prop · H403222 · 2017-09-05 00:00:00 — Som utredningen anför tar behovet av lagstiftning dock framför allt sikte på integritetskänsliga uppgifter som sprids i större kretsar. Att straffbelägga gärningar genom vilka uppgifter sprids till endast någon eller några enstaka personer framstår därför som mindre angeläget. Det saknas därmed tillräckliga skäl att kriminalisera uppgiftslämning som sker inom det som kan anses utgöra en liten krets. Det bör å andra sidan inte krävas att uppgifterna verkligen nått ett stort antal personer. Det bör i stället som utredningen föreslår räcka att uppgifterna har gjorts tillgängliga för fler än ett fåtal personer. Vid bedömningen av om uppgiften gjorts tillgänglig för fler än ett fåtal personer och därmed spridd bör den rättspraxis som utvecklats kring brottet hets mot folkgrupp kunna vara vägledande (jfr t.ex. NJA 1999 s. 702). Spridning av bilder och andra uppgifter kan utgöra ett integritetsintrång oavsett i vilken form spridningen sker. Det kan i och för sig diskuteras om även muntlig spridning av uppgifter bör omfattas av straffansvar. Med en teknikneutral lösning undviks dock flera gränsdragningsproblem och en mer enhetlig reglering i uppnås. 2016/17:222 privatlivet som föreskrivs i artikel 8 i är inte heller begränsat till spridning som sker på visst sätt. Om muntlig spridning av uppgifter exkluderas, skulle i och för sig mycket av det som kan beskrivas som ”skvaller” och dylikt, som visserligen kan vara klandervärt men inte nödvändigtvis bör vara straffbart, undantas. Redan genom kravet på att uppgiften ska ha gjorts tillgänglig för fler än ett fåtal personer undantas dock uppgiftslämnande i små och privata kretsar. Regeringen instämmer därför i utredningens bedömning att en kriminalisering av spridning av integritetskänsliga bilder och uppgifter bör vara teknikneutral, dvs. omfatta spridning oavsett i vilken form den sker. Vilka slags bilder och andra uppgifter bör omfattas av straffansvar? En annan fråga av betydelse för avgränsningen av kriminaliseringen är vilka slag av bilder och andra uppgifter som bör omfattas av regleringen. Med förebild i övriga nordiska länders lagstiftning och i de förslag som övervägts av tidigare utredningar, skulle en allmänt hållen regel som straffbelägger spridning av integritetskänsliga uppgifter kunna övervägas. En sådan bestämmelse förordas också av i . Fördelen med en sådan reglering är att den skulle omfatta alla klandervärda fall av integritetskränkningar och att den därmed med lätthet skulle kunna tillämpas i ljuset av en förändrad samhällsutveckling. En allmänt hållen reglering skulle dock kunna uppfattas som svårtolkad och oförutsebar och det skulle bli svårt för den enskilde att förstå vad som är straffbart. Med tanke på att bestämmelsen skulle innebära en inskränkning av yttrandefriheten, vore detta särskilt olyckligt eftersom det i så fall skulle kunna leda till en onödigt hård självcensur. Även för rättsväsendets del finns det skäl att ge den ett tydligt avgränsat tillämpningsområde. I likhet med utredningen gör regeringen därför bedömningen att tillämpningsområdet som utgångspunkt bör begränsas till vissa slags uppgifter. En ny reglering bör enligt regeringen begränsas till mer tydliga fall. Endast spridning av sådana uppgifter som den enskilde typiskt sett har ett starkt intresse att hålla för sig själv, eller bestämma vem eller vilka som ska få del av dem, bör omfattas av straffansvar. Dit hör till en början, såsom utredningen anför, bilder på eller andra uppgifter som rör sexuallivet. Med det avses dels bilder (både stillbilder och rörliga bilder) på sexuella handlingar t.ex. s.k. hämndporr, explicita bilder på blottade könsorgan eller andra bilder som är av sexuell natur, dels andra uppgifter hänförliga till sexualitet såsom utförliga uppgifter om någons sexuella preferenser eller sexuella kontakter. Även uppgifter om hälsotillstånd är nära förknippade med privatlivet och den privata sfären. Den som är sjuk eller skadad befinner sig ofta