prop · H403107 · 2017-02-21 00:00:00 — anser att det bör krävas att arbetstagarorganisa- tionerna fyller i ett formulär med information om de kollektivavtals- villkor som omfattas av den hårda kärnan och att denna information offentliggörs på webbplats. Enligt bör skyldigheten att ge in kollektivavtalsvillkor kompletteras med närmare föreskrifter om tidpunkt för inlämnande m.m. Regeringen anser att det inte framstår som nödvändigt att informationen lämnas i form av ett särskilt formulär eller att det före- skrivs kollektivavtalsvillkoren ska ges in. Det bör vara tillräckligt att föreskriva att de villkor som berörs av skyldigheten ska lämnas in till . Ett system med kontaktpersoner bör införas som komplement till skyldigheten att ge in kollektivavtalsvillkor Utredningen har föreslagit att en arbetstagarorganisation ska utse kontaktperson. (), Arbets- miljöverket och Sieps tillstyrker, är positiva till eller har inget att invända mot förslaget. TCO, LO och är positiva till ett system med kontakt- personer under förutsättning att detta ersätter skyldigheten att ge in kollektivavtalsvillkor. Från flera remissinstanser, bl.a. , Företagarna, , (), (), och , framförs att det kan ifrågasättas om ett system med kontaktpersoner är tillräckligt för att uppfylla de EU-rättsliga kraven på transparens och förutsebarhet. Regeringen anser att ett system med kontaktpersoner bör kunna vara ett led i att uppfylla de EU-rättsliga kraven på transparens och förutse- barhet. Ett system med kontaktpersoner kan antas på ett effektivt sätt bidra till att informationen om de arbets- och anställningsvillkor som kan bli tillämpliga i vid utstationering blir mer förutsebar. Ett sådant system innebär – vilket bl.a. anför – att utstationerande företag och utstationerade arbetstagare kan få relevant information om tillämpliga kollektivavtalsvillkor inom branschen och om den hårda kärnan. En kontaktperson bör kunna lämna information om villkoren i den hårda kärnan, t.ex. om det finns tillämpliga minimivillkor om lön inom en viss bransch. Vidare bör en kontaktperson kunna svara på frågor om exempelvis tillämpliga lönekategorier och annat som rör kollektivavtals- villkoren och som anges i artikel 5.4 i tillämpningsdirektivet. I en situation där det finns flera tillämpliga kollektivavtal i en bransch bör man kunna vända sig till kontaktpersonen för att få klarhet i om det i organisationens kollektivavtal finns villkor som organisationen anser vara sådana som organisationen kan kräva med stöd av stridsåtgärder. En kontaktperson bör kunna lämna information i ett tidigare skede än då stridsåtgärder eventuellt är nära förestående. Ett system med kontaktpersoner får anses vara i enlighet med den svenska arbetsmarknadsmodellen, där det är arbetsmarknadens parter som förfogar över kollektivavtalen utan statlig inblandning, något som () anför kan 2016/17:107 ett system med kontaktpersoner vara till ömsesidig nytta för svenska arbetstagarorganisationer och utstationerande företag i andra länder. Det kan – som utredningen och flera remissinstanser påtalat – också anföras skäl mot ett system med kontaktpersoner. Enligt skulle en sådan informell, icke öppen information om kollektivavtalsvillkor skapa rättsosäkerhet för den förslag kan innebära att en utländsk arbetsgivare förleds att tro att den fackliga organisationen fungerar som någon form av myndighet. samfundet skulle det saknas möjligheter att värdera vilken information som lämnas av den organisationen och att kontrollera att informationen enbart avser sådana villkor som kan krävas vid utstationering. påtalar att förslaget inte möjliggör för det allmänna att kontrollera hur ordningen fungerar i praktiken, vare sig när det gäller tillgänglighet eller vilken information som faktiskt lämnas. det för att ett system med kontaktpersoner ska fungera att det kan till- försäkras att rätt information faktiskt lämnas in. bl.a. , och , påtalar att det är en svaghet med utredningens förslag till system