prop · H403218 · 2017-08-30 00:00:00 — Verkställigheten av en utredningsorder 21 § Vid verkställighet av en utredningsorder för en viss utredningsåtgärd tillämpas samma bestämmelser som när en motsvarande åtgärd verkställs i en svensk förundersökning eller rättegång i brottmål, om inte annat anges i 22– 41 §§. I paragrafen anges vilka bestämmelser som ska tillämpas vid verkställigheten av en utredningsorder. Paragrafen har sin grund i artikel 9.1 och 9.2 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.1. Bestämmel- sen är utformad efter förebild av 2 kap. 10 § lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. Innebörden av bestämmelsen är att den aktuella utredningsåtgärden ska verkställas på samma sätt och med tillämpning av samma bestämmelser som när en motsvarande åtgärd verkställs i ett svenskt förfarande, om inte annat anges i 22–41 §§. Bestämmelser om verkställighet av en utred- ningsåtgärd i samband med en svensk förundersökning eller rättegång i brottmål finns framför allt i och förundersöknings- kungörelsen (1947:948). Endast när det finns en särskild regel i före- varande lag ska avsteg göras från den ordning som gäller för vidtagande av åtgärden i ett inhemskt förfarande. Avser utredningsordern förhör under förundersökning, ska bestämmel- serna i 23 kap. och i förundersökningskungörelsen om sådant förhör tillämpas. Är det fråga om ett förhör som ska hållas i svensk domstol, ska bestämmelserna om vittnesförhör i 36 kap. rätte- gångsbalken tillämpas. Att bestämmelserna i om bevis- upptagning utom huvudförhandling också ska tillämpas tydliggörs i 28 §. Vid verkställighet av en utredningsorder för beslag ska bl.a. bestämmel- serna i 27 kap. 10–13 §§ tillämpas. Det innebär bl.a. att beslagtaget före- mål ska tas i förvar och protokollföras samt att den som drabbats av beslaget i vissa fall ska underrättas. Vidare ska regler om användande av tekniska hjälpmedel vid vissa hemliga tvångsmedel tillämpas om utredningsordern avser en sådan åtgärd (27 kap. 25 § ). 2016/17:218 Av bestämmelsen följer också att åklagaren, för att utföra olika praktiska moment i samband med verkställigheten av en utredningsorder, får anlita biträde av annan myndighet, i den utsträckning den möjligheten hade funnits om motsvarande åtgärd vidtagits i en svensk förundersök- ning. Sådant biträde behöver anlitas t.ex. när ett beslag ska verkställas, när ett förhör ska hållas och för vidtagande av åtgärder i samband med hemlig avlyssning. bestämmelser om översättning av handlingar och om förordnande av tolk är också tillämpliga. Som nämns i kommentaren till 15 § kan det bli aktuellt att vid verkställigheten av en utredningsorder tillämpa ett särskilt formkrav eller ett särskilt förfarande som avviker från vad som gäller enligt svenska bestämmelser. 22 § Vid verkställigheten av en utredningsorder får åklagaren eller tingsrätten, om det är lämpligt, bestämma att handläggningen helt eller delvis ska äga rum på ett annat språk än svenska. Paragrafen innehåller en bestämmelse om handläggningsspråk vid verkställigheten av en utredningsorder. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.2. Bestämmelsen är utformad efter förebild av 2 kap. 10 § lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. Enligt paragrafen kan åklagaren eller tingsrätten bestämma att hand- läggningen i samband med verkställigheten av en utredningsorder helt eller delvis ska ske på ett annat språk än svenska. Bestämmelsen är ett undantag från 10 § första stycket språklagen (2009:600) som anger att språket i domstolar, förvaltningsmyndigheter och andra organ som full- gör uppgifter i offentlig verksamhet är svenska. Exempel på när en tillämpning av bestämmelsen kan aktualiseras är om förhör ska hållas med en person som talar engelska och åklagaren eller domstolen med stöd av 13 § andra stycket medgett att utredningsordern och de frågor som ska ställas är skrivna på engelska. Är handläggningen skriftlig eller äger den rum vid t.ex. eller vid en förhandling bakom stängda dörrar, finns ett utrymme att tillämpa bestämmelsen. Sker där- emot handläggningen vid en offentlig förhandling i tingsrätt, är tings- rätten skyldig att se till att inte den grundläggande principen om att för- handlingar i domstol ska vara offentliga beskärs. Vid verkställighet i domstol av en utredningsorder som avser förhör genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring följer av bestämmelsen i 30 § första stycket att handläggningen, i vart fall delvis, kan komma att ske på annat språk än svenska. 