prop · H403217 · 2017-07-04 00:00:00 — ner som föreslås i denna proposition. Definitionerna är dock generellt hållna och kan behöva utvecklas för att ge vägledning. som utvecklar definitionerna bör dock inte ligga på lagnivå utan i förord- ning eftersom de är av detaljkaraktär. Sådana föreskrifter är av det slaget att de med stöd av ett normgivningsbemyndigande kan tas fram i förord- ning eller myndighetsföreskrifter. Därför bör ett bemyndigande ges i hållbarhetslagen som innebär att regeringen eller den myndighet som re- geringen bestämmer i fråga om restprodukt får meddela ytterligare före- skrifter om vad som i lagen avses med ett ämne som inte är den eller de slutprodukter som en produktionsprocess direkt ska producera eller huvudsyftet med processen. I promemorian som remitterades fanns en beskrivning av den planera- de inriktningen för arbetet med en kommande förordning. inriktningen borde vara en reglering i hållbarhetsförordningen för be- dömning av huvudsyftet med produktionsprocessen där den tekniska ut- formningen av processen skulle ha betydelse liksom ämnets ekonomiska värde och utfallet i mängd. Det angavs vidare att inriktningen borde vara att ett ämne endast ska anses vara en restprodukt om det ekonomiska värdet liksom utfallet i mängd är lågt i förhållande till huvudprodukten om ämnet har annat användningsområde än energiändamål. Flera remissinstanser, , Avfall , Energigas , , , , , , SEKAB och Svenska () har synpunkter på den beskrivna inriktningen. Enligt den definition av restprodukt som finns i ILUC-direktivet ska det både bedömas om produktionsprocessen avsiktligt har ändrats för att producera ämnet och om ett ämne är den eller de slutprodukter som en produktionsprocess direkt ska producera eller huvudsyftet med processen. Det är vid bedömningen av huruvida ämnet är en slutprodukt eller ett huvudsyfte med processen som det måste finnas några utgångspunkter och där ämnets ekonomiska värde och utfallet i mängd har betydelse. och anser att det skulle strida mot europeisk rätt eller ILUC-direktivet att använda dessa parametrar. Inget talar dock för det. Direktivets definition av restprodukt ger ett utrymme för medlemsstaterna att tolka hur bedömningen på detaljnivå ska göras i avsaknad av riktlinjer eller vägledande avgöranden från . Det är inte fråga om att ställa ytterligare krav. Det ekonomiska värdet och utfallet i mängd används redan av vid bedömningarna av om ett ämne är en restprodukt eller inte. Detta framgår av myndighetens vägledning till regelverket om hållbarhetskriterier för biodrivmedel och flytande biobränslen. Det är alltså inte själva bedömningen av ekonomiskt värde och utfall i mängd som är ny – en sådan bedömning har gjorts sedan systemet med hållbarhetskriterier infördes – utan det är hur dessa bedömningsgrunder används. Den utgångspunkt som tillämpar är att ett ämne inte är en restprodukt om det utgör ett väsentligt utfall av processen i mängd och ekonomiskt värde och materialet har annat användningsområde än energiändamål. Den ändrade inriktningen som övervägs är att det ekonomiska värdet och utfallet i mängd ska vara lågt för att ett ämne ska anses vara en restprodukt om ämnet har annat användningsområde än energiändamål. Detta innebär en snävare inriktning, vilket framför i sitt remissvar där det också anges att det kommer att leda till krav på att de s.k. markkriterierna ska vara uppfyllda och att beräkning av klimatprestanda måste inkludera utsläpp från odlingssteget. Det är också skälet till att ändringen övervägs. Med en snävare bedömning krävs att fler ämnen spåras tillbaka till odlingen av råvaran. Detta bidrar till att säkra hållbarheten, vilket flera remissinstanser, Avfall , Energigas , , och , anser är bra. framför synpunkter på att föreskrifter om vad som är en restprodukt bör meddelas av myndigheten och inte av regeringen. Det kan dock vara lämpligt att meddela generella föreskrifter på förordningsnivå för att ge myndigheten