i en skyddslös ställning och har ett berättigat intresse att hålla sådant som patientjournaler, förskrivning av läkemedel och annan dokumentation från sjukvården för sig själv. Den omfattande och starka sekretessen som gäller enligt 25 kap. offentlighets- och sekretesslagen (2009:400, OSL) för uppgifter inom hälso- och sjukvården ger uttryck för den betydelse som lagstiftaren har lagt vid att uppgifter om enskildas hälsotillstånd och medicinsk verksamhet rörande enskilda inte når andra än den som har också i flera rättsfall uttalat att avsaknad av rättsligt skydd mot spridning av uppgift om t.ex. HIV- infektion kan utgöra ett brott mot artikel 8 i konventionen, se bl.a. C.C. mot (no. 1425/06, dom ) och Z mot (no 22009/93, dom ). I likhet med vad som gäller enligt övriga nordiska länders regler om integritetsskydd bör straffansvaret därmed omfatta spridning av bild på eller annan uppgift om någons om hälsotillstånd. Till den privata sfären hör även den nakna kroppen. Att exponera sin nakenhet är något som de allra flesta människor själva vill avgöra när, hur och framför allt inför vilka det ska ske. Bilder på den nakna kroppen är inte alltid något som kan sägas handla om någons sexualliv. Inte heller kan det sägas vara en uppgift om hälsotillstånd, om inte bilden avslöjar en sjukdom eller en skada eller om sammanhanget annars gör att bilden säger något om personens hälsotillstånd. Olovlig spridning av bilder som exponerar människokroppen utan kläder kan vara mycket integritetskränkande. I lagrådsremissen föreslogs att spridning av bild på någons nakna kropp bör omfattas av straffansvar, vilket i likhet med utredningens bedömning avsågs innefatta bilder som exponerar människokroppen helt eller delvis utan kläder. I enlighet med vad Lagrådet har anfört bör det framgå redan av lagtexten att även bilder på någons delvis nakna kropp omfattas. Spridning av bilder på den helt eller delvis nakna kroppen bör därför enligt regeringen omfattas av en bestämmelse om integritetsintrång. Lagrådet har vidare efterfrågat en precisering av straffansvaret när det gäller exponering delvis. Enligt regeringen är det inte lämpligt att ange hur stor andel av kroppen som i ett enskilt fall måste vara naken eller synas på en bild för att kravet ska vara uppfyllt. Det måste dock framstå som naturligt att anse bilden som exponerande av en delvis naken kropp. Så kan exempelvis vara fallet om någon bär kläder på överkroppen men i övrigt är naken. Det finns i sammanhanget också skäl att erinra om att inte alla bilder som exponerar en delvis naken kropp kommer att omfattas av straffansvar. Som framgår nedan kommer spridningen endast att vara straffbar om den är ägnad att medföra allvarlig skada. Något motsvarande behov av att omfatta andra uppgifter om den nakna kroppen än bilder finns däremot inte. Ytterligare en kategori av uppgifter som utredningen identifierar som särskilt skyddsvärda är bilder på eller andra uppgifter om att någon utsatts för ett allvarligt brott. Den som blivit utsatt för ett brott befinner sig ofta i en utsatt situation och spridning av bilder och andra uppgifter om brottsoffer och de brott de utsatts för kan innebära allvarliga integritetsintrång. I och rådets direktiv /29/EU av om fastställande av miniminormer för brottsoffers rättigheter och för stöd till och skydd av dem samt om ersättande av rådets rambeslut /220/RIF (brottsofferdirektivet) betonas behovet av åtgärder för att skydda brottsoffer och deras familjemedlemmar från sekundär eller upprepad viktimisering. Bland annat framhålls att skydd för privatlivet kan vara ett viktigt sätt att förebygga att brottsoffret under sin bearbetningsprocess utsätts för påfrestningar som leder till en upprepning av känslan av utsatthet. 