prop · H403116 · 2017-02-28 00:00:00 — I rapporten diskuteras även risken att skolans nuvarande mer mål- och resultatinriktade arbetssätt riskerar att leda till att utrymmet för aktiviteter som inte på ett mycket konkret sätt knyter an till läropla- nen riskerar att prioriteras bort. Att lära på andra sätt och i andra miljöer än i skolan framhålls ofta som viktiga kvaliteter då elever och lärare tillfrågas om sina synpunkter vid besök på kulturarvsinstitutioner. Ett sådant besök innebär också ett möte och en möjlig samarbetsyta mellan en lärare och en kulturarvspedagog, och mellan ett läroplansstyrt lärande och ett lärande med ett kulturarvs- pedagogiskt fokus. Många lärare och kulturarvspedagoger vittnar om hur 2016/17:116 möten och samarbeten har berikat och styrkt dem i deras respektive yr- kesroller. Kulturarvsinstitutioner har en lång tradition av samverkan och samarbete i olika former med skolan i , inte minst genom Skap- ande skola-satsningen och särskilda skolprogram som erbjuds besökande skolor. Man kan dock konstatera att dessa samarbeten ser väldigt olika ut, beroende på t.ex. organisationsform, geografisk placering och samar- betets form. Kartläggning av kulturarvsarbetets betydelse för skolväsendet Det är regeringens bedömning att bör ges i upp- drag att kartlägga kulturarvsarbetets betydelse för skolväsendet. De delar av skolväsendet som främst avses är förskolan, förskoleklassen, grund- skolan och motsvarande skolformer samt gymnasieskolan och gymnasie- särskolan. I uppdraget bör också ingå att främja samverkan mellan kul- turarvsinstitutionerna och skolväsendet. Ett första steg i uppdraget bör vara att genomföra en övergripande kartläggning med fokus på hur sam- arbetet mellan kulturarvsinstitutioner och skolväsendet har sett ut. En sådan kartläggning kan sedan ligga till grund för framtagandet av väg- ledningar med goda exempel på olika typer av samarbeten och samver- kansprojekt från hela landet. En del av uppdraget bör också ha ett mer framåtriktat perspektiv där man lyfter frågor kring hur samarbeten och samverkansprojekt mellan kulturarvsinstitutioner och skolväsendet kan främjas och utvecklas fram- över. Här kan också mer övergripande frågor lyftas, som t.ex. kultur- arvets betydelse för lärandet och hur elever under vägledning av en pe- dagog/lärare kan möta och använda kulturarvet på olika sätt i sitt lärande. bör särskilt analysera hur världsarven kan tas till vara som en resurs för skolväsendet. Målgruppen för uppdraget ska i första hand vara kulturarvsinstitutioner och kulturarvspedagoger samt skolor, lärare och pedagoger. Målsättning- en är att resultaten från uppdraget ska kunna fungera som redskap i pla- nering och genomförande av respektive verksamhet när det kommer till samarbeten mellan kulturarvsinstitutioner och skolväsendet. Uppdraget bör genomföras i samverkan med samt i dialog med de utpekade målgrupperna och andra berörda. Inom ramen för uppdraget är det viktigt att säkerställa samverkan även med aktörer inom utbildnings- området och att beakta befintliga samarbetsformer, t.ex. Internationaliseringen och globaliseringen har tydligt inverkat på det svenska samhället och kulturarvsarbetet i under de senaste de- cennierna (jfr avsnitt 5). Både samarbetet inom EU och flera olika inter- nationella konventioner och överenskommelser påverkar starkt det Museimyndigheterna, , Riks- arkivet och och folkminnen har alla till uppgift att i sin verksamhet integrera ett internationellt utbyte och samarbete. Det internationella samarbetet på detta område syftar till att kulturarvet ska bidra till social, ekonomisk och miljömässig hållbarhet, men även till att främja bl.a. försoning efter konflikter och till internationell solidaritet. Det är särskilt viktigt att nämna det internationella arbete som syftar till att stävja illegal handel med kulturföremål och förstörelse av kulturarv. Det svenska arbetet med kulturarv på ett internationellt plan och inom ramen för EU-samarbetet utgår från att kulturarv