prop · H403107 · 2017-02-21 00:00:00 — sådant som faller utanför myndighetens ansvarsområde och att man då regelmässigt hänvisar till arbetsmarknadens parter och anför att det därför vore lämpligt att även arbetsmarknadens parter ingick i IMI- arbetet. LO efterlyser mot bakgrund av artikel 4 i tillämpningsdirektivet (som syftar till att förtydliga när det är fråga om faktisk utstationering och förhindra missbruk av regleringen) en större samverkan mellan arbets- tagarorganisationerna och för att arbetstagar- organisationerna ska kunna ta ställning till om det är en faktisk ut- stationering. LO anser att det behövs ett utökat samråd för att arbets- tagarorganisationerna ska kunna motverka social dumpning och därmed säkerställa skäliga villkor på svensk arbetsmarknad. Enligt regeringen finns det ett behov av ett väl fungerande samarbete mellan och arbetsmarknadens parter i utstationerings- frågor. Detta behov tillgodoses genom flera olika åtgärder. Arbetsmiljö- verket har redan nu en skyldighet att samråda med arbetsmarknadens parter i den utsträckning som behövs för verksamheten enligt 5 § förord- ning (2007:913) med instruktion för . Alla myndig- heter har dessutom enligt 4 § förvaltningslagen en allmän skyldighet att lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Regeringen föreslår dessutom flera åtgärder i denna proposition som berör frågan om kontakter mellan och arbetstagarorganisationerna. I avsnitt 6.2 föreslås t.ex. en justerad skyldighet för arbetstagar- organisationerna att ge in kollektivavtalsvillkor till , samt skyldighet för arbetsgivar- och arbetstagarorganisationerna att anmäla en kontaktfunktion till . Samtliga dessa bestämmelser belyser behovet av ett väl fungerande samarbete mellan och arbetsmarknadens parter i utstationeringsfrågor. Regeringen vill betona vikten av ett välfungerande samarbete och ömsesidigt informationsutbyte mellan myndigheter och arbetsgivar- och arbetstagarorganisationerna för att organisationerna ska få tillgång till information som bidrar till att de kan göra välgrundade bedömningar. Regeringen instämmer med utredningen om att det rimligen bör ligga i samtliga aktörers intresse att se till att ett välfungerande samarbete och 2016/17:107 ömsesidigt informationsutbyte kommer till stånd. bör t.ex. kunna ställa en fråga till en utländsk myndighet efter önskemål från en svensk arbetstagarorganisation. På samma vis bör de svenska arbets- marknadsparterna kunna bistå med relevant information om en utländsk myndighet efterfrågar den. En förfrågan från en utländsk myndighet skulle kunna gälla vilka villkor i kollektivavtal som kan bli aktuella för ett företag som avser att utstationera arbetstagare i . För ett utländskt företag kan det vara viktigt att få sådan information i ett tidigt skede, för att exempelvis kunna beräkna kostna- derna som är kopplade till en viss utstationering. Det faktum att för- slagets utformning innebär att ska kunna besvara även den typen av förfrågningar, visar också vikten av ett välfungerande samarbete och ömsesidigt informationsutbyte mellan myndigheten och arbetsgivar- och arbetstagarorganisationerna. Regeringen kommer att följa frågan. Det kan inte uteslutas att ytter- ligare åtgärder kan behöva vidtas om samarbetet visar sig inte fungera tillfredsställande. Hur ska regleringen utformas? Uppdraget för att vara behörig myndighet enligt artikel 2 a i tillämpningsdirektivet kan regleras i förordning men utred- ningen har föreslagit att en bestämmelse om detta införs i utstationering- slagen, i anslutning till bestämmelsen om uppdrag som förbindelsekontor, eftersom det även i detta fall är fråga om en grundläggande skyldighet för myndigheten. Regeringen kan se att det finns fördelar med en sådan lösning när det gäller möjligheten att få en god helhetsbild av systemet. Det kan också ses som konsekvent utifrån utstationeringslagens befintliga struktur. Regeringen föreslår därför att det i lagen, på sätt som utredningen före- slagit, införs en