2016/17:222 anförda talar enligt regeringen för att den som utsatts för ett allvarligt brott bör vara skyddad mot att uppgifter sprids som rör mycket personliga förhållanden och där spridningen kan orsaka allvarlig skada. Det kan t.ex. vara fråga om uppgifter om att någon utsatts för ett sexualbrott, våldsbrott eller något annat integritetskränkande brott. särskild företeelse som uppmärksammats är att en person utsätts för en misshandel eller något annat övergrepp som brottet filmas av bekanta till förövaren för att sedan spridas via internet. Det finns därmed, såsom utredningen föreslår, starka skäl att straffbelägga spridning av För att åstadkomma ett adekvat straffskydd mot sådan spridning föreslår utredningen att bilder på eller andra uppgifter om att någon utsatts för allvarligt brott bör omfattas av straffansvar. brott avses enligt utredningen sexualbrott eller våldsbrott men inte t.ex. Regeringen instämmer i och för sig i utredningens bedömning att straffskyddet bör begränsas till de mest påpekar är ”allvarligt brott” dock knappast något Enligt regeringen för det närmast tankarna till brottets Det framstår därför inte som givet att en avgränsning till allvarliga brott tydligt inkluderar t.ex. sexualbrott och våldsbrott men inte Det vore enligt regeringen mer ändamålsenligt att i stället utgå direkt från de brottskategorier som framstår som särskilt Straffskyddet bör då omfatta bilder och uppgifter om att någon utsatts för ett brott som innefattar ett angrepp mot person, frihet eller frid (jfr prop. 2000/01:68 Ersättning för ideell skada s. 64 ff.). Angrepp mot annans person tar sikte på den kroppsliga integriteten. Angrepp mot annans frihet tar sikte på den enskildes rörelse- och Angrepp mot annans frid tar främst sikte på den enskildes rätt att få vara i fred och hålla sitt privatliv okänt för andra. Sexualbrotten kan innefatta angrepp såväl mot annans person som mot annans frihet eller frid. Med den föreslagna lösningen omfattas tydligt t.ex. sexualbrott och våldsbrott men däremot inte vissa andra brott som i och för sig kan anses vara allvarliga men inte integritetskränkande i Det bör påpekas att en så utformad bestämmelse i praktiken inte innebär att fler fall kommer att omfattas av straffansvar jämfört med utredningens förslag. Spridning av uppgifter om att någon utsatts för ett brott som i och för sig riktar sig mot dennes person, frihet eller frid men som i det enskilda fallet inte är särskilt allvarligt kommer som framgår i det följande nämligen sällan kunna anses vara ägnad att orsaka allvarlig skada. Även i andra fall – utan att det är fråga om att någon utsätts för brott – kan bilder visa att någon befinner sig i en mycket utsatt situation. kan t.ex. gälla bilder på någon som genomför ett självmordsförsök eller som utsätter sig själv för allvarliga självskadebeteenden. är bilder på någon som befinner sig i trauma eller som varit med om en allvarlig olyckshändelse eller som blir föremål för någon form av Om sådana uppgifter sprids, kan det innebära ett allvarligt intrång i den utsattes privatliv. I likhet med utredningen anser regeringen att bilder på någon som befinner sig i en mycket utsatt situation är av sådant omfattas av en bestämmelse om straff för integritetsintrång. Sådana bilder kan visserligen sägas röra någons hälsotillstånd. Det gäller dock inte i alla situationer och ibland skulle en sådan tolkning framstå som långsökt. Mot denna bakgrund och då spridning av bilder på någon som befinner sig i en mycket utsatt situation kan innebära mycket allvarliga integritetsintrång, bör dessa fall regleras särskilt. Det kännetecknande för dessa fall kan sägas vara att de tar sikte på situationer där den utsattes trygghet eller fysiska eller psykiska välbefinnande är allvarligt rubbade och som bör vara fredade från obehörig insyn. och Kammarrätten i anser att även andra uppgifter än bilder bör omfattas av straffansvar och lyfter särskilt fram att detaljerade beskrivningar av någons självmordsförsök kan utgöra ett allvarligt intrång i någons privatliv. Regeringen instämmer i och för sig i att spridning av sådana uppgifter kan utgöra ett allvarligt intrång i någons privatliv. Sådana uppgifter bör dock kunna anses utgöra uppgifter om någons hälsotillstånd. De fall