prop · H5031 · 2017-09-20 00:00:00 — När det gäller de takbegränsade utgifterna är utgifter motsvarande andelen transfereringsanslag (känsliga för förändringar i volymer och makroekonomiska förutsättningar) omräknade med implicitprisindex för hushållens konsumtionsutgifter, utgifter motsvarande andelen förvaltningsanslag (pris - och löneomräknade anslag) är omräknade med implicitprisindex för statliga konsumtionsutgifter och utgifter motsvarande andelen anslag som inte är indexerade är omräknade med prisindex för BNP. Samma metod har använts för beräkningen av utgiftstaket i fasta priser (med undantag för att av de takbegränsade utgifterna, motsvarande riktlinjen för budgeteringsmarginalens storlek , har behandlats som transfereringsanslag) . Källor: och egna beräkningar. De takbegränsade utgifterna kan av flera skäl komma att bli högre och budgeterings-margina- len i motsvarande utsträckning mindre än enligt den aktuella utgiftsprognosen. Detta exempelvis till följd av makroekonomiska förändringar, såsom högre inflation, oförutsedda volym- ökningar i transfereringssystemen eller beslut om reformer. Om budgeteringsmarginalen delvis tas i anspråk för nya reformer eller oförutsedda volymökningar i de statliga transfererings- systemen försämras normalt det strukturella sparandet. Om budgeteringsmarginalen delvis tas i anspråk för utgiftsökningar till följd av makroekonomiska förändringar är detta ofta inte ett problem i förhållande till överskottsmålet. P R O P . 2 0 1 7 / 1 8 : 1 Det beror på att överskottsmålet är formulerat på ett sätt som normalt tillåter att utgifts- ökningar som följer av de automatiska stabilisatorerna, främst ökningar av de arbets- marknadsrelaterade utgifterna, försvagar den offentliga sektorns finansiella sparande vid en försvagning av konjunkturen. Om konjunktur- utvecklingen däremot blir bättre än väntat kan de takbegränsade utgifterna öka på grund av pris- och löneutvecklingen i ekonomin som helhet, vilket kan ta en del av utrymmet under utgiftstaket i anspråk. Det behöver emellertid inte leda till en konflikt med överskottsmålet eftersom även den offentliga sektorns inkomster tenderar att bli högre när den ekonomiska utvecklingen blir bättre än väntat. Utvecklingen av de takbegränsade utgifterna och budgeteringsmarginalens storlek Regeringens förslag till nivå på utgiftstaket innebär en större årlig ökning av utgifts- taket än den genomsnittliga årliga ökningen av nivån sedan utgiftstaket infördes. Den genom- snittliga årliga ökningen i löpande priser uppgår till , medan motsvarande ökning uppgår till . Som en följd av utgiftstakets ökningstakt 2020 ökar även budgeteringsmarginalens storlek relativt snabbt och uppgår av de takbegränsade utgifterna. Det är ett större utrymme än den säkerhetsmarginal som rege- ringen som minst vill upprätthålla till utgifts- taket. En budgeteringsmarginal som endast motsvarar säkerhetsmarginalen skulle kunna medföra att möjligheterna att genomföra prioriterade reformer på utgiftssidan begränsades. Om det bedöms förenligt med över- skottsmålet är det dock rimligt att reformer kan genomföras på budgetens utgiftssida. Om hela utrymmet under utgiftstaket fram t.o.m. budgetpropositionen , dvs. ca , skulle tas i anspråk för högre utgifter ger det en genomsnittlig årlig ökningstakt för de takbegränsade utgifterna på . Denna ökning kan jämföras med den genom- snittliga ökningstakten för de takbegränsade utgifterna enligt prognosen i denna proposition, som uppgår till . Den genomsnittliga ökningstakten för de takbegränsade utgifterna mellan 1997 och P R O P . 