23 § En utredningsåtgärd ska verkställas skyndsamt och efter det att verkställbarhetsförklaringen meddelades enligt 19 §. Om det inte är praktiskt möjligt, får verkställigheten ske . Om en utredningsorder översänds enligt artikel 32 i och rådets direktiv /41/EU, i den ursprungliga lydelsen, ska verkställighet om möjligt ske efter det att verkställbarhetsförklaringen meddelades enligt 19 §. Paragrafen innehåller bestämmelser om tidsfrister för verkställigheten av en utredningsorder. Bestämmelserna har sin grund i artiklarna 12 och 32.2 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.3. Enligt första stycket gäller ett generellt skyndsamhetskrav vid verk- ställigheten av en utredningsorder. Därutöver gäller att ordern ska verk- ställas efter det att verkställbarhetsförklaringen meddela- des. Om den utfärdande myndigheten har begärt att verkställighet ska ske med särskild skyndsamhet, eller på en särskild angiven dag, ska hänsyn så långt möjligt tas till det. Finns det skäl för uppskov med verkställig- heten enligt 24 §, ska beslut om uppskov meddelas. Denna frist får då anses börja löpa när verkställigheten återupptas. Åklagaren eller tingsrätten får frångå tidsfristen om det finns praktiska hinder mot att genomföra åtgärden. Som exempel på en sådan situation kan nämnas att utredningsordern avser ett förhör med ett vittne och vittnet inte kunnat delges kallelse. Kan tidsfristen inte respekteras, ska åklagaren eller tingsrätten underrätta den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten om det och även ange skälen till förseningen. Myndigheterna ska i samband med en sådan underrättelse också samråda om när det är lämpligt att vidta utredningsåtgärden (artikel 12.6). Enligt andra stycket ska verkställighet av en utredningsorder som över- sänts enligt artikel 32 om möjligt ske efter det att verk- ställbarhetsförklaringen meddelades. Syftet med en sådan utrednings- order är att säkerställa att bevisning inte försvinner eller förstörs. Det kan t.ex. vara fråga om att ett föremål som riskerar att förstöras behöver tas i beslag. Är det inte möjligt att verkställa utredningsordern , t.ex. på grund av bristande resurser under åklagarnas jourtid, ska verkställighet ske så skyndsamt som möjligt. Ytterst är det bestämmelserna i första stycket som ska tillämpas. 24 § Åklagaren får besluta om uppskov med verkställigheten av utredningsordern, om verkställigheten skulle kunna skada en pågående utredning eller lagföring eller om utredningsordern avser bevismaterial som används i ett annat förfarande i . Tingsrätten får besluta om sådant uppskov om det rör sig om en utredningsorder som anges i 8 § första stycket. Tiden för uppskov enligt första stycket får förlängas. När skälen för uppskov har upphört ska verkställigheten av utredningsordern återupptas. Beslut i fråga om uppskov och förlängning av uppskov ska innehålla skälen för beslutet. I paragrafen regleras möjligheten att besluta om uppskov med verk- ställigheten av en utredningsorder. Bestämmelserna grundar sig på artikel 15 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.4. Bestämmelsen är delvis utformad efter förebild av bl.a. 3 kap. 13 § lagen (2011:423) om erkännande och verkställighet av beslut om förverkande inom Euro- peiska unionen. I paragrafens första stycke anges när åklagaren eller tingsrätten får besluta om uppskov med verkställigheten. Ett uppskov ska beslutas , vilket innebär att det i beslutet måste anges hur länge uppskovet gäller. Tiden får inte vara längre än vad som är nödvändigt. 