag få möjlighet att föra investeringssparkonto. framhåller även att det är viktigt att behovet av eventuella ändringar av skattereglerna utreds vidare, bl.a. skyldigheten för förvaltningsbolag att lämna kontrolluppgifter. Skälen för regeringens förslag Investeringssparkonto – ett schablonbeskattat sparande infördes ett schablonbeskattat sparande för vissa direktägda finansiella instrument, benämnt investeringssparkonto. I lagen (2011:1268) om investeringssparkonto infördes villkor för den nya sparformen och i inkomstskattelagen (1999:1229) infördes bestämmelser om beskattning av finansiella instrument och kontanta medel på investeringssparkonto. Utgångspunkten är att investeringstillgångar och kontanta medel får förvaras på ett investeringssparkonto. Med investeringstillgångar avses finansiella instrument som är upptagna till handel på en reglerad marknad eller en motsvarande marknad utanför Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), finansiella instrument som handlas på en handelsplattform och andelar i en värdepappersfond eller specialfond. Finansiella instrument som har getts ut av företag som innehavaren har ett stort inflytande över och kvalificerade andelar är inte investeringstillgångar. Finansiella instrument som inte är investeringstillgångar är kontofrämmande tillgångar. Kontofrämmande tillgångar kan komma att förvaras på ett investeringssparkonto och får då förvaras på kontot . Finansiella instrument och kontanta medel på ett investeringssparkonto schablonbeskattas som regel. Det innebär att kontoinnehavaren inte ska redovisa kapitalvinster och annan avkastning på sådana tillgångar. På motsvarande sätt får kapitalförluster och utgifter på sådana tillgångar inte dras av. I stället ska kontoinnehavaren i inkomstslaget kapital ta upp en schablonmässigt beräknad intäkt. Denna intäkt baseras i huvudsak på marknadsvärdet på tillgångar som förvaras på investeringssparkontot under det aktuella beskattningsåret och kontoinnehavarens egna inbetalningar till kontot. Det är endast de företag som omfattas av definitionen av investeringsföretag i lagen om investeringssparkonto som får föra investeringssparkonto. avses svenska värdepappersbolag som har tillstånd att förvara finansiella instrument för kunders räkning och ta emot medel med redovisningsskyldighet, som har tillstånd att driva bank- eller finansieringsrörelse och utländska motsvarigheter som hör hemma inom EES. Utökade möjligheter att föra investeringssparkonto ger konsumenter ett större utbud av fonder Den verksamhet som fondbolag, förvaltningsbolag och AIF-förvaltare får driva är harmoniserad på EU-nivå genom UCITS-direktivet och AIFM- direktivet. Fondbolag, förvaltningsbolag och AIF-förvaltare omfattas inte av definitionen av investeringsföretag i lagen om investeringssparkonto och får därför inte föra investeringssparkonto. Fondbolag, förvaltningsbolag och AIF-förvaltare kan tillhandahålla fondandelar direkt till investerare utan inblandning av andra företag, men saknar alltså möjlighet att föra investeringssparkonto. För att erbjuda fondsparande på ett investeringssparkonto måste fondförvaltaren samarbeta med ett kreditinstitut eller ett värdepappersbolag som i sin tur kan erbjuda ett investeringssparkonto till investeraren. Det förhållandet att kreditinstitut och värdepappersbolag måste anlitas för ändamålet kan ha en konkurrenshämmande effekt. Det kan antas att kreditinstitut och värdepappersbolag är mer benägna att, inom ramen för ett investeringssparkonto, tillhandahålla andelar i fonder som förvaltas av fondförvaltare inom den egna koncernen än andelar i fonder som förvaltas av fondförvaltare som inte har någon anknytning till institutet eller bolaget. Det innebär att investerare får ett mindre utbud av fonder att välja mellan och möjligheten att investera i andelar i fonder som förvaltas av mindre fondförvaltare, som inte har någon anknytning till kreditinstitutet eller värdepappersbolaget, minskar. Regeringen anser att det därmed finns goda argument för att låta även fondbolag, förvaltningsbolag och AIF-förvaltare föra investeringssparkonto. och förvaltningsbolag få föra investeringssparkonto? I förarbetena till lagen om investeringssparkonto konstateras att för att kunna föra ett investeringssparkonto är det nödvändigt att investeringsföretaget har tillstånd dels att ta emot återbetalningsskyldiga medel från allmänheten