2 0 1 7 / 1 8 : 1 Att det finns utrymme under utgiftstaket betyder dock inte i sig att det kommer att användas för att öka de faktiska takbegränsade utgifterna. har i ett tillkännagivande till regeringen anfört att utgiftstakets nivå bör sättas så att det återfår 2016/17:FiU20, 2016/17:349). bedömningar av utgiftstakets nivå lämnas normalt i vårpropositionen och regeringen avser därför att återkomma i frågan eko- nomiska vårproposition. Utgiftstaket i förhållande till potentiell BNP Den föreslagna nivån på utgiftstaket utgör av potentiell BNP, vilket är en något större andel än då nivån först bedömdes i vårpropositionen . – 2020 växer utgiftstakets andel av potentiell BNP från till . Diagram 5.1 Utgiftstakets andel av potentiell BNP Procent av potentiell BNP 1997 1999 2001 2003 2005 2007 2009 2011 2013 2015 2017 2019 Anm.: För att uppnå jämförbarhet över tiden har nivåerna på utgiftstaket rensats från skillnader över tiden som beror på tekniska justeringar. Källor: och egna beräkningar. Utvecklingen av utgiftstaket och de takbegränsade utgifterna i fasta priser De takbegränsade utgifterna omräknade till fasta priser visar hur verksamhetsvolymen förändras över tiden i staten och ålderspensionssystemet. Det kan t.ex. handla om utvecklingen av antalet kvadratmeter kontorsyta, antalet årsarbetskrafter i statliga myndigheter eller antalet personer med ersättning från olika transfereringssystem. Uttryckt i fasta priser ökar de takbegränsade utgifterna med sammanlagt . Denna ökning kan jämföras med den förväntade ökningen i löpande priser, som uppgår till . Av den nominella utgiftsökningen fram beror därmed drygt en tredjedel (58 miljarder) på att verksamhetsvolymerna ökar, medan resten av utgiftsökningen beror på att lönerna och priserna stiger. Utgiftstakets nivå ökar med i fasta priser. Det motsvarar en ökning på av nivån i fasta priser . 5.3Uppföljning av det kommunala balanskravet Målet för den offentliga sektorns finansiella sparande inkluderar även det finansiella sparan- det i kommunsektorn, dvs. i kommuner och landsting. För kommuner och landsting är det emellertid det ekonomiska resultatet, och inte det finansiella sparandet, som är avgörande för om de uppfyller kommunallagens (1991:900) krav på en balanserad budget. Årets resultat motsvarar förändringen av det egna kapitalet. Efter justering för bl.a. rea- lisationsvinster och realisationsförluster erhålls det s.k. balanskravsresultatet. Negativa balans- kravsresultat ska återställas . Om synnerliga skäl föreligger har dock en kommun eller ett landsting möjlighet att inte reglera ett negativt resultat. Balanskravet anger en minimi- nivå, men för att uppnå kommunallagens krav på god ekonomisk hushållning behöver resultatet vara betydligt högre (se vidare utg.omr. 25 avsnitt 2.4). Starkt resultat i kommunsektorn 2016 Kommunsektorns resultat uppgick till 25 mil- jarder kronor 2016. Jämfört med 2015 är det en förbättring för sektorn som helhet med . Kommunernas resultat uppgick till nästan , och landstingens resultat uppgick till drygt 3 mil- jarder kronor. Det höga resultatet 2016 förklaras främst av ökade skatteintäkter, ökade statsbidrag samt intäkter från försäljning av exploaterings- fastigheter och tomträtter. Att kostnaderna inte ökade i samma takt som intäkterna kan till viss del bero på att verksamheterna ännu inte hunnit anpassas till den befolkningsutveckling som skett. Resultatet för kommunsektorn som helhet motsvarade av de samman- lagda skatteintäkterna och de generella stats- bidragen. Sedan balanskravet infördes har andelen kommuner som redovisat ett nollresultat eller ett överskott varierat mellan . För landstingen har motsvarande andel varierat mellan . redovisade av kommunerna och av landstingen ett nollresultat eller ett överskott. Vid utgången av 2016 var det totalt 11 kom- muner och 6 landsting som sammanlagt hade 0,4 respektive i ackumulerade negativa balanskravsresultat att återställa. I regeringens prognos för kommunsektorns finanser bedöms skatteinkomsterna öka för- hållandevis starkt 2017, om än något mindre än 2016. I takt med att tillväxten i sysselsättningen mattas av dämpas sedan det kommunala skatte- underlagets utveckling –2020. Under dessa år bedöms utvecklingen av det kommunala skatteunderlaget ligga nära den genomsnittliga ökningstakten . Statsbidragen ökar kraftigt genom en nivåhöjning av generella statsbidrag om och fortsatt ökade statsbidrag