2016/17:218 myndigheten i den andra medlemsstaten ska informeras om uppskovet samt skälen för det. Om det redan från början kan förutses att det kommer att krävas ett längre uppskov, t.ex. på grund av en pågående brottsutredning, finns det skäl för åklagaren eller tingsrätten att redan innan en verkställbarhetsförklaring meddelas kontakta den andra statens myndighet och redogöra för de närmare omständigheter som gör att uppskovet bedöms kunna bli långvarigt. En sådan dialog kan leda till att utredningsordern återkallas. Bedömningen av om ett beslut om uppskov bör meddelas bör särskiljas från den situationen att en verkställighet behöver skjutas upp på grund av att det finns praktiska hinder, t.ex. att ett vittne inte delges kallelse (se kommentaren till 23 §). Frågan om uppskov kan aktualiseras i samband med att en verkställbarhetsförklaring meddelas eller , innan verkställighet har skett. Ett beslut om uppskov kan meddelas om verkställigheten av utred- ningsordern skulle skada en pågående utredning eller lagföring, t.ex. om utredningsordern syftar till att överföra en frihetsberövad person som är häktad i en brottsutredning som pågår i . Det är tillräckligt att det bedöms att det finns en konkret risk för skada. Inte endast svenska brotts- utredningar utan även utländska sådana ska beaktas, i likhet med vad som gäller enligt lagen (2005:500) om erkännande och verkställighet inom Europeiska unionen av frysningsbeslut (se prop. 2004/05:115 s. 93). Något krav på att en förundersökning ska vara inledd för att upp- skovsgrunden ska aktualiseras finns inte. Ett beslut om uppskov kan också meddelas om utredningsordern avser bevismaterial som används i ett annat förfarande i . Det kan röra sig om att materialet används som bevisning i en förundersökning eller i en rättegång i ett tvistemål. Uppskov kan också bli aktuellt om bevismaterialet är belagt med kvarstad enligt 15 kap. eller är föremål för utmätning enligt utsökningsbalken. Åklagaren ska dock inte behöva aktivt utreda om bevismaterialet är föremål för t.ex. ett exekutivt förfarande utan först när det finns en indikation på att ett sådant aktuellt förfarande pågår göra ytterligare kontroller. Enligt andra stycket får tiden för ett uppskov förlängas. Ett sådant beslut om förlängning medför att den andra statens myndighet ska under- rättas på nytt. Att verkställigheten ska återupptas så snart hindret mot verkställigheten har upphört innebär en skyldighet för den myndighet som meddelat beslutet att fortlöpande kontrollera om det fortfarande finns skäl för uppskov. Enligt tredje stycket ska beslut om uppskov och förlängning av upp- skov motiveras. Att beslut om uppskov ska motiveras föreskrivs också i artikel 16.3 b i direktivet. Offentlig försvarare, målsägandebiträde och stödperson 25 § En misstänkt, tilltalad eller målsägande som ska höras eller annars drabbas av en utredningsåtgärd som ska verkställas har samma rätt till offentlig för- svarare, målsägandebiträde eller stödperson som vid en svensk förundersökning eller rättegång i brottmål. Om det finns särskilda skäl, får en offentlig försvarare utses för en misstänkt eller tilltalad även när det inte är den misstänkte eller tilltalade som drabbas av åtgärden. I paragrafen tydliggörs att den som drabbas av en åtgärd i anledning av en utredningsorder kan ha rätt till offentlig försvarare, målsägandebiträde eller stödperson. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.5. Paragrafen är ut- formad efter förebild av 2 kap. 13 § och 4 kap. 3 § lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. Enligt första stycket har den som drabbas av en åtgärd i anledning av en utredningsorder samma rätt till offentlig försvarare, målsägande- biträde eller stödperson som om åtgärden vidtagits vid en svensk för- undersökning eller rättegång i brottmål. Det innebär exempelvis att det kan bli aktuellt att förordna ett målsägandebiträde för en målsägande som hörs genom videokonferens i eller en offentlig försvarare för en