prop · H403123 · 2017-02-21 00:00:00 — I den reviderade förordningen har värdegränsen för europeiska småmål höjts till . Av 1 kap. 3 d § första stycket RB framgår att gränsen för ett förenklat tvistemål går vid att värdet av det som yrkas uppenbart inte överstiger ett halvt prisbasbelopp enligt socialförsäkringsbalken (). Revideringen får alltså till följd att värdegränserna för europeiska småmål och förenklade tvistemål kommer att skilja sig åt i större utsträckning än tidigare, och att mål som handläggs som ordinära tvistemål kommer att kunna omfattas av det europeiska småmålsförfarandet. Detta väcker frågan om reglerna för förenklade tvistemål fortfarande ska vara tillämpliga på det europeiska småmålsförfarandet eller om en annan ordning bör införas. En lösning som även övervägdes i samband med att det europeiska småmålsförfarandet infördes är att låta europeiska småmål som understiger värdegränsen i 1 kap. 3 d § första stycket RB handläggas som förenklade tvistemål och de mål som överstiger gränsen som ordinära tvistemål. Enligt den bedömning som då gjordes skulle en sådan uppdelning av de europeiska småmålen kunna innebära nackdelar, eftersom det finns ett betydande värde av att den som använder sig av det europeiska småmålsförfarandet på förhand vet vilka rättegångsbestämmelser som kommer att tillämpas av domstolen. Det ansågs därför vara mest ändamålsenligt att samtliga europeiska småmål i handlades enligt samma regelverk oberoende av tvisteföremålets värde (prop. 2007/08:165 s. 14). Dessa skäl gör sig alltjämt gällande. Regeringen anser att europeiska småmål även fortsättningsvis bör 2016/17:123 handläggas enligt samma regelverk oavsett tvisteföremålets värde. Med anledning av vad anför om konsekvenserna av en sådan ordning bör det framhållas att det europeiska småmålsförfarandet inte ersätter ordinarie civilrättsliga förfaranden vid gränsöverskridande tvister, utan utgör ett alternativ till dessa. Ett annat sätt att komma till rätta med diskrepansen mellan de olika värdegränserna för europeiska småmål och nationella förenklade tvistemål skulle kunna vara att som föreslår, överväga en generell höjning av värdegränsen i 1 kap. 3 d § första stycket RB. gjorde bedömningen att det kan finnas anledning att överväga en sådan höjning (SOU 2010:44 s. 308–309). En höjning skulle dock få konsekvenser för långt fler frågor än vad som aktualiseras av den reviderade förordningen och skulle påverka många mål som handläggs som ordinära tvistemål. En sådan genomgripande reform kräver mer omfattande överväganden än vad det finns utrymme för i detta lagstiftningsärende. Förordningen syftar till att skapa ett enkelt och snabbt förfarande. En tillämpning av regler om ordinära tvistemål i alla europeiska småmål som handläggs i skulle vara svår att förena med detta syfte. Det kan vidare konstateras att antalet europeiska småmål som har handlagts i svenska domstolar är mycket litet och att förhållandevis få mål – även med den höjda värdegränsen – kommer att beröras av de nya reglerna. Regeringen bedömer därför att regler för förenklade tvistemål fortfarande bör vara tillämpliga på europeiska småmål. Detta innebär bl.a. att europeiska småmål även fortsättningsvis kommer att avgöras av en domare, vilket ligger i linje med förordningens strävan mot snabbhet och effektivitet i förfarandet. efterlyser en analys av hur rätten till ersättning för rättegångskostnader enligt 18 kap. 8 a § RB förhåller sig till rätten till ersättning för kostnader enligt artikel 16 i förordningen. Frågan berördes när det europeiska småmålsförfarandet infördes och regeringen konstaterade då att den närmare gränsdragningen mellan de olika bestämmelserna får överlämnas till rättstillämpningen (prop. 2007/08:165 s. 14–15). Det finns inte anledning att nu göra någon annan bedömning. Europeiska småmål bör även fortsättningsvis Regeringens bedömning: Tingsrätt bör