kopplade till migrat- ionen. förväntas de migrat- ionsrelaterade statsbidragen minska kraftigt. innebär de reformer regeringen föreslår och aviserar i denna proposition att såväl andra riktade statsbidrag som de generella statsbidragen ökar 2018–2020. Dessa år bedöms den demografiska utvecklingen, med en växande befolkning samt fler barn och äldre, driva upp de kommunala kostnaderna. I regeringens prognos ökar kommunsektorns utgifter, och därmed kostnader, ungefär i linje med de demografiskt drivna behoven 2018–2020. Resultatet bedöms försämras något . Sektorn som helhet bedöms klara balanskravet med god marginal . Resultatet beräknas uppgå till 2017. Därefter beräknas resultatet uppgå till 11–2018–2020, vilket motsvarar 1,2–1,av skatteintäk- terna och de generella statsbidragen. Vad som menas med god ekonomisk hushållning definie- ras av kommunerna och landstingen själva. Avsnitt 9.2 innehåller mer information om prognosen av kommunsektorns finanser. P R O P . 2 0 1 7 / 1 8 : 1 5.4Uppföljning av målen i stabilitets- och tillväxtpakten Utöver de nationella budgetpolitiska målen är , i egenskap av medlem i EU, bundet av reglerna inom stabilitets- och tillväxtpakten. Reglerna består av en korrigerande del och en förebyggande del. Den korrigerande delen, underskottsförfaran- det, anger gränsvärden som innebär att under- skottet i de offentliga finanserna inte får vara större än av BNP och att den offent- liga bruttoskulden inte får överstiga av BNP. bedöms ha mycket god marginal till dessa gränsvärden (se tabell 7.18 och diagram 7.9). Den förebyggande delen av pakten ska säkerställa att medlemsstaterna bedriver en sund finanspolitik på medellång sikt och förhindra att det uppstår alltför stora underskott i medlems- staternas offentliga finanser. Varje medlemsstat har ett medelfristigt budgetmål (MTO) för det strukturella sparandet, dvs. för den offentliga sektorns konjunkturjusterade finansiella spa- rande, rensat för engångseffekter. Målets nivå bestäms av respektive medlemsstat, men måste vara förenlig med en miniminivå som beräknas av Europeiska kommissionen. MTO är -av potentiell BNP. Det medelfristiga budgetmålet följs upp år- ligen. Medlemsstaterna ska i sina stabilitets- och konvergensprogram, som publiceras , bl.a. redogöra för huruvida de uppfyllt sitt medelfristiga budgetmål. I de fall målet inte uppnåtts ska medlemsstaten redogöra för anpassningsbanan mot detta mål. I samband med att kommissionen utvärderar stabilitets- och konvergensprogrammen görs även en helhets- bedömning av måluppfyllelsen för det medel- fristiga budgetmålet. Denna görs på basis av kommissionens vårprognos som publiceras . Uppföljningen är huvudsakligen bakåt- blickande och avser det föregående året, men en preliminär bedömning görs även för innevarande och kommande år. Medlemsstater som inte uppfyller sina medel- fristiga budgetmål förväntas följa kommission- ens riktlinjer för anpassningsbanan av det strukturella sparandet och måste även ta hänsyn P R O P . 2 0 1 7 / 1 8 : 1 till det s.k. utgiftskriteriet. Utgiftskriteriet om- fattar de primära utgifterna, dvs. de offentliga utgifterna exklusive ränteutgifter, och innebär att den reala ökningen av utgifterna88, efter justering för diskretionära skatteförändringar, ska vara lägre än ett givet referensvärde. Re- ferensvärdet bestäms av den reala tillväxten i potentiell BNP och anpassas därtill vid avvikelser från det medelfristiga budgetmålet så att refe- rensvärdet höjs (sänks) om sparandet överstiger (understiger) det medelfristiga budgetmålet. Tabell 5.5 Nyckeltal för uppföljning av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del Procent av potentiell BNP respektive årlig procentuell förändring, prognos budgetmål (MTO) procent av potentiell BNP Medelfristigt budgetmål (MTO) -1,0 -1,0 -1,0 Anm.: Referensvärdet för utgiftskriteriet beräknas utifrån den reala medelfristiga tillväxten i potentiell BNP enligt Europeiska kommissionens senaste vårprognos (). Källa: Europeiska kommissionens