misstänkt som ska förhöras i samband med en brottsutredning i en annan medlemsstat. Om t.ex. en försvarare förordnats i den andra staten kan den omständigheten beaktas vid bedömningen av om en offentlig för- svarare ska förordnas i . Görs bedömningen att den misstänktes eller tilltalades rätt inte skulle tillgodoses i tillräcklig utsträckning genom en försvarare som förordnats i den andra staten, kan en försvarare för- ordnas i . Andra stycket avser fall där det finns särskilda skäl att förordna en offentlig försvarare för en misstänkt eller tilltalad trots att den som drabbas av utredningsåtgärden i fråga är någon annan än den misstänkte eller tilltalade. Särskilda skäl kan anses föreligga t.ex. om bevisupptag- ning vid domstol sker med ett vittne vars utsaga är av stor betydelse för utredningen av ett brott och tjänstemän från den andra staten, eller svensk åklagare på begäran av den andra staten, deltar vid förhöret (se 28 §). Om den misstänktes eller tilltalades ombud i den utländska rättegången är närvarande vid bevisupptagningen, finns det normalt inga skäl att förordna offentlig försvarare. Rätt för en enskild att vägra medverka 26 § Den som ska höras eller annars fullgöra något vid verkställigheten av en utredningsorder har rätt att vägra, om stöd finns för det i svensk lag eller i den andra medlemsstatens lag. I paragrafen regleras den enskildes rätt att under vissa förutsättningar vägra att medverka vid verkställigheten av en utredningsorder. Paragraf- rubriken utformas i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.6. Bestämmelsen är utformad efter förebild av 2 kap. 12 § lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. Enligt bestämmelsen har den enskilde rätt att vägra fullgöra en utred- ningsåtgärd under åberopande av såväl bestämmelser i svensk rätt som bestämmelser i den utfärdande statens lag. Den som ska höras eller annars fullgöra någonting enligt lagen ska, på motsvarande sätt som vid en svensk förundersökning eller rättegång, informeras om sina processuella rättigheter, t.ex. att han eller hon enligt 36 kap. 3 § rätte- gångsbalken inte är skyldig att vittna. Åberopar personen i fråga en rätt att t.ex. inte vittna som föreskrivs i den andra medlemsstatens lag, får den svenska åklagaren eller domstolen vid behov vända sig till den utfärdande myndigheten och begära upp- lysning om rättsläget i den aktuella frågan. Deltagande av utländska tjänstemän vid verkställigheten 27 § Tjänstemän från den andra medlemsstaten får delta vid verkställigheten av en utredningsorder i om ett sådant deltagande inte strider mot grund- läggande principer i den svenska rättsordningen och inte medför fara för säkerhet. Utländska tjänstemän som deltar vid verkställigheten av en utredningsorder får inte vidta åtgärder på svenskt territorium som innebär myndighetsutövning. I paragrafen finns bestämmelser om utländska tjänstemäns deltagande vid verkställigheten av en utredningsorder i . Bestämmelserna grundar sig på artikel 9.4 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.7. Enligt första stycket, som i huvudsak utformas i enlighet med Lag- rådets förslag, möjliggörs ett deltagande av en utländsk tjänsteman vid verkställigheten av en europeisk utredningsorder i efter en begäran från den andra statens behöriga myndighet. En sådan begäran ska som huvudregel bifallas. Det kan t.ex. vara fråga om att en domare eller en åklagare från den utfärdande staten deltar vid en bevisupptagning vid svensk domstol eller granskar inhämtat bevismaterial innan det över- lämnas till den andra staten. Bestämmelsen får också särskild betydelse när ett sammanträde för bevisupptagning, vid vilken en utländsk tjänste- man deltar, enligt 5 kap. 1 § hålls inom stängda dörrar. Ett deltagande kan dock nekas om det skulle strida mot grundläggande principer i den svenska rättsordningen eller medföra fara för säkerhet. Deltagande av en utländsk tjänsteman på ett sätt som skulle kunna innebära att exempelvis känslig information riskerar att röjas bör inte