där det framstår som mest angeläget med ett särskilt skydd i detta avseende är enligt regeringen i förhållande till spridning av bilder. Regeringen instämmer därför i utredningens bedömning att det straffrättsliga skyddet mot spridning av uppgifter för personer som befinner sig i en mycket utsatt situation bör begränsas till bilder. De uppgifter som regeringen ovan anser bör omfattas av tillämpningsområdet är av sådant slag att det finns en stor risk för integritetsintrång om uppgifterna sprids. Med utgångspunkten att straffbestämmelsen bör skydda mot allvarliga intrång i privatlivet kan sådant intrång dock tänkas orsakas även genom spridning av andra sorters uppgifter. Det bör därför övervägas om bestämmelsen – trots att den som utgångspunkt begränsas till vissa slags uppgifter – bör lämna ett visst utrymme för att omfatta andra uppgifter om någons privatliv som inte kan räknas till någon av de slag av uppgifter som nämnts, men som har ett liknande innehåll. Ett sådant förslag lämnas av utredningen, som anser att en bestämmelse som inte lämnar sådant utrymme skulle ge upphov till ständiga gränsdragningsproblem och kunna uppfattas som godtycklig och ologisk. Utredningen anser vidare att det finns en risk för att en sådan reglering inte skulle ge ett tillräckligt skydd utan att samhällsutvecklingen ganska snabbt skulle medföra behov av ändringar i bestämmelsen. Utredningen pekar i det avseendet särskilt på vikten av att en svensk reglering måste kunna tolkas och utvecklas i ljuset av de åtaganden har enligt artikel 8 i . Regeringen instämmer för sin del i och för sig i att det finns fördelar med en delvis öppen bestämmelse av det slag som utredningen föreslår. Mot dessa måste dock vägas de nackdelar som en sådan bestämmelse är förenad med. , och invänder att en kriminalisering av ”annan liknande bild och uppgift om någons privatliv” ger bestämmelsen ett alltför brett och vagt tillämpningsområde och motsätter sig förslaget. Även anser det svårt att överblicka vilken omfattning bestämmelsen skulle få. Hänvisningen till annan liknande bild eller uppgift ska enligt utredningens förslag visserligen läsas med de andra särskilda uppgiftsslagen som jämförelsenorm. Även med det i beaktande instämmer regeringen i att den föreslagna bestämmelsen kan uppfattas 2016/17:222 som svårtolkad och oförutsebar. Även om en svensk reglering i viss utsträckning bör kunna tolkas i ljuset av åtaganden att skydda rätten till privatliv enligt , måste det hållas i åtanke att ett annat krav enligt konventionen är att ingen får fällas till ansvar för en gärning utan stöd i vid gärningen klar och tydlig lag (artikel 7). Den oro som vissa remissinstanser ger uttryck för över att bestämmelsen med utredningens förslag får ett alltför brett och vagt tillämpningsområde framstår enligt regeringens uppfattning därmed som befogad. Med tanke på att straffbestämmelsen kommer att innebära en inskränkning av yttrandefriheten framstår oklarheter i tillämpningsområdet som särskilt olyckliga. Kriminalisering som metod för att söka hindra överträdelser av olika normer i samhället är också ett verktyg som bör användas med försiktighet. Mot den bakgrunden anser regeringen att övervägande skäl talar för att bestämmelsen bör vara uteslutande begränsad till vissa särskilt angivna slags uppgifter. Utredningens förslag att straffbestämmelsen bör omfatta även ”annan liknande bild eller uppgift om någons privatliv” bör därför inte genomföras. Det bör dock erinras om att det är fråga om nykriminalisering och att det finns anledning att följa utvecklingen för att säkerställa att straffskyddet även har en ändamålsenlig utformning. För straffansvar bör krävas att spridningen är ägnad att orsaka allvarlig skada för den som bilden eller uppgiften rör En straffbestämmelse som under alla förhållanden förbjuder intrång i privatlivet genom spridning av vissa angivna slags uppgifter skulle bli alltför vidsträckt. För att en kriminalisering ska framstå som befogad krävs att det är fråga om ett