med kontakt- personer att informationen föreslås lämnas av företrädare för ena parten i I en situation där arbetstagarorganisationerna lämnar in villkor och utser en kontaktperson riskerar den utländska arbetsgivaren enligt Företagarna ett kraftigt informationsunderläge. Flera remissinstanser, t.ex. och , framhåller också att nackdelarna med ett system med kontaktpersoner för arbets- tagarsidan är särskilt påtagliga i situationer där parterna är oense om vilka villkor i ett kollektivavtal som omfattas av den hårda kärnan. krävs det för att ett system med kontaktpersoner ska fungera att parterna är överens om innehållet i den hårda kärnan och är villiga att bidra till den information som ska lämnas. () anmärker att det kan ifrågasättas om informationen om ett kollektivavtal verkligen är transparent om inte kollektivavtalet i sig är transparent. Enligt vissa remissinstanser synes slutsatsen av kritiken mot förslaget vara att det inte bör införas något system med kontaktpersoner. regeringen talar flera av de invändningar som riktas mot utredningens förslag i stället för att också arbetsgivarorganisationer bör åläggas att utse en kontaktperson, något som också LO förordar. kommer olika uppfattningar om vilka villkor som ingår i den hårda kärnan finns det möjlighet för en arbetsgivare i en annan medlemsstat att få kännedom om det. Ingenting bör enligt regeringens mening hindra att även arbetsgivarsidans kontaktperson svarar på frågor om villkoren i det kollektivavtal som arbetsgivarorganisationen är bunden av. När det gäller de synpunkter som lämnats som rör situationen att parterna är oense om vilka villkor i kollektivavtal som kan genomdrivas med stöd av stridsåtgärder vid utstationering kan följande framhållas. Regeringen bedömer att de lämnade förslagen om justering av skyldig- heten att ge in kollektivavtalsvillkor kommer att leda till att fler villkor lämnas in till . Det ligger i parternas intresse att eventuell oenighet om vilka villkor som kan genomdrivas vid ut- Regeringen delar inte arbetstagarorganisationernas uppfattning att ett Prop. 2016/17:107 system med kontaktpersoner bör ersätta en skyldighet för arbetstagar- organisationerna att ge in kollektivavtal. I stället bör dessa två system komplettera varandra. Genom att de arbets- och anställningsvillkor som kan komma att krävas med stöd av stridsåtgärder ges in och tillhanda- hålls på webbplats finns de tillgängliga för utländska arbetsgivare och arbetstagare. Om det finns frågetecken om de ingivna villkoren bör det alltså finnas kontaktpersoner att vända sig till. Om det utses kontaktpersoner från såväl arbetstagar- som arbetsgivar- organisationer minskar risken att ena sidans mening får för stort genom- slag. Enligt regeringens mening uppfyller ett system med ingivande av kollektivavtalsvillkor tillsammans med ett system med kontaktpersoner krav på transparens och förutsebarhet. Utformningen och tillämpningen av ett system med kontaktpersoner Regeringen anser alltså att det bör införas en skyldighet för både arbets- givarorganisationer och arbetstagarorganisationer att utse var sin kontaktperson och anmäla kontaktuppgifter till . bör hjälpa till med information om kontaktpersonerna och myndigheten bör publicera de uppgifter om kontaktpersoner som har anmälts till myndigheten. Publiceringen av uppgifterna bör ske på webbplats. och () anmärker att det inte framgår vad som händer om någon kontaktperson inte anmäls och efterfrågar också förtydligande av följden av att en kontaktperson inte fullgör sitt uppdrag. Regeringen utgår från att parterna på arbetsmarknaden efterlever bestämmelsen på avsett sätt. Enligt regeringens uppfattning bör skyldigheten att utse kontaktpersoner därför inte förenas med någon sanktion eller liknande. Inte heller bör någon särskild påföljd kopplas till situationen att en kontaktperson anses ha brustit i sitt uppdrag. Samma ordning som har valts beträffande skyldigheten för arbetstagarorganisationer att lämna in