bestämmelse om att ska vara behörig myndighet när det gäller bistånd enligt lagen. Som regeringen konstaterar ovan bör systemet vara flexibelt och det bör vara möjligt för regeringen att snabbt utse ytterligare myndigheter till behöriga myndigheter enligt utstationeringslagen. Regeringen föreslår därför att det i utstationeringslagen införs en bestämmelse om att rege- ringen kan utse fler myndigheter till behöriga myndigheter. Utredningen har föreslagit att det i utstationeringslagen införs en definition av behörig myndighet. Regeringen anser inte att det finns behov av en sådan särskild bestämmelse. Skyldigheten att lämna ömsesidigt bistånd Regeringens förslag: I utstationeringslagen ska det införas en be- stämmelse om att en behörig myndighet i , på begäran av en behörig myndighet i ett annat land inom EES, ska lämna bistånd åt den utländska myndigheten. Vidare ska det införas en bestämmelse om möjligheter för en behö- rig myndighet i att begära sådant bistånd av en utländsk myn- En begäran om bistånd ska särskilt få avse information samt utförande av kontroller, inspektioner och utredningar när det gäller utstationering av arbetstagare. Av lagen ska det framgå att regeringen kan meddela närmare före- skrifter om hur en behörig myndighet ska lämna eller begära bistånd. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: anger att det föreslås ett delvis nytt arbetssätt och att det är omöjligt att bilda sig en upp- fattning av vilken omfattning den nya verksamheten kan få. myndigheten att det är oklart vilken typ av utredningar som avses i Övriga remissinstanser berör inte frågan särskilt. Skälen för regeringens förslag Artikel 4 i utstationeringsdirektivet behandlar samarbete i fråga om in- Där sägs bl.a. att medlemsstaterna ska planera ett samarbete mellan de offentliga förvaltningar som övervakar arbets- och anställ- ningsvillkor för utstationerade. Samarbetet ska särskilt bestå i att besvara motiverade förfrågningar om information om utsändande av arbetstagare till andra medlemsstater, inbegripet uppenbart missbruk eller gränsöver- skridande verksamheter som antas vara olagliga. administrativa hjälpen ska vara kostnadsfri. Medlemsstaterna har en uttrycklig skyldighet enligt artikel 6.1 i tillämpningsdirektivet att ha ett nära samarbete och utan onödigt dröjs- mål bistå varandra för att underlätta genomförandet, tillämpningen och efterlevnaden av tillämpningsdirektivet och utstationeringsdirektivet. Bestämmelserna i tillämpningsdirektivet medför att behöriga svenska myndigheter i vissa situationer ska bistå utländska myndigheter. Det ömsesidiga biståndet består av att lämna information och genom- föra kontroller, inspektioner och utredningar, inklusive utredning av bristande efterlevnad eller missbruk av tillämpliga bestämmelser. bör på samma sätt som när det gäller motsvarande reglering i tjänste- direktivet gälla inom ramen för de befogenheter som myndigheterna har enligt nationell lagstiftning och praxis. Till förfrågningar om information hör enligt artikel 6.2 i tillämpnings- direktivet förfrågningar om information om en eventuell indrivning av administrativa sanktionsavgifter, delgivning av ett beslut om att påföra sanktionsavgifter samt sändande och delgivning av handlingar. del av direktivet har genomförts i svensk rätt genom lagen (2016:1231) om ömsesidigt bistånd med indrivning av vissa administrativa sanktions- 2016/17:107 avgifter. Enligt artikel 6.3 får medlemsstaternas samarbete också in- begripa sändande och delgivning av handlingar. I tillämpningsdirektivet fastställs medlemsstaternas respektive uppgifter inom ramen för det administrativa samarbetet. Av artikel 7.1 och 7.2 framgår skyldigheten för både värdstatens och etableringsstatens myndigheter att övervaka och kontrollera tillämpliga villkor för utstationerade arbetstagare, vid behov i samarbete med varandra. Skyldigheten för etableringsstaten att bistå en värdstat i detta hänseende ska dock enligt artikel 7.3 inte begränsa möjligheten