beteende som kan orsaka en påtaglig skada eller fara. För att ett förbud ska vara tillräckligt motiverat och innebära en godtagbar inskränkning av yttrandefriheten måste det straffbara området därför avgränsas ytterligare så att endast de allvarligaste fallen omfattas. I likhet med utredningen anser regeringen att endast spridning av bilder och andra uppgifter med sådant innehåll att spridningen kan orsaka skada bör omfattas av straffansvar. Med skada avses i detta sammanhang skada på privatlivet och den personliga integriteten. Genom att privata uppgifter sprids mot någons vilja, i strid med ett förtroende eller utan dennes giltiga samtycke sker det ett intrång i den personliga integriteten hos den person som uppgiften rör. Det kan, som redovisas ovan, beskrivas som en personlig förlust där något som var en del av den enskildes privata sfär går förlorat och blir tillgängligt för andra utom den enskildes kontroll. Graden av förlust beror på hur privat uppgiften var, t.ex. hur nära den var sammanlänkad med den utsattes personlighet och hur starkt intresset var att behålla uppgiften utom andras räckhåll. Hur stort intrånget är beror även på uppgiftens spridning; ju större ofrivillig exponering av uppgiften, desto större intrång i privatlivet. Att uppgifter sprids till personer i den utsattes närhet, skolklass eller vänskapskrets kan då – bland många andra omständigheter – öka känslan av intrång i Vid vidarespridning av uppgifter får varje spridning bedömas Att en uppgift redan har gjorts tillgänglig för fler än ett fåtal personer utesluter alltså inte ansvar för en senare spridning. Det innebär t.ex. att spridning av en känslig uppgift kan vara straffbar även om den person som uppgiften avser själv har delat med sig av uppgiften. I praktiken ska det för straffansvar handla om situationer där intrånget i den personliga integriteten kan leda till psykiskt lidande eller andra allvarliga konsekvenser för den enskilde. För att tydliggöra att bestämmelsen bör avgränsas till mer uppenbara situationer föreslår utredningen att det bör vara fråga om en kännbar skada. Begreppet kännbar skada kritiseras dock av flera remissinstanser. och Roks framhåller att kännbar skada inte är ett entydigt begrepp medan anser att rekvisitet framstår som något avvikande i förhållande till hur straffbestämmelser annars formuleras. Denna kritik framstår enligt regeringen som befogad. Som utredningen anför är straffskyddet avsett att gälla tydliga fall av integritetsintrång. Detta bör enligt regeringen framgå redan av lagtexten. Enligt regeringen skulle begreppet allvarlig skada dels på ett lämpligare sätt beskriva de fall som bör omfattas av straffansvar, dels tydligare ange var gränsen för straffbarhet går. Som framgår i det följande är skadebedömningen dessutom avsedd att ta sikte på vilken skada som spridningen typiskt sett medför, snarare än hur den utsatte själv uppfattat gärningen, vilket uttrycket kännbar skada kan ge intryck av. Vid en samlad bedömning anser regeringen därför – i likhet med och – att endast sådana intrång i privatlivet som kan orsaka allvarlig skada bör omfattas av straffansvar. Skador på privatlivet och den personliga integriteten kan komma till uttryck hos den enskilde genom känslor som t.ex. rädsla, obehag, otrygghet, kränkthet och ångest. Vilka sådana känslotillstånd och psykiska effekter som uppkommer till följd av en gärning torde skilja sig åt mellan olika människor i högre grad än när det gäller vilka fysiska effekter som uppkommer till följd av fysiskt våld. Det kan också vara svårt att på något enhetligt sätt värdera en skada fristående från den ansvarsutlösande gärningen. En reglering med utgångspunkt i effekten skulle därför kunna leda till en bristande förutsebarhet. Dessutom kan det finnas ett intresse av att genom lagstiftningen upprätthålla en norm för vad som inte får sägas eller göras som kan störa trygghet och frid. Det gäller inte minst för att avgränsa det straffbara området. Det är enligt regeringens mening därför