kollektivavtals- villkor till bör alltså gälla även här. anser att det vore bra om även arbetstagar- organisationerna tillhandahöll information om kontaktpersoner på sina webbplatser. Regeringen instämmer i att det vore önskvärt att organisa- tionerna tillhandahåller information om detta på sina webbplatser, men anser inte att det bör regleras särskilt. Som Datainspektionen anför är en personuppgift som avslöjar medlemskap i fackförening en känslig personuppgift enligt 13 § person- uppgiftslagen (1998:204). Enligt Datainspektionen innebär utredningens förslag att känsliga personuppgifter om facklig tillhörighet kommer att behandlas. Då någon avvägning mot eventuella integritetskonsekvenser inte gjorts avstår Datainspektionen från att ta ställning till om de aktuella förslagen kan godtas utifrån ett integritetsperspektiv. För regeringen är det givetvis en självklar utgångspunkt att systemet ska utformas och tillämpas på ett sådant sätt att dataskyddslagstiftningen respekteras. Den behandling av personuppgifter som sker ska alltså vara förenlig med personuppgiftslagen. Det bör vara möjligt att vid anmälan av kontaktpersoner inte ange en viss namngiven person. I stället bör det 2016/17:107 väsentliga vara att funktionen kontaktperson inrättas. Detta bör t.ex. kunna ske genom angivande av ett telefonnummer och en e-postadress. En sådan modell kan också vara mer tillförlitlig då den inte är beroende av att en viss person är tillgänglig. Skulle någon organisation välja att också ange namn på en kontaktperson bör detta ske med den personens uttryckliga samtycke (se 15 § personuppgiftslagen). Det bör i sammanhanget nämnas att det beslutats en förordning som utgör en ny generell reglering för personuppgifts- behandling inom EU, och rådets förordning (EU) 2016/679 av om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG (allmän data- skyddsförordning), dataskyddsförordningen. Förordningen ska tillämpas i medlemsstaterna . I dataskyddsförordningen finns i artikel 6 och artikel 9 bestämmelser om tillåten behandling av personuppgifter när den registrerade lämnat sitt samtycke till behandlingen. Samtycke utgör således en rättslig grund för behandling av personuppgifter även enligt dataskyddsförordningen. Enligt artikel 6.1 a i dataskyddsförordningen är en behandling av person- uppgifter laglig om den registrerade har lämnat sitt samtycke till att dennes personuppgifter behandlas för ett eller flera specifika ändamål. I artikel 9 regleras behandling av vissa särskilda kategorier av person- uppgifter. Av artikel 9.1 följer att behandling av personuppgifter som avslöjar bl.a. ras eller etniskt ursprung, politiska åsikter eller medlemskap i fackförening ska vara förbjuden. I artikel 9.2 anges emellertid vissa undantag från detta förbud. Enligt huvudregeln i artikel 9.2 a ska bestämmelsen om förbud mot behandling av vissa person- uppgifter inte tillämpas om den registrerade uttryckligen lämnat sitt samtycke till behandlingen av sådana personuppgifter för ett eller flera specifika ändamål. Som Lagrådet framhåller används ordet ”kontaktperson” redan i utstationeringslagen i en annan betydelse än den som behandlas här. Enligt 11 § utstationeringslagen ska nämligen en utstationerande arbets- givare utse en kontaktperson i och anmäla honom eller henne till . För tydlighetens skull bör därför ordet ”kontakt- funktion” som föreslagits av Lagrådet användas inom ramen för det system som behandlas här. Enligt utredningen bör regeringen överväga att tillsätta medlare eller en arbetsgrupp i vissa utvalda branscher, med uppdrag att försöka underlätta parternas arbete med att nå en överenskommelse om vilka villkor som ska anses vara sådana som får krävas med stöd av stridsåtgärder vid utstationering till . Vissa remissinstanser ställer sig positiva till förslaget, t.ex. (), (), SKL och Företagarna. påpekar fordrar en sådan lösning samarbete från arbets- marknadens parter. är kritiskt till förslaget och anser att det inte ligger