och placera medlen på ett inlåningskonto eller ta emot inbetalningarna med redovisningsskyldighet, dels att förvara värdepapper för kundens räkning (prop. 2011/12:1 s. 284). får, efter tillstånd av , ta emot medel med redovisningsskyldighet om bolaget har tillstånd för diskretionär portföljförvaltning (7 kap. 1 § lagen om värdepappersfonder). En sådan s.k. sidotjänst får dock endast tillhandahållas som ett led i den diskretionära portföljförvaltningen avseende finansiella instrument. Regeringens slutsats när investeringssparkontot infördes var därför att det inte var möjligt för ett fondbolag att få de tillstånd som krävdes för att tillhandahålla de tjänster som fick anses nödvändiga för ett investeringsföretag (samma prop. s. 285). Det följer inte av UCITS-direktivet att ett fondbolag ska kunna få tillstånd att ta emot medel med redovisningsskyldighet. Det har dock bedömts nödvändigt att införa en möjlighet att få ett sådant sidotillstånd i svensk rätt, tillsammans med ett krav på att medel som tas emot med redovisningsskyldighet ska avskiljas från bolagets egna tillgångar (7 kap. 1 § lagen om värdepappersfonder och prop. 2002/03:150 s. 325). För all verksamhet som drivs med stöd av ett sidotillstånd, även de sidotillstånd som följer av UCITS-direktivet, gäller enligt svensk rätt begränsningen att sådan verksamhet endast får utföras som ett led i portföljförvaltningen. UCITS-direktivet innehåller dock inte begränsningen att sidotjänsterna endast får utföras som ett led i fondbolagets diskretionära portföljförvaltning. Av direktivet följer endast att ett fondbolag måste ha tillstånd för diskretionär portföljförvaltning för att kunna få tillstånd för sidotjänsterna (artikel 6.3 b i UCITS-direktivet). AIFM-direktivet innehåller i det närmaste identiska regler om tillstånd för diskretionär portföljförvaltning och sidotjänster. När AIFM-direktivet skulle genomföras i svensk rätt konstaterade regeringen att det inte finns något krav i direktivet på att de tjänster som avses i sidotillstånden får utföras endast i samband med förvaltningen av investeringsportföljer (prop. 2012/13:155 s. 207 f.). Däremot finns det ett krav i AIFM- direktivet på att en AIF-förvaltare måste ha tillstånd för förvaltning av investeringsportföljer för att kunna få tillstånd att utföra sidotjänsterna. I lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder finns därför inget krav på att tillstånd för sidotjänster får ges endast för tjänster som utförs i samband med förvaltningen av investeringsportföljer (3 kap. 2 § första stycket). Regeringen gör nu motsvarande bedömning när det gäller förutsättningarna för sidotillstånd för fondbolag. Kravet på att sidotjänster endast får utföras som ett led i den diskretionära portföljförvaltningen bör därför tas bort för fondbolag. och påpekar att det sannolikt kommer att vara vissa fondbolag som kommer att ha tillstånd för diskretionär portföljförvaltning enbart för att kunna föra investeringssparkonto. Någon diskretionär portföljförvaltning kommer alltså inte att bedrivas i dessa fall. Regeringen konstaterar att detta inte är en lämplig ordning, inte minst eftersom ska återkalla ett fondbolags tillstånd om bolaget av inte har drivit sådan verksamhet som tillståndet avser (12 kap. 4 § lagen om värdepappersfonder). Regeringen anser därför att tillstånd att ta emot medel med redovisningsskyldighet bör kunna sökas separat, utan att ett fondbolag har tillstånd för diskretionär portföljförvaltning, när fondbolaget avser att föra investeringssparkonton. Tillstånd att ta emot medel med redovisningsskyldighet bör därför kunna sökas dels som sidotillstånd till diskretionär portföljförvaltning, dels separat för det fall ett fondbolag avser att föra investeringssparkonto. En ändring med den innebörden bör göras i lagen om värdepappersfonder. Med dessa ändringar i lagen om värdepappersfonder finns förutsättningar för att låta fondbolag föra investeringssparkonto. För att ge fondbolagen den möjligheten bör definitionen av investeringsföretag i lagen om investeringssparkonto utvidgas till att omfatta fondbolag med tillstånd att ta emot medel med redovisningsskyldighet. UCITS-direktivet innehåller regler om s.k. förvaltningspass som innebär att förvaltning av en fond i ett land inom EES kan ske gränsöverskridande av en förvaltare i ett annat land inom EES (se prop. 2010/11:135 s. 98–101 och prop. 