stöd för bedömningarna oavsett föreskrifternas inriktning. Ett par remissinstanser, SPBI och OKQ8, anser att det som krävs för att ett ämne ska anses vara en restprodukt kommer innebära stor påverkan på möjligheterna att uppfylla kraven i den reduktionsplikt som föreslås i lagrådsremissen Reduktionsplikt för minskning av växthusgasutsläpp från bensin och dieselbränsle. För att minska denna 2016/17:217 osäkerhet ska ett utkast till förordning remitteras så snart det är möjligt vilket efterfrågat. Vid arbetet med framtagande av en förordning kommer frågan att analyseras vidare. Regleringen av rapporteringskraven i förnybartdirektivet tas bort Det anges i 1 kap. 3 § hållbarhetslagen att hållbarhetskriterierna i 2 kap. 1–5 §§ ska vara uppfyllda för att ett biodrivmedel eller flytande biobränsle ska få beaktas vid rapporteringen enligt direktivet. Det framgår av regeringens proposition Hållbarhetskriterier för biodrivmedel och flytande biobränslen (prop. 2009/10:164 s. 39) att regleringen var en genomförandeåtgärd. En sådan genomförandeåtgärd är dock inte nödvändig. Medlemsstaterna ansvarar för att rapporteringen görs i enlighet med direktivet och att det bara är hållbara biodrivmedel och flytande biobränslen som rapporteras. Regleringen i hållbarhetslagen bör därför ändras så att det i stället anges att hållbarhetskriterierna bör vara uppfyllda för att biodrivmedel eller flytande biobränslen ska anses vara hållbara. Krav på minskade utsläpp av Regeringens förslag: För att biodrivmedel eller flytande biobränslen ska anses som hållbara ska användningen av dessa bränslen medföra en minskning av utsläppen av växthusgaser, jämfört med de utsläpp som användning av fossila bränslen hade gett, med om biodrivmedlet eller det flytande biobränslet har producerats i en anläggning som tagits i drift . ska vara om biodrivmedlet eller det flytande bio- bränslet har producerats i en anläggning som tagits i drift efter den Utsläppen ska räknas från den produktionsprocess som börjar med odling av biomassa, inbegripet framställning av göd- sel för odlingen, och som pågår fram till och med användningen av biodrivmedlet eller det flytande biobränslet eller, om biodrivmedlet eller det flytande biobränslet framställs av avfall eller restprodukter, den produktionsprocess som börjar med omhändertagandet av avfallet En anläggning anses vara tagen i drift så snart det förekommer fysisk produktion av biodrivmedel och flytande bio- bränslen på anläggningen. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorians lagförslag anges inte från vilken punkt i produktionspro- cessen som utsläppen ska räknas. Remissinstanserna: Avfall , Energigas och E.ON Sve- rige AB anser att beräkningsreglerna för växthusgasutsläpp bör ändras för att ta hänsyn till de klimat- och samhällsnyttor som gör biogasen unik minskade växthusgasutsläpp till följd av användning av rötrest från biogasproduktion som gödningsmedel samt undvikande av metanutsläpp från gödsel som rötas till biogas. anser att kravet på minskning av växthusgasutsläpp bör skärpas ytterligare så att reduktionen ska vara oavsett när anläggningen tagits i drift och att kravet därefter höjs till . Skälen för regeringens förslag: Av det ursprungliga förnybartdirektivet och nuvarande regler i 2 kap. 1 § hållbarhetslagen följer att minskningen av utsläpp av växthusgaser ska vara , jämfört med utsläppen om fossila bränslen i stället hade använts, för att ett biodrivmedel eller ett flytande biobränsle ska anses vara hållbart. För anläggningar som tas i drift eller senare är kravet på minskning av utsläppen . Genom en bestämmelse i ILUC-direktivet har kraven på minskade växthusgasutsläpp i förnybartdirektivet ändrats. Minskningen av utsläppen av växthusgaser ska enligt den nya bestämmelsen vara . Detta gäller för biodrivmedel och flytande biobränslen som producerats i anläggningar som var i drift . Först höjs kravet till det vill säga än enligt den ursprungliga lydelsen. Höjningen