i linje med den svenska arbetsmarknadsmodellen att lösa regelrätta kollektivavtalstolkningstvister primärt genom medling. Även Medlings- Prop. 2016/17:107 institutet är tveksamt till förslaget. Institutet framhåller att de närmare arbets- och anställningsvillkoren på den svenska arbetsmarknaden bestäms i kollektivavtal och att det är parterna i dessa avtal som måste avgöra vilka villkor i avtalen som utländska tjänsteleverantörer har att iaktta vid utstationeringar till . Enligt institutet skulle i stället skiljeförfarande kunna vara en framkomlig väg i den nu aktuella situationen. Regeringen anser att det inte finns anledning att föreslå medling, en arbetsgrupp eller någon liknande åtgärd. Frågor om eventuell oenighet mellan parterna om vilka kollektivavtalsvillkor som ska gälla vid utstationering bör kunna få ökad aktualitet med den föreslagna justeringen av skyldigheten att ge in kollektivavtalsvillkor till Arbets- miljöverket. Om det framkommer att parterna är oeniga kan frågan då bli föremål för diskussion mellan parterna och lösas på det sätt som parterna väljer. Sammanfattning och avslutande anmärkningar Sammanfattningsvis bör arbetstagarorganisationernas skyldighet att ge in sådana kollektivavtalsvillkor som får krävas med stöd av stridsåtgärder till kvarstå. Skyldigheten bör justeras på ett sådant sätt att det framgår att den gäller oavsett om organisationen i det enskilda fallet avser att vidta några stridsåtgärder eller inte. Vidare bör såväl arbetstagar- som arbetsgivarorganisationer vara skyldiga att anmäla var sin kontaktfunktion. Däremot föreslås inte i detta sammanhang någon annan åtgärd, såsom medling. Inte heller föreslås det att någon myndig- het, t.ex. , ska ges i uppdrag att kontrollera eller analysera kollektivavtalsvillkor. Förslagen är utformade med respekt för den svenska arbets- marknadsmodellen, där parterna har ett stort ansvar för bestämmande av vilka arbets- och anställningsvillkor som ska gälla. Regeringen bedömer att förslagen uppfyller de EU-rättsliga kraven på transparens och förutse- barhet. Förslagen förutsätter dock medverkan av arbetsmarknadens parter. En utgångspunkt för regeringen är att parterna på arbetsmarknaden uppfyller skyldigheterna att ge in relevanta kollektivavtalsvillkor till och att anmäla kontaktfunktioner. Regeringen vill lyfta fram de slutsatser som drogs i , nämligen att det ytterst handlar om förtroendet för den svenska arbetsmarknadsmodellen som instrument för utsträckning av arbets- och anställningsvillkor i ut- stationeringssituationer (SOU 2008:123 s. 329). Det pågår en konstruktiv dialog mellan regeringen och arbets- marknadens parter om dessa frågor. Det som har framkommit vid dessa samtal gör att regeringen kan utgå från att parterna kommer att fullgöra sina skyldigheter för att öka transparensen och förutsebarheten vid ut- stationering. Regeringen kommer noggrant att följa utvecklingen och efterlevnaden av regelverket. Om det vid en framtida utvärdering skulle visa sig att systemet ändå inte fungerar på avsett sätt kommer regeringen att vidta andra åtgärder för att garantera efterlevnaden av de EU-rättsliga 2016/17:107 7 Kontroll av efterlevnaden av direktivens Kontrollåtgärder enligt utstationeringsdirektivet och tillämpningsdirektivet I artikel 5 i utstationeringsdirektivet anges att medlemsstaterna ska vidta lämpliga åtgärder om direktivets bestämmelser inte följs. De ska i synnerhet sörja för att arbetstagarna och deras företrädare har tillgång till lämpliga förfaranden för att säkerställa skyldigheterna i direktivet. Utstationeringsdirektivet innehåller inte några bestämmelser om vilka administrativa regler medlemsstaterna ska uppställa för att kontrollera att direktivet följs. Utstationeringsdirektivet innehåller inte heller några specifika bestämmelser om inspektioner. I kapitel IV i tillämpningsdirektivet finns dock bestämmelser om kontroll av efterlevnaden av skyldigheterna enligt såväl utstationerings- direktivet som