bidrar till hållbarhet samt att kulturarvet kan främja både freds- och försoningsprocesser. Alla länder har ansvar för att genomföra Agenda 2030 och de globala målen för hållbar utveckling. De globala målen och Agenda 2030 är integrerade och balanserar de tre dimensionerna av hållbar utveckling. gav regeringen 86 statliga myndigheter i uppdrag att bidra med underlag för genomförande av Agenda 2030. Rege- ringens skrivelse Politiken för global utveckling i genomförandet av Agenda 2030 (skr. 2015/16:182) är också det ett centralt instrument för genomförandet av det svenska arbetet med att nå målen. I skrivelsen nämns kulturarvet under målet för hållbara städer och det uttalas vidare att insatserna för att skydda och trygga världens kultur- och naturarv ska stärkas. Regeringen bedömer att det inom ramen för kulturarvsarbetet finns goda möjligheter att utveckla internationell samverkan och utbyte. Be- dömningen är vidare att kan bidra aktivt till att kulturarvets pot- ential som en positiv kraft i samhällsbygget i ökad utsträckning kan tas till vara runt om i världen. Här har ansvariga kulturarvsmyndigheter en viktig roll att fylla. Skydd för hotat kulturarv Den allt mer omfattande förstörelsen av kulturarv samt den illegala han- deln med kulturföremål som följt av krigshandlingar i bl.a. och i , är för tillfället en av de mest angelägna internationella kulturarvs- frågorna. Förstörelsen av monument och kulturarv har genomförts i syfte att stärka den egna gruppen och försvaga motståndarens identitet, ofta med ambitionen att utplåna en historia där olika kulturer och folkgrupper levt sida vid sida under århundraden. har i sin resolut- ion 2 199 från fördömt förstörelsen av kulturarv i och i och beslutat att alla medlemsländer ska vidta åtgärder mot handeln med kulturegendom från dessa länder. antog en resolution som fördömde förstörelsen av kulturarvet och den kulturella mångfalden i . välkomnar och deltar aktivt i det internationella samfundets agerande i dessa frågor. Det sker bl.a. genom medlemskap i , i och genom stöd till kampanj #Unite4Heritage. I det svenska arbetet fungerar samordnande och har tillsammans med Svenska en viktig roll i att skapa upp- märksamhet kring den illegala handeln. De sammankallar bl.a. berörda myndigheter till informationsutbyten. har även fått regeringens uppdrag att redovisa vilka åtgärder och initiativ som har vidtagits för att förebygga och förhindra illegal handel med kultur- föremål. Statens museer för världskultur får ett utökat an- slag för att utveckla ett långsiktigt arbete som främjar skydd av hotat kulturarv. På grund av pågående internationella konflikter sker utbredd 2016/17:116 förstörelse av ovärderliga lämningar och illegal handel med kulturföre- mål. Statens museer för världskultur har upparbetade kontakter med internationella aktörer och goda möjligheter att utveckla detta arbete. Kulturområdet som helhet är ett av de politikområden där EU endast har befogenhet att vidta åtgärder för att stödja, samordna eller komplettera medlemsstaternas åtgärder utan att harmonisera lagar eller andra författ- ningar. Unionen ska bidra till kulturens utveckling i medlemsstaterna med respekt för dessas nationella och regionala mångfald som unionen ska framhäva det gemensamma kulturarvet. EU-program som Kreativa och ramprogrammet för forskning och innovation Horisont 2020 omfattar satsningar som på olika sätt indi- rekt berör kulturarvsområdet. Europeiska kommissionen lyfter bl.a. fram att kulturarv har betydelse för minst fyra områden inom EU:s tillväxt- initiativ 2020-strategin: innovation, den digitala agendan, indu- stripolitik för globalisering och en agenda för nya färdigheter och jobb. Vidare har rådet i sin arbetsplan för kulturområdet åren 2015–2018 avi- serat kulturarvet som ett av fyra prioriterade områden. Inom ramen för arbetsplanen ska tre kulturarvsrelaterade ämnen behandlas. Ett område är ”participatory governance”, som kan översättas med delaktighetsbaserad styrning av kulturarvet. Med