för värdstaten att övervaka, kontrollera eller utöva tillsyn. Den ger enligt artikel 7.6 inte heller etableringsstaten vare sig rätt eller skyldighet att utföra kontroller på värdstatens territorium. Värdmedlems- statens myndigheter får i enlighet med artikel 7.5 i tillämpningsdirektivet begära att etableringsstatens behöriga myndigheter ger information om huruvida tjänsteleverantören är lagligen etablerad, följer god sed och inte har brutit mot tillämpliga bestämmelser. Av 9 § första stycket utstationeringslagen framgår att Arbetsmiljö- verket ska vara förbindelsekontor och tillhandahålla information om de arbets- och anställningsvillkor som kan bli tillämpliga vid en ut- stationering i . I tredje stycket regleras skyldigheten för Arbets- miljöverket att samarbeta med motsvarande förbindelsekontor i andra länder inom EES och . Skyldigheten för myndigheter att samarbeta Av tillämpningsdirektivet följer att de nationella myndigheterna ska bedriva ett nära samarbete och utan onödigt dröjsmål lämna den information eller hjälp som efterfrågas av en myndighet i en annan medlemsstat, inom ramen för det uppdrag som myndigheten har enligt nationell rätt. Det förväntas att myndigheterna i både värdstaten och etableringsstaten bedriver ett aktivt arbete när det gäller att övervaka att utstationeringsreglerna följs. Skyldigheten att samarbeta är detaljerad och innebär att svenska behöriga myndigheter, på begäran av en behörig myndighet i en annan medlemsstat, inom ramen för sina befogenheter och utan avgift ska kunna lämna information samt utföra kontroller, inspektioner och utredningar. Även svenska behöriga myndigheter förutsätts vid behov kunna begära motsvarande bistånd av en utländsk myndighet. Dessutom betonar direktivet att de har ansvar för tillsyn och verkställande av nationella krav i den aktuella tillsynslagstiftningen. Bestämmelser om samarbete mellan myndigheter finns även i andra EU-direktiv, såsom tjänstedirektivet. Vid det direktivets genomförande i svensk rätt konstaterades bl.a. att det får anses ligga inom svenska myndigheters befogenheter att bistå utländska myndigheter med kontroller, inspektioner och utredningar i den utsträckning som det i det enskilda fallet är möjligt och lämpligt. Det saknades dock en offentligrättsligt grundad rätt för utländska myndigheter att kräva bistånd av svenska myndigheter, varför det bedömdes att lagstiftningsåtgärder behövdes (prop. 2008/09:187 s. 142 f.). Regeringen delar liksom utredningen bedömningen som gjordes vid genomförandet av tjänstedirektivet om att det behövs författnings- reglering för att utländska myndigheter ska ha rätt att kräva bistånd från Prop. 2016/17:107 svenska behöriga myndigheter. De svenska behöriga myndigheterna bör utföra kontroller, under- sökningar m.m. inom ramen för de befogenheter som de har enligt svensk rätt. I flera länder finns arbetstillsynsmyndigheter som inte har någon motsvarighet i . Dessa kan ha till uppgift att delvis ansvara för fastställande och övervakning av löner och andra anställnings- och arbetsvillkor. I är det arbetsmarknadens parter som har den upp- giften. föreslås ovan vara behörig myndighet enligt tillämpningsdirektivet. Myndigheten har redan en skyldighet enligt 9 § tredje stycket utstationeringslagen att samarbeta med motsvarande förbindelsekontor i andra länder inom EES och . Vid genom- förandet av utstationeringsdirektivet gjordes bedömningen att det inte behövdes någon mer detaljerad reglering av samarbetet. Denna slutsats måste ses mot bakgrund av svårigheterna att förutse hur samarbetet kring utstationeringsfrågor skulle komma att ta sin form. Bestämmelsen i 9 § utstationeringslagen är inte tillräcklig för att uppfylla tillämpningsdirektivets krav vad gäller skyldigheten att på olika sätt lämna ömsesidigt bistånd till utländska myndigheter. Regeringen anser att det behövs en reglering av skyldigheten att lämna ömsesidigt bistånd och av vad det ömsesidiga biståndet innefattar. Det bör framgå av