tillämpningsdirektivet. Enligt artikel 9 i tillämpningsdirektivet får medlemsstaterna införa vissa administrativa krav och kontrollåtgärder med avseende på företag som utstationerar arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster. Av artikel 10 i tillämpningsdirektivet följer att medlemsstaterna ska se till att det införs lämpliga och effektiva kontrollsystem samt att det genomförs effektiva och lämpliga inspektioner i syfte att kontrollera och följa upp efterlevnaden av de bestämmelser som finns i utstationerings- direktivet och tillämpningsdirektivet. I artikel 10.4 stadgas att i de medlemsstater där arbetsmarknadens parter fastställer arbets- och anställningsvillkor för utstationerade arbetstagare får de också övervaka tillämpningen av dessa villkor på lämplig nivå och i enlighet med de villkor som fastställts av medlemsstaterna och under förutsättning att en lämplig skyddsnivå motsvarande den som anges i direktiven garanteras. Av skäl 23 framgår följande. För att säkerställa en korrekt tillämpning och kontroll av efterlevnaden av de materiella bestämmelserna om arbets- och anställningsvillkor som gäller för utstationerade arbetstagare, bör medlemsstaterna endast tillämpa vissa administrativa krav och vidta vissa kontrollåtgärder på företag som utstationerar arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster. Enligt praxis kan sådana krav och åtgärder vara motiverade av tvingande skäl av över- ordnat allmänintresse, vilket inbegriper ett effektivt skydd av arbets- tagarnas rättigheter, förutsatt att de är ändamålsenliga för att uppnå det eftersträvade målet och att de inte går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål. Sådana krav och åtgärder får bara tillämpas om de behöriga myndigheterna utan den efterfrågade informationen inte kan utföra sina kontroller effektivt eller om mindre begränsande åtgärder inte skulle säkerställa att målet för de nödvändiga nationella kontroll- åtgärderna uppnås. I skäl 27–33 anges bl.a. att medlemsstaterna bör se till att det genom- förs effektiva och ändamålsenliga inspektioner på deras territorier. anges även att yrkesinspektioner, arbetsmarknadens parter och andra Prop. 2016/17:107 övervakningsorgan är av största betydelse i detta avseende och bör ha en central roll även . För att på ett flexibelt sätt kunna hantera skillnaderna vad gäller arbetsmarknadsmodellerna nämns särskilt att bl.a. arbetsmarknadens parter får sköta övervakningen och tillsynen av vissa arbets- och anställningsvillkor för utstationerade arbetstagare, förutsatt att de kan garantera ett lika högt skydd för de berörda personerna och en icke-diskriminerande och objektiv tillsyn. I artikel 20 i tillämpningsdirektivet anges att medlemsstaterna ska före- skriva sanktioner för överträdelser av nationella bestämmelser som har utfärdats med tillämpning av detta direktiv och vidta de åtgärder som krävs för att se till att dessa sanktioner genomförs och efterlevs. Sanktionerna ska vara effektiva, proportionella och avskräckande. Administrativa krav och kontrollåtgärder enligt artikel 9 i tillämpningsdirektivet Enligt artikel 9.1 i tillämpningsdirektivet får medlemsstaterna endast införa de administrativa krav och kontrollåtgärder som är nödvändiga för att man effektivt ska kunna övervaka att de skyldigheter som fastställs i utstationeringsdirektivet och tillämpningsdirektivet fullgörs. Kraven och åtgärderna måste vara motiverade och proportionella i enlighet med unionsrätten. Medlemsstaterna får, för angivna ändamål, särskilt införa följande åtgärder. a)Kravet att en tjänsteleverantör som är etablerad i en annan medlems- stat ska göra en enkel anmälan till behöriga nationella myndigheter senast när tillhandahållandet av tjänster påbörjas, varvid anmälan ska göras på det eller (ett av) de officiella språken i värdmedlemsstaten, eller på något annat andra språk som värdmedlemsstaten godtagit, samt inne- hålla alla relevanta uppgifter som krävs för att det ska gå att utföra