prop · H403122 · 2017-03-20 00:00:00 — nämndsverksamhet för uppgift om gift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhåll- andra personliga förhållanden, om anden, om det inte står klart att det inte står klart att uppgiften kan uppgiften kan röjas utan att den röjas utan att den enskilde eller enskilde eller någon närstående till någon närstående till denne denne lider men. Första stycket gäller om inte annat följer av 7, 8 eller 10 § eller 26 kap. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Sekretess gäller inom för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Med socialtjänst förstås i denna lag 1.verksamhet enligt lagstiftningen om socialtjänst, 2.verksamhet enligt den särskilda lagstiftningen om vård av unga och av missbrukare utan samtycke, och 3.verksamhet som i annat fall enligt lag handhas av socialnämnd eller av . Till socialtjänst räknas också 1.verksamhet hos annan myndighet som innefattar omprövning av socialnämnds beslut eller särskild tillsyn över nämndens verksamhet, och 2.verksamhet hos invandrarbyrå. 1.ärenden om bistånd åt asylsökande och andra utlänningar, 2.ärenden om tillstånd till parkering för rörelsehindrade, 3. ärenden om allmän omvård- 3. ärenden hos patientnämnd om nad hos nämnd med uppgift att be- allmän omvårdnad, och 1 Senaste lydelse 2011:1113. 2016/17:122 4. verksamhet enligt lagstiftningen om stöd och service till vissa funktionshindrade. Sekretessen gäller inte om annat följer av 5, 6 eller 7 §. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i smittskyddslagen Härigenom föreskrivs att 5 kap. 20 § smittskyddslagen (2004:168) ska ha följande lydelse. Stödpersonen utses av en sådan nämnd som avses i lagen (1998:1656) om patientnämnds- (2017:000) om stöd vid klagomål mot hälso- och sjukvården. Vid en nämnds handläggning av ärenden om stödpersoner gäller, utöver vad som i övrigt föreskrivs, följande bestämmelser i förvaltningslagen (1986:223), nämligen –14 § om muntlig handläggning, –15 § om anteckning av uppgifter, –16 och 17 §§ om parters rätt att få ta del av uppgifter, –20 § om motivering av beslut, –21 § om underrättelse om beslut, –26 § om rättelse av skrivfel och liknande, och –27 § om omprövning av beslut. Denna lag träder i kraft . 2016/17:122 2.6 Förslag till lag om ändring i lagen (2003:192) om gemensam nämnd inom vård- och Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (2003:192) om gemensam nämnd inom vård- och omsorgsområdet ska ha följande lydelse. Lydelse enligt SFS 2017:52 Föreslagen lydelse Ett landsting och en eller flera kommuner som ingår i får genom samverkan i en gemensam nämnd gemensamt fullgöra –enligt hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), –enligt tandvårdslagen (1985:125), –enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, –enligt lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, –enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, – enligt lagen (1998:1656) om patientnämndsverksamhet m.m., – enligt lagen (2017:000) om stöd vid klagomål mot hälso- och sjukvården, –enligt smittskyddslagen (2004:168), eller –som i annat fall enligt lag ska skötas av en sådan nämnd som avses i 7 kap.1 § hälso- och sjukvårdslagen, och 2. kommunens uppgifter –enligt socialtjänstlagen (2001:453), –enligt hälso- och sjukvårdslagen, –enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, –enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, –enligt lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade, – enligt lagen om patient- – enligt lagen om stöd vid klago- nämndsverksamhet m.m., eller mål mot hälso- och sjukvården, – som i annat fall enligt lag ska skötas av socialnämnd. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1128) Härigenom föreskrivs att 30 § lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård ska ha följande lydelse. Chefsöverläkaren skall se till att Chefsöverläkaren ska se till att en patient som vårdas enligt denna en patient som vårdas enligt denna lag, så snart patientens tillstånd lag, så snart patientens tillstånd tillåter, genom en individuellt an- tillåter, genom en individuellt an- passad information upplyses om passad information upplyses om sin rätt att få en stödperson. sin rätt att få en stödperson. När patienten begär det, skall en När patienten begär det, ska en kan utses också i annat fall, om kan utses också i annat fall, om patienten inte motsätter sig det. patienten inte motsätter sig det. Stödpersonen skall bistå patient- Stödpersonen ska bistå patienten en i personliga frågor så länge den- i personliga frågor så länge denne ne ges tvångsvård enligt denna lag ges tvångsvård enligt denna lag och, om patienten och stödper- och, om patienten och stödper- sonen samtycker till det, även sonen samtycker till det, även tvångsvården har upphört. tvångsvården har upphört. personen har rätt att besöka pa- personen har rätt att besöka pa- tienten på vårdinrättningen. får inte obehörigen röja eller ut- får inte obehörigen röja eller ut- nyttja vad han under uppdraget har nyttja vad han under uppdraget har fått veta om patientens hälsotill- fått veta om patientens hälsotill- stånd eller personliga förhållanden stånd eller personliga förhållanden Stödpersonen utses av en sådan nämnd som avses i lagen (1998:1656) om (2017:000) om stöd vid klagomål mot hälso- och sjukvården. Vid en nämnds handläggning av ärenden om stödpersoner gäller, utöver vad som i övrigt föreskrivs, följande bestämmelser i förvaltningslagen (1986:223), nämligen –14 § om muntlig handläggning, –15 § om anteckning av uppgifter, –16 och 17 §§ om parters rätt att få del av uppgifter, –20 § om motivering av beslut, –21 § om underrättelse om beslut, –26 § om rättelse av skrivfel och liknande, och –27 § om omprövning av beslut. 1 Senaste lydelse 2000:353. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1129) Prop. Härigenom föreskrivs att 26 § lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård ska ha följande lydelse. Chefsöverläkaren ska se till att en patient som vårdas enligt denna lag, så snart patientens tillstånd tillåter, genom en individuellt anpassad information upplyses om sin rätt att få en stödperson. När rättspsykiatrisk vård i fall När rättspsykiatrisk vård i fall som avses i 1 § andra stycket 1 har som avses i 1 § andra stycket 1 har påbörjats eller upphört, ska chefs- påbörjats eller upphört, ska chefs- lagen (2017:000) om stöd vid verksamhet m.m. om att så har klagomål mot hälso- och sjuk- Nämnden ska i fall som vården om att så har skett. avses i 4 § underrättas när patien- nämnden ska i fall som avses i 4 § ten enligt 18 § första stycket 3 har överklagat ett beslut av chefsöver- 18 § första stycket 3 har överklagat läkaren om att den rättspsykia- ett beslut av chefsöverläkaren om triska vården inte ska upphöra, lik- som när vården efter överklag- inte ska upphöra, liksom när andet har upphört. 30–31 a §§ psykiatrisk tvångsvård gäller i tillämpliga delar vid rättspsykiatrisk vård. Föreskriften i 30 § tredje stycket andra meningen nämnda lag om rätt för stödpersonen att besöka patienten på vårdinrättningen gäller dock bara i den mån det inte möter hinder på grund av inskränkningar i patientens rätt att ta emot besök som har beslutats med stöd av 8 § tredje stycket denna lag eller 6 kap. 1–3 §§ häkteslagen (2010:611). Denna lag träder i kraft . 1 Senaste lydelse 2013:861. 