vårprognos (). I Europeiska kommissionens senaste prognos, som publicerades , bedömdes det strukturella sparandet i ha uppgått till av potentiell BNP 2016 (se tabell 5.5). Sparandet bedöms 2017 och 2018 att uppgå till av potentiell BNP, vilket är lägre än regeringens bedömning (se tabell 5.1). Skillnaden beror bl.a. på olika be- dömningar av den ekonomiska utvecklingen och olika beräkningsmetoder för det strukturella sparandet. Kommissionens majprognos in- dikerar att förväntas uppfylla MTO samtliga år. Sammanfattningsvis kan regeringen konsta- tera att marginalerna till gränsvärdena i stabilitets- och tillväxtpaktens korrigerande del är goda och att förväntas uppfylla kraven i den förebyggande delen av stabilitets- och tillväxtpakten. För att medborgarna och de finansiella mark- naderna ska ha förtroende för finanspolitiken måste den vara hållbar på lång sikt. Med detta menas att de lagar och regler som bestämmer den offentliga sektorns inkomster och utgifter inte kommer att behöva genomgå omfattande och oväntade förändringar. En hållbar finans- politik är en förutsättning för att möta både framtida lågkonjunkturer och de ökade utgifter som följer av den demografiska utvecklingen. De senaste årens utveckling i flera europeiska länder visar att de samhällsekonomiska kostnaderna kan bli stora när förtroendet för finanspolitiken sviktar. Ett bristande förtroende för finans- politiken riskerar att leda till att dess inriktning snabbt måste läggas om från åtgärder som bidrar till tillväxt, välfärd och sysselsättning till åtgärder för budgetförstärkningar och skuldsanering. Ett mått på förtroendet för finanspolitiken är den svenska statens upplåningskostnader. I har räntan på tioåriga statsobligationer legat på en historiskt låg nivå, och endast något högre än den tyska statslåneräntan, som ofta används som en jämförelsenorm (se tabell 5.6). Den konsoliderade bruttoskulden ligger på en internationellt låg nivå och förväntas minska framöver (se tabell 5.6). Den finansiella nettoställningen, dvs. summan av den offentliga sektorns alla finansiella tillgångar och skulder, är positiv och förväntas öka med av BNP . Dessa indikatorer tyder på att den svenska finanspolitiken är hållbar. 88 Utgifterna deflaterade med BNP-deflatorn. Tabell 5.6 Finanspolitiska nyckeltal Procent av BNP, procent respektive procentenheter 1 Avser genomsnitt för perioden januari–augusti. Källor: , Macrobond och egna beräkningar. Regeringen och ett antal granskare av svensk ekonomi gör även bedömningar av finans- politikens långsiktiga hållbarhet med hjälp av ekonomiska modeller. Syftet med dessa bedöm- ningar är att tidigt fånga upp tecken på att finanspolitiken kommer att behöva läggas om, så att åtgärder för att säkerställa hållbarheten och upprätthålla förtroendet för finanspolitiken kan vidtas . Finanspolitikens långsiktiga hållbarhet mäts ofta med hjälp av de s.k. S1- och S2-indikatorerna. S1 visar hur mycket budgeten behöver förstärkas eller försvagas för att den konsoliderade offentliga bruttoskulden ska motsvara en viss andel av BNP . I denna proposition redovisas hur stora permanenta åtgärder som krävs 2018 för att denna skuld ska motsvara av BNP 2030. S2 visar hur mycket budgeten behöver förstärkas eller försvagas för att den offentliga finansiella nettoställningen ska vara stabil som andel av BNP över en mycket lång tidshorisont. Ett negativt värde på dessa indikatorer innebär att en permanent budget- försvagning är möjlig utan att finanspolitiken blir ohållbar, medan ett positivt indikatorvärde pekar på att en permanent budgetförstärkning är nödvändig. Indikatorvärdet anger den förändring av det primära sparandet som krävs, uttryckt som procent av BNP, för att finanspolitiken ska bli exakt hållbar, definierat på dessa sätt. En mer utförlig analys av finanspolitikens långsiktiga hållbarhet presenteras i de eko- nomiska vårpropositionerna. De hållbarhets- beräkningar som har gjorts i samband med denna proposition visar att finanspolitiken är långsiktigt hållbar (se tabell 5.7). De båda S-indikatorerna har negativa värden, vilket innebär att det offentliga sparandet kan försvagas något utan att finanspolitiken blir ohållbar. Indikatorvärdena är mindre i absoluta tal än P R O P . 