tillåtas. Begreppet säkerhet motsvarar det som tidigare angavs som ”rikets säkerhet” och avser risken för att nationella säker- hetsintressen skadas. Andra stycket tydliggör att utländska tjänstemän som deltar vid verk- ställigheten av en utredningsorder på svenskt territorium inte får anför- tros uppgifter som innebär myndighetsutövning, t.ex. uppgifter som inne- bär användande av tvångsmedel eller andra tvångsåtgärder. Däremot hindrar inte bestämmelsen att en utländsk tjänsteman deltar i ett förhör under en förundersökning och med åklagarens tillstånd ställer frågor till den som hörs. Bevisupptagning vid svensk domstol 28 § Vid verkställighet av en utredningsorder för bevisupptagning vid svensk domstol genom förhör, skriftligt bevis eller syn ska bestämmelserna i om bevisupptagning utom huvudförhandling tillämpas. Den som ska höras eller annars fullgöra något ska kallas till bevisupptag- ningen. Paragrafen innehåller bestämmelser om förfarandet vid verkställighet av en utredningsorder som avser bevisupptagning vid svensk domstol. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.9. I första stycket, som är utformat efter förebild av 4 kap. 2 § lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål, anges att det är bestämmelser om bevisupptagning utom huvudför- handling som ska tillämpas. Bestämmelser om sådan bevisupptagning finns i 35 kap. 9 § . Det innebär bl.a. att personer som Prop. 2016/17:218 ska inställa sig ska föreläggas den påföljd som är föreskriven i rätte- Exempelvis får den som kallats vid vite hämtas till sammanträdet enligt bestämmelserna i 45 kap. 13 § andra stycket. regler om vittnesplikt och påföljder vid åsido- sättande av denna samt straffbestämmelserna om mened m.m. i 15 kap. är också tillämpliga. Detsamma gäller bestämmelser i rätte- gångsbalken om begränsningar i skyldigheten att vittna (t.ex. enligt 36 kap. 3–6 §§; se även kommentaren till 5 § första stycket 1 i före- varande kapitel). Om myndigheten i den andra staten inte anser att perso- nen i fråga ska avlägga ed, ska ed inte avläggas (se kommentaren till 15 §). En begäran från den utländska myndigheten om att en person i strid med svensk rätt ska avlägga ed, ska dock inte accepteras då det står i strid med grundläggande principer i den svenska rättsordningen. Genom hänvisningen till bestämmelserna om bevisupptagning utom huvudför- handling är även regler om förande av protokoll i 6 kap. 3 § och om kontroll av vittnets identitet m.m. enligt 36 kap. 10 § tillämpliga. Att den som ska höras eller annars fullgöra något enligt en utrednings- order har rätt att vägra om stöd för det finns i svensk lag eller i den andra medlemsstatens lag framgår av 26 §. Bevisupptagning kan hållas inom stängda dörrar enligt 5 kap. 1 § , t.ex. mot bakgrund av bestämmelsen i 18 kap. 17 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) om sekretess vid internationellt rättsligt samarbete. Om en utländsk tjänsteman biträder vid verkställigheten enligt 27 §, får han eller hon ställa frågor direkt till den person som förhörs. Det är dock domstolen som leder och ansvarar för förhöret. I andra stycket, som utformas enligt Lagrådets förslag, finns en bestämmelse om att endast den som ska höras eller annars fullgöra något ska kallas till bevisupptagningen. Det innebär att t.ex. part som inte ska höras behöver kallas. 29 § Om den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten har begärt det, får en svensk åklagare delta vid bevisupptagningen vid domstolen för att bevaka den andra statens intressen. Av paragrafen framgår att svensk åklagare får delta vid bevisupptag- ningen. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.9. Bestämmelsen är utformad efter förebild av 4 kap. 5 § lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. Åklagarens deltagande enligt bestämmelsen förutsätter att en begäran om det har gjorts från behörig myndighet i den andra medlemsstaten. Syftet med bestämmelsen är att åklagaren ska bevaka den utfärdande statens intressen. Vid tillämpningen av paragrafen ska åklagaren ses som ett ombud för den utfärdande statens myndighet och med domstolens tillåtelse kunna ställa frågor till den som hörs. Förhör genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring Vid verkställighet av en utredningsorder för förhör genom ljudöverföring ljud- och bildöverföring ska förhöret hållas direkt eller under ledning av företrädare för den andra medlemsstatens behöriga myndighet. 2016/17:218 Tidpunkten för förhöret och övriga praktiska frågor med anledning av förhöret beslutas av åklagaren eller tingsrätten efter samråd med myndigheten i den andra staten. Om förhöret ska ske i domstol ska även 28 § tillämpas. Paragrafen innehåller bestämmelser om förfarandet vid verkställighet av en utredningsorder som avser förhör genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring. Bestämmelserna grundar sig i huvudsak på artiklarna 24.3, 24.5 och 25.2 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.10. En utredningsorder som avses i paragrafen kan utfärdas både för förhör som ska hållas under förundersökning och förhör i samband med rätte- gång i brottmål. Om förhöret ska hållas vid svensk domstol, handläggs utredningsordern av tingsrätt (se 8 § första stycket). I övriga fall handläggs ordern av åklagare. I första stycket anges att förhöret ska hållas direkt av eller under led- ning av företrädare för den behöriga myndigheten i den andra medlems- staten. Det kan t.ex. vara fråga om att ett vittnesförhör ska hållas genom ljud- och bildöverföring från svensk domstol under en pågående huvud- förhandling i den andra staten. Förfarandet enligt förevarande paragraf skiljer sig alltså från verkställigheten av en utredningsorder som utfärdats för att en svensk myndighet ska hålla förhör med en person i , eventuellt i närvaro av en tjänsteman från den andra staten. Svensk åklagare eller domare ska dock, med det undantag som regleras i 31 § om förhör genom ljudöverföring i vissa fall, vara närvarande under förhöret. Enligt andra stycket ska myndigheterna samråda om praktiska frågor som rör verkställigheten. Förutom tidpunkt för förhöret kan sådant sam- råd handla om t.ex. eventuella åtgärder som behöver vidtas för att skydda den person som ska höras eller om behov av tolk eller av att ett förhör som sker vid domstol hålls inom stängda dörrar. Om det är fråga om en utredningsorder som handläggs av åklagare och som avser förhör under förundersökning, ska allmänna bestämmelser i 23 kap. och förundersökningskungörelsen (1947:948) om förhör under förunder- sökningen tillämpas, vilket följer av 21 §. Exempelvis ska reglerna om kallelser, vite och hämtning (23 kap. 6 a och 7 §§) och om förande av protokoll (23 kap. 21 §) tillämpas, dock med den skillnaden att förhöret hålls av företrädare för den andra statens myndighet. Är det fråga om ett förhör genom ljudöverföring som inte ska ske vid svensk domstol, får åklagaren komma överens med den andra myndigheten om hur förhöret ska genomföras (se artikel 25.2), t.ex. att protokoll inte behöver upprättas eller att förhöret ska spelas in. Verkställighet av en utredningsorder av- seende förhör genom ljudöverföring kan också, under vissa förutsätt- ningar, ske utan inblandning av svenska myndigheter (se 31 §). Är det fråga om ett förhör som ska hållas vid en svensk domstol ska ärendet, enligt hänvisningen i tredje stycket, handläggas enligt reglerna om bevisupptagning utom huvudförhandling, med den skillnad som anges i första stycket. Verkställighet sker då genom att den som ska höras kommer till domstolen och den utländska myndigheten är när- varande per videolänk, telefon eller liknande. Se vidare kommentaren till 28 § angående förfarandet. Vad gäller kallelse till den som ska höras eller annars fullgöra något tillämpas bestämmelserna i 28 § andra stycket. I 2 § anges att en utredningsorder som avser förhör genom ljud- och Prop. 2016/17:218 bildöverföring med en misstänkt eller tilltalad person endast får erkännas om den misstänkte eller tilltalade samtycker till förhöret.