3 Ärendet och dess beredning Regeringen beslutade att tillsätta en särskild utredare med uppdrag att se över den nuvarande hanteringen av klagomål mot hälso- och sjukvården och dess personal och föreslå hur den kan bli enklare, mer ändamålsenlig och effektiv (S 2014:15). Utredningen överlämnade delbetänkandet Sedd, hörd och respekterad – Ett ändamålsenligt klagomålssystem i hälso- och sjukvården (SOU 2015:14). Delbetänkandet innehåller bl.a. förslag som innebär att vårdgivarnas ansvar för klagomålshantering förtydligas och förslag som rör anmälan och kommunicering av klagomål som hanteras av Inspektionen för vård och omsorg (). En sammanfattning av utredningens delbetänkande finns i bilaga 1. Utredningens lagförslag i delbetänkandet finns i bilaga 2. överlämnade utredningen slutbetänkandet Fråga patienten! Nya perspektiv i klagomål och tillsyn (SOU 2015:102). Slutbetänkandet innehåller bl.a. förslag som rör IVO:s utredningsskyldighet och ett förslag till ny lag för patientnämndernas verksamhet. En sammanfattning av utredningens slutbetänkande finns i bilaga 4. Utredningens lagförslag i slutbetänkandet finns i bilaga 5. del- och slutbetänkande har remissbehandlats. Sammanställningar av remissyttrandena finns tillgängliga i (dnr S2015/1547/FS och dnr S2015/08100/FS). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de förslag som finns i bilaga 7. Lagrådets yttrande finns i bilaga 8. Bestämmelserna har i allt väsentligt utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Lagrådets synpunkter kommenteras i avsnitten 4.1, 4.2, 5.1, 5.4, 5.6, 7.1, 7.3, och 7.5 samt i författningskommentaren (avsnitt 11). I förhållande till lagrådsremissens förslag har vidare vissa språkliga och redaktionella ändringar gjorts. Klagomålssystemet är otydligt och tillgodoser tillsatte den dåvarande regeringen en utredning med upp- draget att göra en översyn ur ett patientsäkerhetsperspektiv av den lag- stiftning som omfattade bl.a. tillsyn över och ansvarssystemet inom hälso- och sjukvården. Utredningens samlade slutsats var att regelverket behövde förbättras för att ytterligare stärka det systematiska patient- säkerhetsarbetet i hälso- och sjukvården. bakgrund av betänkandets förslag beslutade den dåvarande regeringen om en rad förändringar. säkerhetslagen (2010:659) i kraft. Syftet med lagen var att stärka patientsäkerheten och därigenom minska antalet vårdskador. Av lagen framgår att vårdgivarna ska bedriva ett systematiskt patientsäkerhetsarbete. I detta ingår att se till att patientsäkerheten upprätthålls, analysera risker för vårdskador och vidta förebyggande åtgärder. Klagomålshanteringen är en viktig förutsättning för att uppmärksamma och förebygga vårdskador. Patienten är ofta den enda som har inblick i och har följt hela vårdförloppet och därför kan bidra med viktig information. En sådan hantering bidrar till att utveckla och förbättra hälso- och sjukvården samt att skapa förtroende och legitimitet för verksamheten. I patientsäkerhetslagen infördes därför bestämmelser som gav patienter utökade möjligheter att få ett klagomålsärende prövat jämfört med tidigare. Den nya ordningen ersatte, tillsammans med utökade möjligheter att besluta om skyddsåtgärden prövotid, det tidigare systemet med disciplinpåföljder i form av varning och erinran. För att stödja vårdgivarnas arbete med patientsäkerhetsreformen ingick regeringen en tidsbegränsad överenskommelse med Kommuner och Landsting om förbättrad patientsäkerhet. Överenskommelsen gällde –2014. utgick totalt till landstingen för insatser som skulle förbättra patientsäkerheten. inrättades också en ny myndighet, Inspektionen för vård och omsorg (), för att stärka tillsynen över bl.a. hälso- och sjukvården och vårdgivarnas systematiska patientsäkerhetsarbete. ansvarar även för att pröva klagomål mot hälso- och sjukvården och dess personal. Genom patientsäkerhetslagen och de olika insatser som har genomförts för att främja reformen har patientsäkerhetsarbetet förtydligats och utvecklats. Regeringen kan dock konstatera att reformens intentioner inte har uppnåtts till fullo. Klagomål har i stor utsträckning kommit att hanteras av och sedermera när tillsynen flyttades till denna myndighet, i stället för av vårdgivarna. Det har lett till ett ökat tryck på myndigheterna att hantera klagomål, cirka 7000 ärenden , och långa handläggningstider. Det har också lett till att myndigheterna inte har kunnat genomföra egeninitierad tillsyn, som bygger på riskanalyser av var behovet av tillsyn är