2 0 1 7 / 1 8 : 1 motsvarande värde ekonomiska vårproposition, dvs. indikatorerna visar på en något svagare ställning. Det beror framför allt på att det primära finansiella sparandet 2020, det år långsiktsberäkningen börjar, nu bedöms bli något svagare än i vårpropositionen. Tabell 5.7 Indikatorer på finanspolitikens långsiktiga hållbarhet -3,7 -1,8 -2,8 -0,4 Källa: Egna beräkningar. De båda S-indikatorerna ger en teoretiskt välgrundad bild av finanspolitikens långsiktiga konsekvenser. är måtten känsliga för olika beräkningsantaganden. Osäkerheten i en framskrivning som sträcker sig långt in i fram- tiden är mycket stor. Indikatorerna kan därför inte användas för att bedöma storleken på ett budgetutrymme i närtid, utan ska snarare ses som indikatorer på konsekvenserna av finans- politiken över en längre tidshorisont. Indikator- värdena måste tolkas med försiktighet. Ett högt positivt indikatorvärde innebär dock att sanno- likheten är högre för att finanspolitiken är ohållbar och måste läggas om än om värdet är noll eller negativt. Ett högt negativt värde indi- kerar på samma sätt att det finns en säker- hetsmarginal till en skuldnivå som skulle kunna påverka statens kreditvärdighet på ett negativt sätt. Även om den demografiska utvecklingen sannolikt kommer att bidra till att öka de offentliga utgifterna , så pekar det relativt höga negativa S1-värdet således på att det finns en betydande marginal till att den konsoliderade bruttoskulden kommer i konflikt med stabilitets- och tillväxtpaktens krav på att denna inte får överstiga av BNP. 5.6Ändringar i det budgetpolitiska ramverket Ärendet och dess beredning Regeringen beslutade att till- kalla en parlamentariskt sammansatt kommitté med uppgift att göra en översyn av målet för den offentliga sektorns finansiella sparande. Därmed tillgodosågs ett tillkännagivande från P R O P . 2 0 1 7 / 1 8 : 1 om en sådan utredning (bet. 2014/15:FiU30, rskr. 2014/15:165). Kommittén antog namnet . I kommitténs upp- drag ingick bl.a. att göra en bedömning av om det finns anledning att ändra nivån på målet för den offentliga sektorns finansiella sparande (överskottsmålet) och i så fall föreslå en ny nivå samt överväga om det nuvarande finanspolitiska ramverket bör kompletteras med ytterligare komponenter för att säkerställa hållbara offent- liga finanser. I uppdraget ingick även att överväga om en eventuell förändrad målnivå för det finansiella sparandet bör föranleda en förstärkt löpande utvärdering av finanspolitiken. Utredningen överlämnade betänkandet En översyn av överskottsmålet (SOU 2016:67) till regeringen. Betänkandet har remitterats. Regeringen bedömde ekonomiska vårproposition (prop. 2016/17:100), i enlighet med utredningens förslag, att nivån på över- skottsmålet bör ändras till en tredjedels procent av BNP över en konjunkturcykel och att det budgetpolitiska ramverket bör kompletteras med ett skuldankare för den offentliga sektorns konsoliderade bruttoskuld, den s.k. Maastricht- skulden. Regeringen gjorde även bedömningen att uppföljningen av överskottsmålet bör stärkas och att bör tilldelas en tydligare roll i uppföljningen. I den ekonomiska vårpropositionen redo- gjorde regeringen också närmare för motiven bakom bedömningarna och för remissinstanser- nas synpunkter. Ändringarna i det budget- politiska ramverket bör tillämpas fr.o.m. budgetarbetet . Vid behandlingen av den ekonomiska vårpro- positionen välkomnade finansutskottet regering- ens bedömningar (bet. 2016/17:FiU20 s. 71). framhöll att det är genom beslutet om statens budget som det i praktiken avgörs om överskottsmålet nås. Det medel- fristiga perspektivet är dock även i fortsättningen helt centralt i den statliga budgetprocessen. Mot denna bakgrund betonade utskottet att en förstärkt