detta avses metoder som bygger på männi- skors deltagande vid utformningen av kulturpolitiken och som syftar till att möta alla samhällsmedlemmars behov. Kommissionen presenterade ett förslag till beslut om ett Europaår för kulturarv 2018. Huvudsyftet med ett Europaår för kulturarv är att förbättra medvetenheten om utmaningarna och möjligheterna på kulturarvsområdet samt att lyfta fram EU:s arbete med att främja gemen- samma lösningar. är en mellanstatlig organisation med uppgift att stärka sam- arbetet mellan medlemsstaterna i arbetet för mänskliga rättigheter, de- mokrati och rättsstatsutveckling. I detta sammanhang har kulturarv och interkulturella relationer en central plats. I första hand verkar Europa- rådet genom att ta fram konventioner som medlemsländerna kan välja att ansluta sig till. I detta sammanhang kan den europeiska landskaps- konventionen som ratificerat nämnas. har för kultur, kulturarv och landskap utarbetat en europeisk kulturarvsstrategi som syftar till att ut- göra ett stöd för medlemsstaternas nationella kulturarvsarbete. Inom ramen för strategin ska medlemsstaterna bl.a. erbjuda varandra utbyte av erfarenheter och kunskap. Strategin baseras på tre utpekade delar som samspelar med varandra. En del avser sociala frågor och behandlar hur kulturarvet främjar mångfald, egenmakt och en förvaltning baserad på medverkan. I den andra delen behandlas frågor om territoriell och eko- nomisk utveckling, med syfte att stärka de strukturer som gör att kultur- arvet bidrar till en hållbar utveckling utifrån lokala resurser, turism och Den tredje delen behandlar kunskap och hur kulturarv är Prop. 2016/17:116 kopplat till frågor om utbildning, forskning och livslångt lärande. 6.6.1Inriktning för arbetet med konvention om det immateriella kulturarvet Regeringens bedömning: och folkminnen bör fortsätta att vara samordnande och stödjande myndighet för arbetet i med tillämpningen av konvention om tryggande av det immateriella kulturarvet. Ansvaret bör även i fortsättningen delas med övriga myndigheter och institutioner som är engagerade i arbetet. Utgångspunkten för arbetet med tillämpningen av konventionen i bör vara att främja och stärka det civila samhällets egna förut- sättningar att bevara, föra vidare och utveckla det immateriella kultur- arvet. Skälen för regeringens bedömning konvention om tryggande av det immateriella kulturarvet (Con- vention for the Safeguarding of the Intangible Cultural Heritage) utarbe- tades 2003 och trädde i kraft (se även avsnitt 4.5). rade konventionen 2011. I konventionen definieras immateriella kulturarv som sedvänjor, fram- ställningar, uttryck, kunskap, färdigheter – liksom tillhörande tillväga- gångssätt, ändamål, artefakter och kulturella miljöer – som lokalsam- hällen, grupper och i vissa fall enskilda individer erkänner som en del av Kunskapen ska ha förts vidare från generation till generat- ion och det betonas att den ständigt omskapas av lokalsamhällen och grupper i samspel med omgivningen. Endast sådant immateriellt kultur- arv som är förenligt med gällande instrument om mänskliga rättigheter och med de krav som ställs på ömsesidig respekt mellan lokalsamhällen, grupper och enskilda personer och på hållbar utveckling ska beaktas Konventionen lägger vikten på vidareförande av ett levande bruk med betoning på utövande, utövare och arenor. Konventionens syfte är att trygga det immateriella kulturarvet och att säkerställa att berörda lokal- samhällens, gruppers och enskilda personers immateriella kulturarv re- Vidare är syftet att höja medvetandet på lokal, nationell och internationell nivå om det immateriella kulturarvets betydelse och att säkerställa uppskattningen av det, samt att främja internationellt samar- bete och bistånd. Eftersom har ratificerat konventionen har bl.a. åtagit sig att vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa tryggandet av det immateriella kulturarvet inom landet och att identifiera och definiera de olika delarna av det immateriella