som störst, i den utsträckning som behövs. Patienter som inte själva har förmåga att klaga på vården till följd av funktionsnedsättningar, svåra sjukdomar eller av andra anledningar har därmed inte kunnat få sina behov tillgodosedda genom tillsynen. Statskontoret har på regeringens uppdrag följt och utvärderat hanteringen av enskildas klagomål enligt patientsäkerhetslagen. I slutrapporten bedömde Statskontoret att klagomålshanteringens kostnader är högre än vad som är motiverat utifrån patientsäkerhetsnyttan. Statskontoret föreslog därför att ansvarsfördelningen mellan de instanser som tar emot klagomål borde ses över och att landstingens patientnämnder borde ta ett större ansvar för klagomålshanteringen. Mot bakgrund av bl.a. Statskontorets rapport tillsatte den tidigare regeringen en utredning med uppdrag att se över klagomålshanteringen mot hälso- och sjukvården och dess personal. Det huvudsakliga syftet med utredningen var att se över och förtydliga ansvarsfördelningen mellan de 2016/17:122 instanser som tar emot klagomål mot hälso- och sjukvården för att få till stånd en mer ändamålsenlig och effektiv hantering. konstaterar i sina betänkanden Sedd, hörd och respekterad – Ett ändamålsenligt klagomålssystem i hälso- och sjukvården (SOU 2015:14) och Fråga patienten! Nya perspektiv i klagomål och tillsyn (SOU 2015:102) att det finns brister i dagens klagomålssystem. Exempel på brister är bl.a. en otydlig rollfördelning mellan aktörerna i klagomålssystemet och att samordningen av klagomål brister, eftersom det inte finns någon aktör i systemet som har ett övergripande ansvar. Den bristande samordningen leder till att patienterna klagar hos flera aktörer . konstaterar också att patienternas förväntningar om vad klagomålet ska leda till inte alltid överensstämmer med de olika aktörernas uppdrag, och att detta kan leda till besvikelse och frustration hos den som klagar. Utredningen visar även att vårdens bemötande av patienter som klagar varierar och att patienterna inte alltid får någon förklaring till vad som inträffat. Däremot upplever patienterna i hög grad att patientnämnderna har ett gott bemötande, lyssnar och ger användbara råd. Patienterna uppskattar det personliga stödet och att handläggarna har tid att lyssna och engagera sig i patienternas svårigheter. anser vidare att det oftast saknas systematik och långsiktighet i hur vården lär sig av klagomålen. Det finns inte heller någon tradition i vården som innebär att man i tillräckligt hög grad ser värdet av patienternas synpunkter och reaktioner på den vård som ges. Patienternas synpunkter och klagomål bidrar därmed inte i tillräcklig grad till en stärkt patientsäkerhet eller andra förbättringar i hälso- och sjukvården. Vidare konstaterar utredningen att de som klagar på vården har förväntningar på IVO:s hantering som myndigheten inte kan leva upp till. IVO:s handläggning av klagomålsärenden tar och det uppfattas som mycket negativt av patienter och vårdgivare. IVO:s beslut kan också vara svåra att förstå för patienten eftersom de inte alltid behandlar frågor som patienten tycker är angelägna. Dessutom visar utredningen att dagens klagomålssystem tar en betydande del av IVO:s resurser i anspråk. Av de resurser som avsattes för tillsyn inom hälso- och sjukvårdsområdet 2014 gick till klagomålshanteringen och till egeninitierade tillsynsinsatser av verksamheter inom hälso- och sjukvården. Den tonvikt som läggs på att utreda klagomålsärenden minskar möjligheten att bedriva en effektiv och riskbaserad tillsyn där myndigheten förhindrar att vårdskador uppkommer genom att tidigt reagera på signaler om brister i vården. Regeringen konstaterar att ett sådant system varken är resurseffektivt eller patientsäkert och därmed inte ändamålsenligt. Mot denna bakgrund anser regeringen att det är angeläget att förtydliga ansvarsfördelningen mellan de aktörer som hanterar klagomål samt att stödja utvecklingen av en mer patientcentrerad och