2012/13:155 s. 360–362). Även ett förvaltningsbolag bör därför kunna få föra investeringssparkonto. Definitionen av investeringsföretag i lagen om investeringssparkonto bör därför 2017/18:5 utvidgas till att omfatta de förvaltningsbolag som hör hemma i en stat inom EES och som i sitt hemland har tillstånd att driva sådan verksamhet som avses i UCITS-direktivet (artikel 6.1) och får ta emot medel med redovisningsskyldighet. Bör AIF-förvaltare som förvaltar specialfonder få föra investeringssparkonto? Andelar i specialfonder, som är en godkänd investeringstillgång enligt lagen om investeringssparkonto, förvaltas av AIF-förval- tare. Regeringen delar Fondbolagens förenings och Näringslivets Regelnämnds uppfattning att AIF-förvaltare som förvaltar specialfonder enligt lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder bör kunna få tillhandahålla investeringssparkonton. Som redogörs för ovan har en konkurrensnackdel uppstått för de aktörer som förvaltar fonder och som inte får föra investeringssparkonto. När denna konkurrensnackdel åtgärdas när det gäller fondbolag och förvaltningsbolag, bör den åtgärdas även när det gäller AIF-förvaltare som förvaltar specialfonder. Det är viktigt att investerare ges möjlighet att välja från ett brett utbud av specialfonder. AIF-förvaltare bör således också få möjlighet att föra investeringssparkonto. På motsvarande sätt som redogörs för ovan avseende fondbolag, bör också krävas av AIF-förvaltare som förvaltar specialfonder och som vill föra investeringssparkonto att de har tillstånd att ta emot medel med redovisningsskyldighet (3 kap. 2 § andra stycket 2 lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder). På motsvarande sätt som redogörs för ovan avseende lagen om värdepappersfonder, bör det också finnas en möjlighet att ansöka om tillstånd för att ta emot medel med redovisningsskyldighet separat, utan tillstånd för diskretionär förvaltning av investeringsportföljer. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör också få meddela föreskrifter om vilka uppgifter som ska ingå i en AIF-förvaltares ansökan om tillstånd att ta emot medel med redovisningsskyldighet (jfr 18 § förordningen [2013:588] om värdepappersfonder och 15 kap. 1 § lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder). Någon annan ändring i lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder krävs dock inte eftersom det, som framgår ovan, i den lagen inte anges att en AIF-förvaltare bara får ta emot medel med redovisningsskyldighet som ett led i portföljförvaltningsverksamheten. Definitionen av investeringsföretag i lagen om investeringssparkonto bör således utvidgas till att omfatta de AIF-förvaltare som förvaltar specialfonder och har tillstånd att ta emot medel med redovisningsskyldighet enligt lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. Även AIFM-direktivet innehåller regler om förvaltningspass som innebär att förvaltning av en fond i ett land inom EES får ske gränsöverskridande av en förvaltare i ett annat land inom EES. Det innebär att en utländsk EES-baserad AIF-förvaltare kan få tillstånd att förvalta en specialfond (5 kap. 2 § lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder). Definitionen av investeringsföretag i lagen om investeringssparkonto bör således utvidgas till att omfatta de utländska EES-baserade AIF-förvaltare som förvaltar specialfonder enligt lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder (5 kap. 2 §) och får ta emot medel med redovisningsskyldighet. På ett investeringssparkonto får det enligt lagen om investeringssparkonto finnas kontanta medel, finansiella instrument som är upptagna till handel på en reglerad marknad eller en motsvarande marknad utanför EES eller som handlas på en handelsplattform samt andelar i värdepappersfonder och specialfonder (6 och 10 §§). Även andelar i utländska motsvarigheter till värdepappersfonder och specialfonder anses utgöra godtagbara investeringstillgångar (prop. 2011/12:1 s. 284 och 295 f.). , ett förvaltningsbolag och en AIF-förvaltare får endast förvara fondandelar (7 kap. 1 § första stycket 1 lagen om värdepappersfonder och 3 kap. 2 § andra stycket 1 lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder). respektive förvaltningsbolag bör alltså få föra investeringssparkonto för fondandelar som förvaltas av bolaget. Det bör dock även vara möjligt för ett sådant bolag att