kulturarvet i samråd med lokalsam- hällen, grupper och berörda icke-statliga organisationer. har och folkminnen samordnat arbetet med tillämpningen av konventionen i . I rapporten Det nationella arbetet med tillämpningen av konvention om tryggande av det immateriella kulturarvet (Ku2016/01269/KL) har myndigheten redovisat hur det nationella arbetet med tillämpningen av konventionen fortlöper och lämnat förslag på hur arbetet kan utvecklas framöver. och folkminnen har byggt upp en nat- ionell organisation för arbetet. Myndigheten är samordnande och fyra så kallade expertnoder har skapats med ansvar för olika domäner av det immateriella kulturarvet. ansvarar tillsammans med och folkminnen för muntliga traditioner och uttryck, sociala sedvänjor, riter och högtider. an- svarar för traditionell hantverkskunskap. Vidare ansvarar Statens musik- verk/Svenskt visarkiv för framföranden i musik, dans och teater medan ansvarar för kunskap och sedvänjor rörande natu- ren samt immateriella kulturarv som hör samman med materiella kultur- arv och kulturmiljöer i . Till dessa expertnoder har knutits nätverk av aktörer bestående av utövare och ideella organisationer, bl.a. från de nationella minoriteterna, samt utbildnings-, forsknings- och kulturarvsin- stitutioner. I rapporten konstaterar och folkminnen att arbetet i noderna har lett till nya samverkansformer och metodutveckling. I rapporten föreslås att det framtida arbetet med konventionen på en övergripande nivå kan organiseras som tidigare, att ansvaret fördelas på och folkminnen som samordnande myndighet och på de fyra noderna. Till arbetet bör det enligt rapporten även knytas en refe- rensgrupp som utses av och folkminnen. Vidare görs bedömningen att och folkminnen i samarbete med noderna bör utveckla formerna för samverkan med det samiska folket och de nationella minoriteterna. I rapporten framhålls även att det nor- diska samarbetet bör utvecklas ytterligare. Inriktning för det fortsatta arbetet Regeringen bedömer att och folkminnen har skapat en väl fungerande organisation för arbetet med tillämpningen av konvent- ionen i och ser positivt på myndighetens förslag till ansvarsför- delning och planerade insatser, inte minst när det gäller samverkan med det samiska folket och de nationella minoriteterna. Arbetet med konvent- ionen i är beroende av en tydlig roll- och ansvarsfördelning. och folkminnen bör fortsatt vara samordnande och stödjande myndighet för arbetet i med tillämpningen av konvent- ionen. Det ingår vidare i och folkminnens uppgifter att följa upp det nationella arbetet med konventionen samt att verka i internationella sammanhang som berör frågor om konventionen. Stiftel- sen , , och bör fortsatt dela ansvaret med och folkminnen genom att samordna och stödja arbetet utifrån sina respektive uppgifter och ämnesområden. I uppgiften ingår bl.a. att an- svara för samverkan med de nätverk som etablerats inom respektive domän. Regeringen bedömer att dessa institutioners ansvar för konvent- ionsarbetet ligger inom ramen för de uppgifter som de har i sin instrukt- ion eller i sina stadgar. Regeringen ser därför inget skäl att ytterligare reglera arbetet med konventionen. För att immateriella kulturarv ska leva vidare och fortsätta vara le- vande krävs att det finns utövare som bevarar, för vidare och utvecklar kunskapen och färdigheterna. Dessa utövare är i första hand ideella aktö- Prop. 2016/17:116 rer och enskilda. I konventionen läggs stor vikt vid att identifieringen och definieringen av de olika delarna av det immateriella kulturarvet ska ske i samråd med lokalsamhällen, grupper och berörda icke-statliga organisat- ioner. Detta ligger väl i linje med de kulturpolitiska målen och med rege- ringens prioriteringar för en förnyad kulturarvspolitik (se avsnitt 5). Ut- gångspunkten för arbetet med tillämpningen av konventionen i bör därför vara att främja och stärka det civila samhällets egna förutsätt- ningar att bevara, föra vidare och utveckla det immateriella kulturarvet. För