utstationeringslagen att en behörig myndighet i på begäran av en behörig myndighet i ett annat land inom EES ska lämna behövligt bistånd åt den utländska myndigheten. Vidare förutsätts en svensk myndighet som behöver bistånd av ett annat lands myndighet begära det i syfte att upprätthålla en effektiv till- syn. En sådan skyldighet bedömdes vid genomförandet av tjänste- direktivet ligga inom ramen för den utredningsskyldighet som myndig- heter har enligt svensk rätt. En tydliggörande bestämmelse har emellertid införts i 12 § förordningen (2009:1078) om tjänster på den inre marknaden. Där anges att en behörig myndighet i får begära information, utförande av kontroller, inspektioner och utredningar av en utländsk behörig myndighet när det kan underlätta handläggningen av ett ärende. Regeringen delar i likhet med utredningen den bedömning som gjordes vid genomförandet av tjänstedirektivet om att möjligheten att begära bistånd från utländska myndigheter omfattas av den utredningsskyldighet som svenska myndigheter redan har enligt gällande rätt. Regeringen anser att det ändå är lämpligt att för tydlighetens skull införa en reglering rörande detta. Eftersom skyldigheten att bistå ut- ländska myndigheter har nära koppling till förutsättningarna för att begära bistånd är det lämpligt att placera även denna bestämmelse i lagen. I artikel 6.2 i tillämpningsdirektivet finns en exemplifierande uppräkning av vad medlemsstaternas samarbete särskilt ska bestå i. Även detta bör enligt regeringens mening framgå av lagen. utstationeringslagen bör det därför införas en bestämmelse om att 2016/17:107 begäran om bistånd särskilt får avse information samt utförande av kontroller, inspektioner och utredningar när det gäller utstationering av arbetstagare. har angett att det är oklart vilken typ av utredningar som avses. En utländsk myndighet skulle t.ex. kunna ställa en fråga om förutsättningarna för utstationering är uppfyllda, jfr avsnitt 9 om genomförande av artikel 4 i tillämpningsdirektivet. skulle då exempelvis kunna behöva utreda om ett företag bedriver väsentlig verksamhet i . Som nämnts ovan utvecklas medlemsstaternas respektive uppgifter inom ramen för det administrativa samarbetet i artikel 7. Där anges bl.a. att både värdstatens och etableringsstatens myndigheter är skyldiga att övervaka och kontrollera tillämpliga villkor för utstationerade arbets- tagare, vid behov i samarbete med varandra. Det finns åtskilliga bestämmelser i svensk rätt som reglerar ansvaret för övervakning och kontroll av utstationerade arbetstagares arbets- och anställningsvillkor, se avsnitt 7.5 som behandlar genomförandet av artikel 10 om inspektioner. Som framgår där anser regeringen att det tillsynsansvar som flera svenska myndigheter har, bidrar till att svensk rätt uppfyller tillämpningsdirektivets krav i artikel 10. Samma bestämmelser bidrar, enligt regeringen, till att svensk rätt även uppfyller kraven i artikel 7. Regeringen bör kunna ha möjlighet att meddela närmare föreskrifter om vad en svensk behörig myndighet ska iaktta när den lämnar eller begär bistånd. Detta förutsätter inte något särskilt normgivnings- bemyndigande i lag, utan sådana föreskrifter kan meddelas av regeringen. Regeringen anser dock att det i utstationeringslagen bör införas en bestämmelse som upplyser om att regeringen med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen kan meddela sådana föreskrifter. En sådan upplysning är lämplig eftersom det gör det tydligt att det kan finnas kompletterande bestämmelser i frågan utöver själva lagen. Bestämmelser om bistånd enligt utstationeringslagen bör endast omfatta länder inom EES Utstationeringslagen omfattar alla utstationerande arbetsgivare, oavsett vilket land denne är etablerad i. EES-länderna och omfattas av bestämmelserna i utstationeringsdirektivet. deltar dock inte i IMI-samarbetet och har inte heller anslutit sig till tillämpningsdirektivet. EES-länderna utanför EU (, och ) är inte heller anslutna till IMI-förordningen