faktiska kontroller på arbetsplatsen, inbegripet i. tjänsteleverantörens identitet det förväntade antalet klart identifierbara utstationerade arbetstagare, iii. de personer som avses i leden e) och f), utstationeringsperiodens förväntade längd och planerade start- och slutdatum, v. arbetsplatsens adress(er), och vilka slags tjänster som ska utföras och som motiverar ut- stationeringen. b)Kravet att tillhandahålla eller bevara kopior på papper eller i elektroniskt format av anställningsavtalet, eller ett motsvarande dokument enligt rådets direktiv /533/EEG av om arbetsgivares skyldighet att upplysa arbetstagarna om de regler som är tillämpliga på anställningsavtalet eller anställningsförhållandet, inklusive eventuella ytterligare upplysningar i enlighet med artikel 4 i det direktivet, lönespecifikationer, tidrapporter där den dagliga arbetstidens början, slut och varaktighet anges samt intyg över gjorda löne- utbetalningar av kopior eller motsvarande dokument under ut- stationeringsperioden på ett tillgängligt och tydligt angivet ställe på dess territorium. Bevarandet eller tillhandahållandet kan exempelvis ske på 2016/17:107 arbetsplatsen eller byggplatsen. För mobila arbetstagare i transport- sektorn kan det vara det lokala kontoret eller i det fordon med vilket tjänsten utförs. c)Kravet att efter utstationeringsperiodens slut, på begäran av myndigheterna i värdmedlemsstaten, inom en rimlig tid tillhandahålla de handlingar som avses i led b). d)Kravet att tillhandahålla en översättning av de handlingar som avses iled b) till det eller de officiella språken i värdmedlemsstaten, eller till något annat språk som godkänns av värdmedlemsstaten. e)Kravet att utse en person som ska stå i förbindelse med de behöriga myndigheterna i den värdmedlemsstat där tjänsterna tillhandahålls och sända och ta emot handlingar eller delgivningar vid behov. f)Kravet att vid behov utse en kontaktperson som ska vara en före- trädare genom vilken de av arbetsmarknadens parter som är berörda kan försöka utverka att tjänsteleverantören inleder kollektiva förhandlingar inom värdmedlemsstaten, i enlighet med nationell rätt eller praxis, tjänsterna tillhandahålls. Den personen får vara en annan än den person som avses i led e) och behöver inte vara närvarande i värdmedlemsstaten, men ska på en skälig och motiverad begäran stå till förfogande. Enligt artikel 9.2 får medlemsstaterna påföra andra administrativa krav och kontrollåtgärder om situationerna eller händelseutvecklingen tyder på att befintliga administrativa krav och kontrollåtgärder inte är till- räckliga eller verkningsfulla nog för att efterlevnaden av de krav som ställs i utstationeringsdirektivet och tillämpningsdirektivet ska kunna kontrolleras effektivt. Kraven och åtgärderna måste då vara motiverade och proportionella. I artikel 9.3 anges att ingenting i artikeln ska påverka andra skyldig- heter som följer av unionslagstiftningen, inklusive de som följer av rådets direktiv /391/EEG av om åtgärder för att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet och Europa- parlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av om samordning av de sociala trygghetssystemen, förutsatt att dessa skyldigheter också gäller för företag som är etablerade i den berörda medlemsstaten och att de är motiverade och proportionella. Av artikel 9.4 följer att medlemsstaterna ska se till att förfarandena och formaliteterna i samband med utstationeringen av arbetstagare i enlighet med artikeln på ett användarvänligt sätt kan hanteras av företagen, på distans och så långt som möjligt på elektronisk väg. I artikel 9.5 anges att medlemsstaterna ska underrätta kommissionen och informera tjänsteleverantörerna om alla åtgärder som avses i punkterna 1 och 2 som de tillämpar eller som de har genomfört. Informationen till tjänsteleverantörerna ska göras allmänt tillgänglig på en enda nationell webbplats på det eller de mest relevanta språken, enligt vad medlemsstaten har fastställt.