systematisk tillsyn som kan bidra till en mer patientsäker hälso- och sjukvård. Gällande rätt och nuvarande uppdrag 5.1Hälso- och sjukvårdens uppdrag Vårdgivare är skyldiga att ta emot och utreda klagomål och synpunkter på verksamhetens kvalitet från patienter och deras närstående. Det följer av föreskrifter och allmänna råd (SOSFS 2011:9) om ledningssystem för systematiskt kvalitetsarbete. Inkomna rapporter, klagomål och synpunkter ska enligt föreskrifterna sammanställas och analyseras för att vårdgivaren ska kunna se mönster eller trender som indikerar brister i verksamhetens kvalitet. I patientsäkerhetslagen (2010:659) tydliggörs vad som ska gälla om en patient drabbas av en vårdskada. Enligt 3 kap. 8 § patientsäkerhetslagen ska vårdgivaren informera patienten om vad som har inträffat samt vilka åtgärder som vårdgivaren avser att vidta för att en liknande händelse inte ska inträffa igen. Vårdgivaren är också skyldig att informera patienten om patientnämndernas verksamhet, om möjligheten att anmäla klagomål till Inspektionen för vård och omsorg () och om möjligheten att begära ersättning enligt patientskadelagen (1996:799) eller från läkemedelsförsäkringen. Vårdgivaren ska även ge patienterna och deras närstående möjlighet att delta i patientsäkerhetsarbetet. Vårdgivare definieras enligt 1 kap. 3 § patientsäkerhetslagen som statlig myndighet, landsting och kommun i fråga om sådan hälso- och sjukvård som myndigheten, eller kommunen har ansvar för samt annan juridisk person eller enskild näringsidkare som bedriver hälso- och sjukvård. Patientsäkerhetslagens bestämmelser är tillämpliga på samtliga vårdgivare och inkluderar dem som är underställda en offentlig huvudman eller en privat huvudman med eller utan offentlig finansiering. Enligt 1 § lagen (1998:1656) om patientnämndsverksamhet m.m. ska det i varje landsting och kommun finnas en eller flera nämnder med uppgift att stödja och hjälpa patienter inom offentligt finansierad hälso- och sjukvård som bedrivs av landsting och kommuner eller enligt avtal med dessa. Nämndens verksamhet omfattar också tandvård som bedrivs av och privat tandvård som helt eller delvis finansieras av . Lagen omfattar inte privata vårdgivare som saknar avtal med landsting eller kommun. Patientnämnderna handlägger även ärenden som avser offentligt finansierade vårdgivare som får ersättning enligt nationell taxa även om dessa inte har något direkt avtal med landstingen. Nämnderna ska enligt 2 § i lagen utifrån synpunkter och klagomål stödja och hjälpa enskilda patienter och bidra till kvalitetsutveckling och hög patientsäkerhet i hälso- och sjukvården genom att 1.tillhandahålla eller hjälpa patienter att få den information patienterna behöver för att kunna ta till vara sina intressen i hälso- och sjukvården, 2.främja kontakterna mellan patienter och vårdpersonal, 3.hjälpa patienter att vända sig till rätt myndighet, och 2016/17:122 4. rapportera iakttagelser och avvikelser av betydelse för patienterna till vårdgivare och vårdenheter. ska också göra uppmärksam på sådant som omfattas av myndighetens tillsyn och lämna en redogörelse över patientnämndsverksamheten till och . Den politiska nämnden har ett kansli som utför det operativa arbetet. Kansliet är i vissa landsting en egen förvaltning och i andra landsting en del av en annan förvaltning. Genom lagändringar upphörde att efter anmälan pröva disciplinärenden mot hälso- och sjukvårdens personal, som började pröva klagomål mot hälso- och sjukvården och dess personal. uppdrag att hantera klagomål gick över till . IVO:s huvudsakliga uppgifter är att svara för tillsyn och tillståndsprövning inom hälso- och sjukvård och därmed jämförlig verksamhet, socialtjänst samt verksamhet enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade. Av 7 kap. 10–18 §§ patientsäkerhetslagen framgår att det finns möjlighet att anmäla klagomål mot hälso- och sjukvården och dess personal till . I patientsäkerhetslagen finns