att stärka detta arbete bör det kunna omfattas av det nya stödet till ideellt kulturarvsarbete (se vidare avsnitt 6.3) och det bör vara en central uppgift för de ansvariga institutionerna att uppmuntra och stödja det civila samhällets arbete med det immateriella kulturarvet. Särskilt om förteckningar över immateriella kulturarv I enlighet med konventionen ska konventionsstaterna upprätta en eller flera förteckningar över det immateriella kulturarvet och kontinuerligt uppdatera dem. Konventionsstaterna har sedan möjlighet att från de nat- ionella förteckningarna nominera olika element av immateriellt kulturarv till internationella listor. och folkminnen har i samråd med berörda aktörer utvecklat en nationell förteckning med exempel på immateriella kultur- arv i . Förteckningen finns tillgänglig på myndighetens webbplats . Allmänheten kan fortlöpande lämna förslag till för- teckningen och en målsättning är att den efter hand ska bli mer interaktiv. Det primära syftet med förteckningen är att inspirera och förmedla kun- skap om metoder för tryggande och vidareförande, engagera allmänheten samt skapa samarbeten mellan olika aktörer. har inte nominerat till de internationella listorna. och folkmin- nen har i stället prioriterat det nationella förteckningsarbetet då förteck- ningen, till skillnad från listorna, kan uppvisa en stor mångfald av imma- teriella kulturarv i . Regeringen bedömer att fortsatt bör prioritera det nationella förteckningsarbetet eftersom förteckningsarbetet ger en unik möjlighet till medskapande och ideellt engagemang avseende vad det immateriella kulturarvet kan vara. Regeringen bedömer vidare att det bör vara en utgångspunkt för det fortsatta arbetet att värdehierarkier som graderar betydelsen av olika immateriella kulturarv bör undvikas. En sådan prak- tik är särskilt känslig när det gäller immateriella kulturarv som ständigt måste tolkas, omtolkas och relateras till utvecklingen i dagens samhälle för att vara levande och angelägna. Denna generella utgångspunkt inne- bär att inte bör prioritera nomineringar till de internationella listorna. Däremot kan det internationella registret över bästa metodiska exempel spela en viktig roll i arbetet med konventionen. bör även i det internationella engagemanget fokusera på att verka för att stärka det civila samhällets ställning och makt över de processer genom vilka det immateriella kulturarvet formas. 2016/17:116 6.6.2 Inriktning för arbetet med världsarvs- Regeringens bedömning: bör ges i uppdrag att i samarbete med andra berörda aktörer utarbeta en nationell världsarvstrategi i vilken en samlad beskrivning ges av hur arbetar med världsarvskonventionen och hur arbetet ska inriktas framöver. Skälen för regeringens bedömning För att skydda, bevara och informera om de mest värdefulla kultur- och naturmiljöerna antog 1972 en konvention om skydd för världens kultur- och naturarv, den s.k. världsarvskonventionen (se även avsnitt 4.5). ratificerade konventionen 1985. finns det globalt fler än 1 030 världsarv, varav 15 i . Det övergripande ansvaret för konventionen har Generalförsamlingen medan den löpande hanteringen av världsarven åligger . har kon- ventionsarbetet utvecklats och förutsättningarna för att skydda och för- valta världsarven förändrats. Enligt uppdrag i regleringsbrevet har redovisat en uppföljning av det nationella arbetet med världsarv och världsarvskonventionen (Ku2016/01313/KL). I uppdraget ingick att analysera roll- och ansvarsfördelning och förutsättningarna för att förval- ta världsarven. menar att tillräckliga organisator- iska förutsättningar finns vad gäller roller och ansvar för nominering, skydd och förvaltning. Ett utvecklingsbehov som lyfts fram är dock att världsarvens skydd kan stärkas genom ökad kunskap och kompetens hos myndigheter och beslutsfattare om rollerna och ansvaret, i vilket skede i olika processer ansvaret ska tas samt om hur konventionen genomförs genom lagstiftningen. menar även att en nationell satsning om hur ska arbeta