inte lämpligt att låta den angripnes subjektiva upplevelser och uppfattningar ensamt definiera vad som utgör en straffbar kränkning av den personliga integriteten. Som utredningen föreslår bör straffbestämmelsen i stället utformas så att endast gärningar som typiskt sett orsakar skada av viss dignitet på den personliga integriteten omfattas av straffansvar. Genom en sådan avgränsning till typiska effekter av att privata uppgifter sprids, undantas spridning av uppgifter som visserligen är av privat natur men som den enskilde rimligen ska kunna tåla och som därför inte bör omfattas av straffansvar. Å andra sidan upprätthålls en norm gällande vilken uppgiftsspridning som verkligen bör anses utgöra ett oacceptabelt angrepp på någons personliga integritet och privatliv. Genom att endast gärningar som typiskt sett kan medföra allvarlig skada omfattas av straffansvar undantas normalt sådant begränsat tillgängliggörande av uppgifter som sker inom verksamheter där detta är särskilt reglerat, t.ex. sådan spridning av uppgifter om hälsotillstånd som sker inom hälso- och sjukvården enligt det regelverk som gäller på det området. kan ett brott mot den personliga integriteten knappast förstås eller bedömas straffvärdemässigt på ett rimligt sätt om inte viss hänsyn tas till situationen och till målsäganden. Av betydelse är då det sociala sammanhang som den utsatte befinner sig i, om det rör sig om ett barn och vilken spridning uppgifterna fått bland människorna i detta Bedömningen av om spridningen varit ägnad att orsaka allvarlig skada får alltså göras med hänsyn också till omständigheter hänförliga till målsäganden i det enskilda fallet. En särskild fråga är vem spridningen ska ha varit ägnad att orsaka allvarlig skada hos. Spridning av integritetskänsliga uppgifter utgör främst ett intrång i den personliga integriteten hos den som uppgiften verkligen avser, exempelvis den person som är avbildad på en integritetskänslig bild eller den person som en patientjournal handlar om. Vissa remissinstanser såsom , och anser också att straffbestämmelsen endast bör gälla den som uppgiften avser. Vid bedömningen av om ett intrång kan orsakas i någons privatliv trots att den uppgift som sprids avser någon annan person, gör regeringen följande överväganden. I det integritetsbrott skisserade övervägdes en brottskonstruktion där även allvarliga men för närstående till den utpekade personen skulle kunna medföra att ett brott begåtts (jfr SOU 2012:55 s. 437 f.). Motsvarande skaderekvisit finns i flera bestämmelser i offentlighets- och sekretesslagen där sekretess gäller även om närstående till den som uppgiften avser kan lida men av att en uppgift röjs. Spridning av integritetskänsliga uppgifter om nära anhöriga kan också uppfattas som kränkande även för närstående. generellt kunna beakta skada för anhöriga till den som uppgiften avser skulle dock enligt regeringens mening leda till en alltför omfattande och Det finns i linje med detta ställningstagande inte skäl att, som respektive Skolinspektionen föreslår, låta uppgifter om föräldrar utgöra ett intrång i barnets privatliv eller låta uppgifter om barn utgöra intrång i syskons Bestämmelsen bör alltså som huvudregel endast skydda den person som uppgiften verkligen avser. Trots det anförda bör det dock som utredningen föreslår finnas ett visst utrymme att i undantagsfall bedöma spridning av integritetskänsliga bilder och uppgifter som ett intrång i integriteten även hos någon annan än den som uppgiften verkligen avser. I en persons privata sfär ingår normalt sett endast personen själv. Det utesluter dock inte att i vissa speciella fall även andra kan vara så nära förknippade med personen att även uppgifter om dem kan anses ingå i den privata sfären. egen privat sfär men kan innan de når vuxen ålder också anses ingå i föräldrarnas eller andra vårdnadshavares privata sfär. uppgifter som rör barnet i vissa speciella fall kan anses röra även föräldrarnas eller andra vårdnadshavares privatliv när det är fråga om