föra investeringssparkonto för andelar i fonder som bolaget distribuerar för ett annat fondbolags eller förvaltningsbolags räkning. Som regel kommer sådana fondandelar att vara förvaltarregistrerade i fondbolagets namn för kundens räkning (4 kap. 12 § lagen om värdepappersfonder). Det kan här noteras att fondbolag får vara kontoförande institut (3 kap. 2 § första stycket 5 och 6 lagen [1998:1479] om värdepapperscentraler och kontoföring av finansiella instrument). För att föra investeringssparkonto för andelar i fonder som förvaltas av ett annat fondbolag kommer det således krävas, förutom att fondbolaget är ett investeringsföretag enligt lagen om investeringssparkonto, att bolaget har tillstånd att ta emot fondandelar för förvaring (7 kap. 1 § första stycket 1 lagen om värdepappersfonder). Ett förvaltningsbolag har möjlighet att få tillstånd för förvaring i sitt hemland (artikel 6.3 b ii i UCITS-direktivet). AIF- förvaltare har, på motsvarande sätt som fondbolag, möjlighet att distribuera specialfonder som förvaltas av en annan AIF-förvaltare. AIF- förvaltare kan få tillstånd att ta emot fondandelar för förvaring och reglerna om förvaltarregistrering i lagen om värdepappersfonder (4 kap. 12 §) gäller även andelar i specialfonder (se hänvisningen i 12 kap. 5 § lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder). Det innebär att det på ett investeringssparkonto som förs av en AIF-förvaltare även kommer att få förvaras fondandelar som förvaltas av en annan AIF-förvaltare. En utländsk EES-baserad AIF-förvaltare som förvaltar specialfonder har möjlighet att få tillstånd för förvaring i sitt hemland (artikel 6.4 b ii i AIFM-direktivet). På ett investeringssparkonto som förs av fondbolag, förvaltningsbolag eller AIF-förvaltare kommer det således endast få förvaras fondandelar och kontanta medel. Detta innebär en begränsning i förhållande till de investeringssparkonton som förs t.ex. av värdepappersbolag, där alla typer av investeringstillgångar kan förvaras. Regeringen anser att det trots detta är angeläget att även fondbolag, förvaltningsbolag och AIF-förvaltare får möjlighet att föra investeringssparkonto. Innan ett investeringsföretag ingår ett avtal om investeringssparkonto med en fysisk person eller ett dödsbo ska företaget lämna information om vad som avses med investeringstillgångar och kontofrämmande till- 2017/18:5 gångar. I de fall det är ett fondbolag, förvaltningsbolag eller en AIF- förvaltare som för ett investeringssparkonto bör informationsskyldigheten även omfatta information om de begränsningar som finns när det gäller vilka investeringstillgångar som får förvaras på investeringssparkontot. Behovet av ändringar i skattelagstiftningen framhåller att det är viktigt att behovet av eventuella ändringar av skattereglerna utreds vidare, bl.a. skyldigheten för förvaltningsbolag att lämna kontrolluppgifter. I inkomstskattelagen finns bestämmelser om vad som ska tas upp som intäkt och dras av som kostnad i inkomstslaget kapital. Den som under kalenderåret har innehaft ett investeringssparkonto ska ta upp en schablonintäkt och denna ska beräknas på visst sätt (42 kap. 35–41 §§). Utdelning, kapitalvinst och annan avkastning på tillgångar och förpliktelser som förvaras på ett investeringssparkonto ska inte tas upp (42 kap. 42 §). Utgifter och kapitalförluster som avser sådana tillgångar får inte heller dras av. Dessa bestämmelser kommer även att vara tillämpliga på innehav på investeringssparkonton som förs av fondbolag, förvaltningsbolag eller AIF-förvaltare. I skatteförfarandelagen (2011:1244) finns bestämmelser om att kontrolluppgift ska lämnas om schablonintäkt för investeringssparkonto (22 kap. 16 §). Kontrolluppgiften ska lämnas för fysiska personer och dödsbon av den som för eller har fört ett investeringssparkonto. Det kommer således att föreligga en skyldighet för fondbolag och svenska AIF-förvaltare som för eller har fört ett investeringssparkonto att lämna kontrolluppgift om schablonintäkt för investeringssparkonto. Utländska företag som driver bankverksamhet, värdepappersrörelse, fondverksamhet, finansieringsverksamhet eller försäkringsverksamhet i utan att inrätta en filial eller motsvarande etablering här i landet, ska innan verksamheten inleds ge in en skriftlig förbindelse till om att lämna kontrolluppgifter i enlighet med bestämmelserna i skatteförfarandelagen (23 kap. 5 §).