har således skjutits fram. Däremot har förnybartdirektivets krav på minskning av växthusgasutsläpp med tidigarelagts genom ILUC-direktivet. I den ursprungliga lydelsen av direktivet anges att kravet på 60 procents minskning ska gälla från . Genom ILUC-direktivet gäller kravet från det datum som direktivet ska vara genomfört, vilket är . Kravet kopplas även till ett nytt datum för drifttagande av den anläggning där det biodrivmedel eller flytande biobränsle som kraven gäller för har producerats, det gäller anläggningar som tas i drift efter . Enligt förnybartdirektivets ursprungliga lydelse gäller kravet produktion i anläggningar som tagits i drift eller . I den nya artikeln i görs ytterligare en ändring genom att det anges att en anläggning ska anses vara i drift så snart det har förekommit fysisk produktion av biodrivmedel eller flytande biobränslen. För att genomföra den ändrade artikeln i krävs ändringar i hållbarhetslagen. Nya datum för drifttagande av anläggningar som styr kraven på utsläppsminskningar bör anges. Eftersom utsläppen från avfall och restprodukter ska räknas först från den produktionsprocess som börjar med omhändertagandet och detta gäller för samtliga restprodukter, även sådana från jordbruk, vattenbruk, fiske och skogsbruk som uppkommit direkt i verksamheten, bör detta tydligt framgå av bestämmelsen. Ändringen som föreslås innebär att regleringen kommer att överensstämma med beräkningsreglerna i bilaga V, punkten C 18 i förnybartdirektivet. har synpunkter på förslaget men den nuvarande bestämmelsen i hållbarhetslagen tillämpas i enlighet med direktivets lydelse och därför innebär regleringen ingen ändring i sak. Det bör också införas en bestämmelse i lagtexten om när en anläggning ska anses vara tagen i drift eftersom detta regleras i direktivet. Det är inte möjligt att öka kravet på minskning av växthusgasutsläpp ytterligare som anser eftersom hållbarhetskriterierna är fullständigt harmoniserade vilket framgår av förnybartdirektivet. De synpunkter som lämnats från Avfall , Energigas och E.ON 2016/17:217 vad gäller beräkningsreglerna för växthusgasutsläpp vid biogasproduktion rör bestämmelser som regleras på föreskriftsnivå. 10Fler uppgifter ska rapporteras till tillsynsmyndigheten Regeringens förslag: Den som är rapporteringsskyldig ska även lämna uppgifter till tillsynsmyndigheten för bedömningen av hållbarhetskriterier enligt lagen och för rapportering enligt och rådets direktiv /28/EG i lydelsen enligt och rådets direktiv (EU) 2015/1513. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldigheten att lämna uppgifter. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: 2030-sekretariatet anser att det finns en osäkerhet i branschen om hur rapporteringen ska göras och vilka överväganden som ska göras vid sammanställningen av data. Avfall och Energigas anser att det är viktigt att ändrade regler görs tydliga och aviseras så att företagen har möjlighet att hinna göra nödvändiga förändringar samt att uppgiftslämnarbördan görs så låg som möjligt. Skälen för regeringens förslag: I 3 kap. 1 e § hållbarhetslagen finns en skyldighet för den rapporteringsskyldige att rapportera vissa uppgifter till tillsynsmyndigheten. Det är mängden hållbara biodrivmedel och flytande biobränslen som skattskyldighet har inträtt för eller som används som ska rapporteras jämte information enligt artikel 18.3 andra stycket i förnybartdirektivet om hur hållbarhetskriterierna har uppfyllts. Med anledning av ILUC-direktivet kommer att behöva hämta in fler uppgifter för rapportering än de som anges i hållbarhetslagen. Det finns redan ett sådant behov, exempelvis måste myndigheten begära in uppgifter om vilka råvaror som används för produktion av biodrivmedel och flytande biobränslen. Bestämmelsen i lagen bör därför formuleras om. Det bör dock inte anges i lagen vilka ytterligare uppgifter som ska lämnas eftersom en sådan bestämmelse skulle bli alltför detaljerad. Den kan komma att