med konventionens utbildningsupp- drag bör övervägas. behöver vidare, enligt Riksantikvarie- ämbetet, ta förnyad ställning till världsarvskommitténs globala strategi och det bör övervägas om en nationell världsarvsstrategi ska tas fram där arbete med världsarvskonventionen beskrivs. I en tidigare skrivelse (skr. 2001/02:171 s. 18) har regeringen gjort be- dömningen att har en lagstiftning och organisation som uppfyller världsarvskonventionens krav och att de svenska världsarvsobjekten förvaltas tillfredsställande inom ramen för gällande regelverk och organi- sation. Ansvarsfördelningen mellan berörda statliga myndigheter bedöm- des vara tillfredsställande. Mot bakgrund av strävan mot en bättre geografisk balans för världsarven bedömde regeringen även att bör vara återhållsamt med att föra fram nya nomineringar till . Inriktning för det fortsatta arbetet Regeringen anser att den bedömning av världsarvskonventionens tillämp- ning som gjordes 2002 i nämnda skrivelse till stor del alltjämt är giltig. har en lagstiftning och organisation på området som ger tillräck- liga förutsättningar när det gäller roll- och ansvarsfördelning i för- hållande till världsarvskonventionens krav. Regeringen bedömer dock att det finns behov av att utveckla arbetet i vissa delar, bl.a. mot bakgrund av antagandet av Agenda 2030, politiken för global utveckling samt förändrade krav och omständigheter som påverkar världsarven. har det övergripande ansvaret för konventionen och dess tillämpning medan har myndighetsansvar för de världsarv som är naturarv. Därutöver är det viktigt att understryka dels att länsstyrelsernas ansvar för kultur- och naturmiljö även omfattar världsarven, dels att kommunerna har en betydelsefull roll i arbetet ge- nom sin planläggning och bygglovsprövning samt tillsyn över byggnads- verksamheten. Regeringen bedömer att gällande ansvarsfördelning bör bestå men delar slutsats att det kan finnas ett behov av att öka kunskapen och kompetensen hos berörda myndigheter om rollerna och ansvaret samt om hur konventionen genomförs genom lagstiftningen. Genom anslutningen till världsarvskonventionen har förbundit sig att bl.a. informera om världsarv och genom skolorna undervisa om världsarv. påtalar att kunskap om konventionen och världsarven inte regelmässigt ingår i läroplaner och menar att ett samlat grepp om hur ska arbeta med utbildningsuppdraget gene- rellt, eller specifikt i relation till utbildningssystemen, inte har tagits sedan regeringens skrivelse . Regeringen anser att frågan bör ingå som del av ett bredare uppdrag till om att se över kulturarvets koppling till skolan (se avsnitt 6.5). lämnar tillstånd att använda den s.k. världsarvssymbolen i . Reglerna för symbolens användning före- skriver att den bör användas tillsammans med Unescosymbolen och därmed uppstår, enligt , en komplikation eftersom myndigheten inte ger tillstånd för denna. Regeringen bedömer att bör ha kvar tillståndsgivningen för världsarvs- symbolen och att hanteringen kan samordnas med Svenska för de fall sökande önskar använda symbolen tillsammans med logotyp. globala strategi för en balanserad och represen- tativ världsarvslista antogs 1994 och har därefter utvärderats efter beslut av Generalförsamlingen 2009. pekar på att utvär- deringens rekommendationer bl.a. resulterat i ökat fokus på skydd och förvaltning av världsarven och menar att restriktiva hållning i fråga om nya nomineringar till bör kvarstå. En nationell världsarvsstrategi bör tas fram Regeringen bedömer slutligen att en samlad beskrivning av hur arbetar med världsarvskonventionen och hur arbetet bör inriktas framö- ver bör utarbetas i form av en nationell världsarvsstrategi. En sådan stra- tegi bör syfta till att ytterligare tydliggöra roller och ansvar i det nation- ella arbetet med världsarven och världsarvskonventionen. Strategin bör även analysera och ge en samlad bedömning av samtliga relevanta po- licyer och strategier som har antagits av Världsarvskonventionens gene- ralförsamling samt .