uppföljning och utvärdering av över- skottsmålet förutsätter en tydlig redovisning i budgetpropositionen av budgeteffekter av regeringens förslag. Utskottet välkomnade också avslutningsvis regeringens avsikt att överlämna en skrivelse om det finanspolitiska ramverket i vilken gällande regler och riktlinjer presenteras samlat. Regeringens förslag: Målet för den offentliga sektorns finansiella sparande (överskottsmålet) fastställs till i genomsnitt en tredjedels procent av bruttonationalprodukten över en konjunktur- cykel . Skälen för regeringens förslag: Som anfördes i den ekonomiska vårpropositionen innebär en nivå på överskottsmålet på en tredjedels procent av BNP att den offentliga finansiella netto- förmögenheten och skulden inte förväntas nå kritiska nivåer ens under relativt negativa scenarier, varken under det närmaste decenniet eller på . Finanspolitiken kommer därmed att vara långsiktigt hållbar. Statsskulden och den Maastrichtskulden kommer även med denna nivå på överskottsmålet att ligga på nivåer som gör det fortsatt möjligt att aktivt motverka en djup konjunkturavmattning. Förslaget be- döms även gå utöver de skyldigheter som följer av medlemskap i . Regeringen anser därför att målet för den offentliga sektorns finansiella sparande (över- skottsmålet) bör fastställas till i genomsnitt en tredjedels procent av bruttonationalprodukten över en konjunkturcykel . kompletteras med ett skuldankare Regeringens förslag: Ett riktmärke för nivån på den offentliga sektorns konsoliderade brutto- skuld (Maastrichtskulden) fastställs till 35 pro- cent av bruttonationalprodukten . Skälen för regeringens förslag: De grund- läggande motiven för överskottsmålet, långsiktig offentligfinansiell hållbarhet och stabiliserings- politiskt handlingsutrymme, är i grunden kopplade till skuld och förmögenhetsnivåer, snarare än till det finansiella sparandet. Den offentliga skuldsättningen är avgörande för den långsiktiga hållbarheten i de offentliga finan- serna. Vidare är som medlem i EU bundet av EU:s skuldkriterium, som anger att Maastrichtskulden inte får överstiga av BNP. Det finns, som också anfördes i den ekonomiska vårpropositionen, av denna anled- P R O P . 2 0 1 7 / 1 8 : 1 ning skäl att ge den offentliga skulden en mer framträdande roll i ramverket. Ett riktmärke för skuldnivån, ett s.k. skuldankare, bör därför införas och formuleras som en önskvärd nivå för Maastrichtskulden på medellång sikt. Skuld- ankaret är dock inte ett operativt mål, utan ska ses som en riktlinje och som ett komplement till överskottsmålet. Överskottsmålet är tillsam- mans med utgiftstaket bättre lämpat som en styråra i den årliga budgetprocessen. Skuld- ankaret bör sättas till av BNP. En sådan nivå på Maastrichtskulden ger en mycket god marginal till EU:s skuldgräns och de kritiska gränser för skulden som har identifierats i internationella studier inom detta område. Med rimliga antaganden för den ekonomiska utveck- lingen kommer ett genomsnittligt finansiellt sparande motsvarande en tredjedels procent av BNP att leda till en Maastrichtskuld som närmar sig skuldankaret. Regeringen anser därför att ett riktmärke för nivån på den offentliga sektorns konsoliderade bruttoskuld (Maastrichtskulden) bör fastställas till av bruttonationalprodukten . P R O P . 2 0 1 7 / 1 8 : 1 –Skatten för pensionärer sänks. –Skatten för personer med sjukersättning och aktivitetsersättning sänks. –Den särskilda inkomstskatten för utom- lands bosatta höjs. –Bestämmelserna om beräkning av bilförmånsvärdet justeras i vissa delar. –Lättnader i beskattningen av personal- optioner införs i vissa fall. –Skattefriheten för förmån av privat hälso- och sjukvård bör slopas. –En skattereduktion för fackförenings- avgifter bör återinföras. –Det nuvarande systemet för reseavdrag bör ses över. –Det tillfälliga växa-stödet för enskilda näringsidkare utvidgas till att även omfatta aktiebolag och handelsbolag som anställer en första person. –Avyttringstidpunkten vid konkurs anpassas till .