behöva anpassas med korta tidsmarginaler exempelvis utifrån nya anvisningar från kommissionen. Bestämmelsen bör därför formuleras så att den innebär en skyldighet för den som är rapporteringsskyldig att, utöver mängderna hållbara biodrivmedel och flytande biobränslen, även lämna uppgifter till tillsynsmyndigheten för bedömningen av hållbarhetskriterier och för rapportering enligt förnybartdirektivet. Inriktningen är att det nuvarande andra stycket om rapporteringsskyldighet för åtgärder som nämns i artikel 18.3 andra stycket i förnybartdirektivet ska flyttas till hållbarhetsförordningen. Det finns en upplysningsbestämmelse 3 kap. 1 e § hållbarhetslagen om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om rapporteringsskyldigheten. tens föreskrifter om hållbarhetskriterier för biodrivmedel och flytande Prop. 2016/17:217 biobränslen (STEMFS 2011:2) finns verkställighetsföreskrifter om rap- Med anledning av de ändringar som föreslås bör dock upplysningsbestämmelsen ersättas av ett bemyndigande till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om skyldigheten att lämna uppgifter så att även andra föreskrifter än verkställighetsföreskrifter kan meddelas. Bestämmelser om skyldigheten att lämna uppgifter är av det slaget att den med stöd av ett normgivningsbemyndigande kan meddelas i förordning eller myndighetsföreskrifter. Tre remissinstanser 2030-sekretariatet, Avfall och Energigas framför synpunkter på förslaget om rapportering bl.a. att ändrade regler görs tydliga och aviseras . Avsikten är att det i föreskrifter på lägre nivå än i lag ska meddelas tydliga regler om rapportering som inte innebär fler administrativa krav än nödvändigt. En ny återkallelsegrund och ändring i Regeringens förslag: Ett hållbarhetsbesked får även återkallas om rapporteringsskyldigheten har upphört. Myndigheter som utövar tillsyn över att lagar följs där uppfyllda hållbarhetskriterier utgör ett villkor för att komma i fråga för en rättig- het ska, på begäran från tillsynsmyndigheten enligt lagen om hållbar- hetskriterier för biodrivmedel och flytande biobränslen, överlämna uppgifter som kan bidra till att identifiera rapporteringsskyldiga och om den mängd biodrivmedel och flytande biobränsle som utgör eller ingår i bränsle för vilket den rapporteringsskyldiges skattskyldighet har inträtt enligt 5 kap. lagen om skatt på energi. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorians lagförslag förtydligas inte att den sekretessbrytande be- stämmelsen omfattar den mängd biodrivmedel och flytande biobränsle som den rapporteringsskyldiges skattskyldighet har inträtt för. Remissinstanserna: anser att förslaget medger utlämnan- de av ett stort antal uppgifter och anser att det måste förtydligas vilka slags uppgifter som ska lämnas ut samt att det är en fördel om utlämnan- det ska ske elektroniskt. Skälen för regeringens förslag Enligt Energimyndighetens rapport är ett problem med dagens lagstift- ning att det saknas en rättslig grund för att återkalla ett hållbarhetsbesked på den rapporteringsskyldiges initiativ eller då aktören är rap- föreslår därför att en återkallelse- grund läggs till i 3 kap. 1 d § hållbarhetslagen för de fall där bolag själva ansöker om att återkalla hållbarhetsbeskedet, exempelvis då de är rapporteringsskyldiga. Myndigheten ser inte att det finns några problem gentemot förnybartdirektivet med att införa en sådan återkallelsegrund. Som Energimyndigheten anger kan det uppkomma situationer då en aktör med hållbarhetsbesked är rapporteringsskyldig enligt hållbarhetslagen, exempelvis om aktören är skattskyldig enligt 4 kap. lagen (1994:1776) om skatt på energi. I dessa fall bör hållbarhetsbeskedet kunna återkallas. En bestämmelse om att ett hållbarhetsbesked ska återkallas om rapporteringsskyldigheten har upphört skulle dock innebära att det blir myndigheten som får ansvar för att kontrollera om så är fallet. En sådan uppgift skulle kunna bli mycket arbetskrävande för myndigheten. Det