inga begränsningar när det gäller vem som får anmäla ett klagomål, och har möjlighet att göra en förutsättningslös utredning av vad som skett. Patienten behöver således inte veta eller peka ut vem som bär ansvar för det som inträffat. Det finns heller inget krav på att klagomålet måste vara föranlett av att en patient drabbats av eller riskerat att drabbas av en vårdskada. behöver dock inte utreda klagomål om det är uppenbart att klagomålet är obefogat eller saknar direkt betydelse för patientsäkerheten och det saknas skäl att överväga åtalsanmälan. Om sådana klagomål avser brister i kontakten mellan en patient och hälso- och sjukvårdspersonalen, får enligt 7 kap. 13 § patientsäkerhetslagen överlämna klagomålen till . Myndigheten ska inte heller utreda händelser som ligger , om det inte finns särskilda skäl. Myndigheten ska också systematiskt tillvarata information som patientnämnderna lämnar. Patientens behov ska i första hand 6.1Vårdgivaren är skyldig att ta emot och besvara klagomål och synpunkter Regeringens förslag: Det ska tydliggöras i lag att vårdgivaren är skyldig att ta emot klagomål mot och synpunkter på den egna verksamheten från patienter och deras närstående. Det ska också tydliggöras att vårdgivaren är skyldig att besvara klagomål på ett lämpligt sätt med hänsyn till klagomålets art och den enskildes förmåga att tillgodogöra sig information. Vårdgivaren ska förklara vad som har inträffat och i förekommande fall beskriva vilka åtgärder som vårdgivaren avser att vidta för att en liknande händelse inte ska inträffa igen. I klagomålsärenden får information inte lämnas om sekretess eller tystnadsplikt hindrar detta. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningen föreslår att det uttryckligen ska framgå av lag att patienten även ska få möjlighet att lämna synpunkter på förbättringar. Remissinstanserna: En klar majoritet av remissinstanserna, däribland landsting, kommuner, patientnämnder, patientorganisationer, professionens organisationer och myndigheter är positiva till att det tydliggörs i lag att vårdgivarna ska ta emot och hantera klagomål och synpunkter. Flera remissinstanser anser dock att förslaget behöver förtydligas när det gäller hur klagomålshanteringen ska gå till, till exempel när det gäller dokumentation och hantering av klagomål som berör flera vårdgivare. Flera remissinstanser anser också att den föreslagna tidsramen för hanteringen av klagomål är för snäv åtminstone när det gäller mer komplicerade ärenden. Några remissinstanser befarar vidare att förslaget kan leda till att klagomålshanteringen inte blir enhetlig och rättssäker och att kravet på att åtgärder ska vidtas kan leda till att vårdgivaren gör snabba förändringar som inte har analyserats tillräckligt. Det finns också en oro för hur vårdgivare ska kunna klara av den ökning av antalet klagomål som kan bli följden av utredningens förslag. Flera remissinstanser konstaterar att vårdgivare kommer att behöva skapa en ny organisation för att kunna hantera klagomål på ett effektivt sätt och att detta åtminstone inledningsvis kommer att kräva resurser. Vidare befarar några remissinstanser, däribland Handikappförbunden och , att förslaget kan ha en negativ inverkan på patienternas och deras närståendes vilja att klaga på vården. Skälen för regeringens förslag Vårdgivarnas ansvar för klagomålshantering Enligt gällande författningar är vårdgivaren skyldig att på ett systematiskt sätt hantera patientklagomål. föreskrifter och allmänna råd (SOSFS 2009:11) om ledningssystem för 2016/17:122 systematiskt kvalitetsarbete. Det kan dock konstateras att klagomålshanteringen skiljer sig åt mellan vårdgivare och att patienterna inte alltid får sina frågor eller klagomålbesvarade. Regeringen anser att det är viktigt att vårdgivarna har en välfungerande klagomålshantering. Det är en central del i det systematiska patientsäkerhetsarbetet eftersom det bidrar till att uppmärksamma och förebygga vårdskador.