eller till tillämpningsdirektivet. För varje enskild rättsakt som EES-länderna utanför EU anslutit sig till har de trots det tillgång till den särskilda IMI-modulen för den rättsakten. Det finns ännu inte något formellt beslut om anslutning av något av de nämnda EES-länderna till tillämpningsdirektivet men såvitt känt pågår sådana förhandlingar. Bestämmelserna om bistånd förutsätter att det finns en ömsesidighet i skyldigheten att samarbeta. Denna ömsesidighet saknas i förhållande till ett land som ännu inte är bundet av tillämpningsdirektivet. Eftersom det är oklart om kommer att ansluta sig till tillämpningsdirektivet bör den nu föreslagna regleringen inte omfatta . Det finns ännu inte något formellt beslut om anslutning av EES-länderna utanför EU men såvitt känt pågår sådana förhandlingar. nu aktuella bestämmelserna bör därför gälla i förhållande till länderna Prop. 2016/17:107 inom EES. Som utvecklas i avsnitt 13 bör det dock finnas en bestäm- melse som anger att bestämmelserna om administrativt samarbete ska tillämpas i förhållande till de nämnda EES-ländernas myndigheter först från den tidpunkt då länderna anslutit sig till samarbetet. Delgivning av handlingar, artikel 6.3 Som nämnts ovan får medlemsstaternas samarbete också inbegripa sändande och delgivning av handlingar enligt artikel 6.3. I lagen (2016:1231) om ömsesidigt bistånd med indrivning av vissa administrativa sanktionsavgifter har det införts en skyldighet för Krono- fogdemyndigheten att bistå en utländsk behörighet myndighet med att delge ett beslut om bl.a. sanktionsavgifter som är relevant för indrivningen av en sådan avgift. att begära bistånd från en utländsk behörig myndighet på motsvarande Bestämmelserna genomför artikel 15.1 b. De handlingar som avses är endast sådana handlingar som är en förutsättning och ett led i själva indrivningen av en sanktionsavgift. Eventuella förelägganden och andra skrivelser som föregår ett beslut om avgifter omfattas däremot inte av Regeringen inser att det kan finnas ett behov av bistånd i delgivnings- relaterade frågor även i ett tidigare skede. Ett tänkbart scenario är att vill sända ett avgiftsföreläggande om sanktionsavgift enligt 16 § utstationeringslagen till en arbetsgivare i ett annat land. 3 § delgivningslagen (2010:1932) får delgivning ske med någon som vistas utomlands om den stat där delgivningen ska ske tillåter det. kan enligt flera internationella överenskommelser vara tillåtet för en myndighet att själv försöka delge handlingen genom postdelgivning eller genom att vända sig direkt till ett mottagande organ i den stat där del- givning ska ske. Ett problem i dessa sammanhang kan dock vara att upplysningarna om den utstationerande arbetsgivaren är så bristfälliga att det är oklart vilken adress den aktuella handlingen ska skickas till. dessa svårigheter bör kunna hanteras och lösas genom det bistånd som föreslås kunna begära av en utländsk myndighet, t.ex. genom att skickar en begäran om information ur företagsregistret eller dylikt. Regeringen anser därför att det inte behövs några särskilda åtgärder med anledning av artikel 6.3. Uppgifter från tjänsteleverantörer, artikel 6.4 För att besvara en begäran om bistånd från de behöriga myndigheterna i en annan medlemsstat ska medlemsstaterna enligt artikel 6.4 i tillämpningsdirektivet säkerställa att tjänsteleverantörer som är etable- rade på deras territorium förser sina behöriga myndigheter med all information som krävs för att deras verksamhet ska kunna övervakas i enlighet med deras nationella lagstiftning. lämpliga åtgärder om informationen inte tillhandahålls. Det finns bestämmelser i svensk rätt enligt vilka företag ska förse svenska myndigheter med information som krävs för att deras verksam- het ska kunna övervakas enligt gällande tillsynslagstiftning, bestämmel- ser som gäller även i utstationeringssituationer. har som tillsynsmyndighet för arbetsmiljö- och arbetstidslagstiftningen enligt 7 kap. 3–5 §§ arbetsmiljölagen (1977:1160) rätt att få tillträde till arbets- ställen, att göra undersökningar och få ta del av upplysningar, handlingar och prov samt att enligt 21 § arbetstidslagen (1982:673) rätt att komma in på arbetsställena och att på begäran få de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen. Det finns liknande bestämmelser för Transport- styrelsens ansvarsområde i 22 § lagen (2005:395) om arbetstid vid visst vägtransportarbete, 6 § lagen (2005:426) om arbetstid m.m. för flyg- personal inom civilflyget samt 22 och 23 §§ lagen (2008:475) om kör- och vilotid vid internationell järnvägstrafik. I t.ex. arbetsmiljölagen, utstationeringslagen och arbetstidslagen finns möjlighet att sanktionera uppgiftsskyldighet inom ramen för tillsynen, i de fall det har bedömts som nödvändigt. Regeringen anser mot denna bakgrund och i likhet med utredningen att svensk rätt uppfyller tillämpningsdirektivets krav i denna del. Tillgång till svenska företagsregister, artikel 6.7 Tillämpningsdirektivet kräver enligt artikel 6.7 att de register där tjänsteleverantörer är inskrivna och som de behöriga myndigheterna på deras territorium har tillgång till är tillgängliga på samma villkor för övriga medlemsstaters motsvarande behöriga myndigheter i den mån medlemsstaterna har fört in dessa register i . De register som avses i artikeln är företagsregister. Tillträde till registren ska ske på samma villkor som för behöriga myndigheter i . Om tillgång till ett visst register är avgiftsfritt för svenska myndigheter, måste detsamma gälla för utländska myndigheter om registret lagts in i . När ett register läggs in i sker det genom en länk i systemet till den webbsida där registret kan nås. Registret kopieras alltså inte in i IMI-systemet. är som huvudregel tillgängliga för allmän- heten. Avsikten med att ge utländska behöriga myndigheter tillgång till registren via en länk i är att minska antalet direkta informations- förfrågningar i systemet, vilket i sin tur besparar myndigheterna tid och resurser. Näringslivsregister har lagts in i IMI-systemet för ut- stationeringsdirektivet. Det går att avgiftsfritt söka bl.a. organisations- nummer och företagsnamn i registret. Mot avgift är det möjligt att få ytterligare information. Utländska myndigheter kan få tillgång till registret under samma förutsättningar som svenska myndigheter. Regeringen anser inte att det behövs några åtgärder med anledning av bestämmelsen om utländska behöriga myndigheters rätt att få tillgång till register som har förts in i . Inga avgifter får tas ut i samband med det administrativa samarbetet och biståndet, artikel 6.9 Av artikel 6.9 i tillämpningsdirektivet framgår att inga avgifter får tas ut i samband med det ömsesidiga administrativa samarbetet och biståndet. Enligt 6 § förvaltningslagen ska en myndighet lämna andra myndigheter hjälp inom ramen för den egna verksamheten. Att myndigheternas endast Prop. 2016/17:107 i vissa fall har rätt att ta ut avgifter följer av 3 och 4 §§ avgiftsförord- ningen (1992:191). Regeringen konstaterar att någon särskild åtgärd inte är påkallad i denna del. Behandling av personuppgifter och dataskydd Regeringens bedömning: Det finns inte något behov av att ändra svensk lag när det gäller personuppgifter eller dataskydd med anled- ning av genomförandet av tillämpningsdirektivet i denna del. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Datainspektionen har inget att erinra mot bedöm- Övriga remissinstanser berör inte frågan särskilt. Skälen för regeringens bedömning I IMI-förordningen finns, utöver bestämmelser om t.ex. funktioner och ansvar, bestämmelser om behandling av personuppgifter och säkerhet, om de registrerades rättigheter och om övervakning. I skäl 7 anges att , för att skydda den personliga integriteten, har utvecklats med beaktande av de krav som föreskrivs i dataskyddslagstiftning samt att det finns begränsningar som gäller för tillgången till personuppgifter i IMI- systemet som särskilt främjar skyddet för dessa uppgifter.