är inte heller lämpligt att, som föreslår i sin rapport, låta den som är rapporteringsskyldig ta initiativ till återkallelse av hållbarhetsbesked eftersom hållbarhetslagen är tvingande. Det som framstår som mest ändamålsenligt är att ta in en bestämmelse i hållbarhetslagen om att ett hållbarhetsbesked får återkallas om rapporteringsskyldighet enligt lagen inte längre föreligger så att myndigheten får en möjlighet att återkalla hållbarhetsbesked på den grunden. Ändring i bestämmelsen om uppgiftsskyldighet mellan myndigheter I 3 kap. 3 § hållbarhetslagen finns en upplysningsbestämmelse om att regeringen meddelar föreskrifter om uppgiftsskyldighet mellan myndigheter. Bestämmelsen har tagits fram för att den myndighet som utövar tillsyn enligt hållbarhetslagen kan ha behov av att ta del av uppgifter som finns hos annan myndighet, i huvudsak uppgifter hos . Sekretessen hos en myndighet kan brytas genom en bestämmelse om uppgiftsskyldighet i lag eller förordning. Detta framgår av 10 kap. 28 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), där det föreskrivs att sekretess inte hindrar att en uppgift lämnas till en annan myndighet, om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning. Tanken var att en sekretessbrytande bestämmelse skulle tas fram av regeringen. Någon sådan bestämmelse har dock inte meddelats. Eftersom det finns behov av en sekretessbrytande bestämmelse i hållbarhetsregelverket och denna kan tas in direkt i lagen bör bestämmelsen i lagen formuleras om från en upplysningsbestämmelse till en uppgiftsskyldighet som är sekretessbrytande. efterfrågar ett förtydligande om vilka uppgifter som ska lämnas ut och ett förtydligande om huruvida det kan ske elektroniskt. Uppgifterna som åsyftas är uppgifter hos om vilka som gjort avdrag i deklarationen enligt lagen om skatt på energi i sina punktskattedeklarationer för att tillsynsmyndigheten på så sätt ska kunna ta reda på vilka som omfattas av rapporteringsskyldighet men även uppgifter om den mängd biodrivmedel och flytande biobränsle som utgör eller ingår i bränsle för vilket den rapporteringsskyldiges skattskyldighet har inträtt enligt 5 kap. lagen om skatt på energi. Att det är dessa uppgifter som avses bör förtydligas i lagtexten. Uppgifterna hos omfattas av skattesekretess enligt 27 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen. Uppgifterna kommer att skyddas hos genom bestämmelserna i 30 kap. 23 § 1 offentlighets- och sekretesslagen och 9 § 1 offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641) och punkten 9 i bilagan till Beträffande frågan om elektroniskt utlämnande är Prop. 2016/17:217 utgångspunkten att sådant utlämnande får ske om inte annat är före- Regeringens förslag: Bestämmelserna ska träda i kraft . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Svenska () och OKQ8 anser att det senast reglerna gällande reduktionsplikt träder i kraft bör finnas en klarhet och tydlighet i utformning och tolkning av definitionen av råvara, avfall respektive restprodukt. Det innebär att om förslagen till ändring i lagen om hållbarhetskriterier föreslås träda i kraft , bör inte den föreslagna lagen om reduktionsplikt träda i kraft . Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 4 ska medlemsstaterna ha genomfört ILUC-direktivet i sina lagstiftningar . Ändringarna i hållbarhetslagen föreslås därför träda i kraft så snart det är möjligt vilket bedöms vara först . Synpunkten från SPBI och OKQ8 avser ikraftträdande av förslaget i lagrådsremissen Reduktion av växthusgasutsläpp genom inblandning av biodrivmedel i bensin och dieselbränslen och den kan därför inte hanteras i dennaproposition. Det kan dock nämnas att planeringen är att ett förordningsutkast med bestämmelser bl.a. om vad som avses med restprodukt ska remitteras så snart det är möjligt. Mål 2020 för andelen avancerade Regeringens förslag: Målet är att andelen avancerade biodrivmedel 2020 ska vara av de som utgör förnybartdirektivets mål för förnybar energi i transportsektorn. Promemorians förslag innehåller inget förslag till mål för avancerade Skälen för regeringens förslag: Som framgår av avsnitt 5 innehåller ILUC-direktivet i artikel 2.2 e en bestämmelse om att varje medlemsstat ska sätta upp ett mål för minsta konsumtionsnivå av biodrivmedel baserade på sådana råvaror som räknas upp i direktivets bilaga IX, del A (avancerade biodrivmedel). Bland de råvaror som avses återfinns bl.a. vissa avfall och restprodukter, såsom råtallolja. Vidare anges att målet ska vara av de som utgör förnybartdirektivets mål för förnybar energi i transportsektorn. 2016/17:217 staterna har dock möjliget att fastställa ett lägre nationellt mål, med hänvisning till de skäl som anges i direktivet. För att räkna fram konsumtionsnivån av avancerade biodrivmedel i krävs att föreskrifter anpassas för att ta in ytterligare information från aktörerna, se avsnitt 10. Av detta skäl är det svårt att få fram en exakt siffra. Enligt uppgifter från kan det i vart fall konstateras att andelen avancerade biodrivmedel är vilket är högre än den nivå som anges i målet. Detta förhållande, dvs. att andelen avancerade biodrivmedel överträffar målnivån, förväntas gälla även fram till och med . Det kommer alltså inte att krävas några ytterligare åtgärder utöver befintliga eller aviserade styrmedel för att målet ska uppnås. Regeringen har dessutom presenterat Bränslebytet, vilket bl.a. innebär ett förslag om att en reduktionsplikt införs för bensin och diesel som i praktiken går långt utöver det som EU kräver. Regeringen bedömer att reduktionsplikten kommer att styra mot ökad användning av biodrivmedel med hög klimatprestanda, som i många fall kommer att produceras från de råvaror som räknas upp i bilaga IX del A. Vilka berörs av förslaget? Cirka 165 företag, kommuner och andra aktörer innehar hållbarhetsbesked, varav dock ett flertal ingår i koncernstrukturer med flera rapporteringsskyldiga bolag. Förslaget bedöms inte leda till några direkta effekter för miljön jämfört med dagens reglering. Skogsindustrierna anser i sitt remissvar att det återstår att se om införandet av ILUC-direktivet kommer begränsa valfrihet i val av drivmedel. ILUC-direktivets tak för hur hög andel biodrivmedel från grödor som medlemsstaterna kan tillgodoräkna sig vid uppfyllelse av målen i artikel 3 hindrar dock inte från att ha en faktisk högre andel. Av de mängder biodrivmedel som rapporterades hade , räknat i energiinnehåll, sämre växthusgasminskning än . Kravet i hållbarhetslagen på minskning av växthusgasutsläpp ökade från till vilket innebär att de biodrivmedel som har lägst minskning av utsläppen från växthusgaser kommer att försvinna från marknaden. Kravet på att anläggningar som tagits i drift efter , som följer av ILUC-direktivet, ska ha en utsläppsminskning om kan bidra till att öka den genomsnittliga minskningen av utsläpp av växthusgaser. Remissynpunkter vad gäller påverkan på möjligheterna att nå målen för transportsektorn till följd av förslaget till nya definitioner av avfall och restprodukt redovisas under rubriken för företag och Effekter för rapportering av måluppfyllelse ILUC-direktivets ändrade regler för medlemsstaternas rapportering av måluppfyllelse inom transportsektorn innehåller tre delar som samtliga redovisas under direktivets avsnitt 4.3. Det högsta bidraget från biodrivmedel och flytande biobränslen som producerats av spannmål, andra stärkelserika grödor, socker och oljegrödor och av grödor som odlats som huvudgrödor för i första hand energiändamål på jordbruksmark högst får vara av den totala energianvändningen i transporter i medlemsstaterna 2020. Bestämmelsen innebär inte att är förhindrade att ha en högre andel nationellt. hade förnybar energi i transportsektorn enligt direktivets beräkningsmetod, vilket framgår av kortsiktsprognos (ER 2016:14). Någon väsentlig påverkan på rapportering av andelen förnybar energi i transportsektorn förväntas inte.