även fortsättningsvis vara rätt domstol för att handlägga en ansökan som inleder ett europeiskt Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna, bl.a. och , har ingen invändning mot bedömningen. anser att det är ytterst diskutabelt att göra åtskillnad mellan immaterialrättsliga mål som är små respektive stora och hänskjuta dem till olika rättsinstanser för prövning. Näringsliv påpekar att det finns ett värde i att immaterialrättsliga mål handläggs av patent- och marknadsdomstolarna i så hög utsträckning Prop. 2016/17:123 som möjligt. Eftersom antalet immaterialrättsliga småmål torde vara mycket begränsat har emellertid inga invändningar mot bedömningen i promemorian. framför liknande synpunkter. Skälen för regeringens bedömning: En ansökan som inleder ett europeiskt småmålsförfarande ges in till en tingsrätt (2 § lagen om europeiskt småmålsförfarande). Detta gäller även om det i en annan författning anges att en viss tvist som faller inom förordningens tillämpningsområde ska handläggas vid en annan domstol (prop. 2007/08:165 s. 30). Efter att lagen om europeiskt småmålsförfarande infördes har prövningen av bl.a. immaterialrättsliga mål samlats i de nyinrättade patent- och marknadsdomstolarna. Vidare har Statens vanämnds uppgifter enligt lagen (2006:412) om allmänna vattentjänster tagits över av mark- och miljödomstolarna. I processuellt hänseende betraktas inte Patent- och och mark- och miljödomstolarna som tingsrätter, utan som sådana särskilda domstolar som avses i 10 kap. 17 § första stycket 1 RB (prop. 2015/16:57 s. 170). Regleringen innebär att det kan förekomma att en tingsrätt handlägger mål som en annan domstol annars hade varit exklusivt behörig att handlägga. Som exempel kan nämnas vissa mål som i vanliga fall hade handlagts av hyresnämnderna, mark- och miljödomstolarna eller patent- och marknadsdomstolarna. Såsom anförs av är denna ordning inte invändningsfri (jfr prop. s.171–172). När det europeiska småmålsförfarandet inrättades gjordes bedömningen att det var mest ändamålsenligt med en enhetlig prövning som innebär att samtliga anspråk inom ramen för förfarandet samlas i tingsrätt (prop. 2007/08:165 s. 11–12). Bedömningen motiverades med att det ansågs vara en klar fördel att det står klart för en utländsk kärande vilken domstol som är behörig att handlägga ett europeiskt småmål och att problem med behörighetsfrågor kan undvikas om målen samlas i en förstainstans. Det finns inte några indikationer på att den nuvarande ordningen har lett till några problem i rättstillämpningen och den reviderade förordningen aktualiserar inte i sig några nya aspekter på frågan. och påpekar är det troligen i praktiken mycket få mål som berörs av en ändrad prövningsordning. Regeringen anser därför att europeiska småmål även fortsättningsvis bör prövas av tingsrätt oavsett vad som hade gällt för en motsvarande nationell tvist. 5.3Från ett europeiskt betalningsföreläggande till ett europeiskt småmål 5.3.1Ett europeiskt betalningsföreläggande som överlämnas till en domstol ska kunna handläggas som ett europeiskt småmål Regeringens förslag: Möjligheten för att överlämna mål om europeiskt betalningsföreläggande till domstol för handläggning enligt reglerna för ordinarie civilrättsliga förfaranden, utvidgas till att även omfatta europeiska betalningsförelägganden som ska gå vidare enligt reglerna för det europeiska småmålsförfarandet. I ett europeiskt betalningsföreläggande som har överlämnats till en domstol ska talan anses väckt när ansökan kom in till , om inte något annat följer av I- förordning. Handlingar som sökanden har lämnat in till ska i domstol anses som en stämningsansökan. Stämning i målet ska anses utfärdad när domstolen beslutar om målets handläggning. Möjligheten att överlämna ett europeiskt betalningsföreläggande till en myndighet som inte är en domstol för handläggning enligt ordinarie civilrättsliga förfaranden tas bort. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås att bestämmelserna i lagen om europeiskt betalningsföreläggande om stämningsansökan och tidpunkt för utfärdande av stämning inte ska tillämpas i mål som efter överlämnande till domstol ska handläggas som europeiska småmål. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker eller har ingen invändning mot förslaget. påpekar att det inte framgår vad som ska gälla om återvinning söks efter att har meddelat utslag och att sökanden även i denna situation bör ha möjlighet att välja att målet ska handläggas som ett europeiskt småmål. Skälen för regeringens förslag: En ansökan om europeiskt betalningsföreläggande som görs i prövas inledningsvis av men överlämnas om svaranden bestrider ansökan till den domstol eller myndighet som enligt vad handlingarna visar är behörig att handlägga målet (10 § lagen om europeiskt betalningsföreläggande). I de allra flesta fall innebär detta att målet överlämnas till tingsrätten i den ort där svaranden har sin hemvist. I vissa fall kan dock även en annan domstol än tingsrätt vara behörig att pröva målet (prop. 2007/08:158 s. 36). Efter att målet överlämnats beslutar domstolen om det ska handläggas som ett förenklat eller ordinärt tvistemål. Enligt gällande ordning kan domstolen emellertid inte besluta att målet ska handläggas som ett europeiskt småmål, utan ett sådant kan enbart inledas genom att käranden vänder sig direkt till den behöriga domstolen och lämnar in det standardiserade ansökningsformuläret (artikel 4.1). En nyhet i den reviderade förordningen är att mål om europeiskt betalningsföreläggande ska kunna gå vidare till domstol enligt reglerna för det europeiska småmålsförfarandet om svaranden motsätter sig ansökan (artikel 17.1). Sökanden ska i ett särskilt tilläggsformulär som bifogas ansökan kunna välja om förfarandet ska gå vidare enligt reglerna för det europeiska småmålsförfarandet eller för ordinarie civilrättsliga förfaranden. Om sökanden inte har angett vilket av förfarandena som ska tillämpas eller om det europeiska småmålsförfarandet inte är tillämpligt, t.ex. för att målet överstiger värdegränsen om , ska förfarandet övergå till lämpligt nationellt civilrättsligt förfarande. För att ett mål om europeiskt betalningsföreläggande ska kunna gå vidare enligt reglerna för det europeiska småmålsförfarandet krävs kompletterande nationella bestämmelser (artikel 17.4). En sådan ordning införs lämpligen genom att möjlighet att överlämna mål om europeiskt betalningsföreläggande till domstol för handläggning enligt reglerna för ordinarie civilrättsliga förfaranden utvidgas till att även omfatta europeiska betalningsförelägganden som ska handläggas som europeiska småmål. I 11 § lagen om europeiskt betalningsföreläggande finns bestämmelser om handläggningen av mål om europeiskt betalningsföreläggande som överlämnats till domstol. Enligt första stycket ska talan anses väckt när ansökan kom in till . När en talan ska anses väckt kan ha betydelse i flera sammanhang. I processrättsligt hänseende har frågan bl.a. betydelse för möjligheten att ändra en talan. Bestämmelsen bör utformas så att den även omfattar mål som efter överlämnande till domstol ska handläggas som europeiska småmål. Enligt de ursprungliga förordningarna bestäms behörighetsfrågor med tillämpning av I-förordning (artikel 6 i den ursprungliga förordningen om det europeiska betalningsföreläggandet respektive bilaga I till den ursprungliga europeiska småmålsförordningen). I-förordning har numera ersatts av I-förordning och hänvisningar till förordning ska anses som hänvisningar till förordning (artikel 80 förordning). Till behörighetsfrågor räknas enligt I-förordningens systematik även frågor om litispendens och om mål som har samband med varandra. För dessa frågor innehåller förordning särskilda regler om när en talan ska anses väckt (artikel 32) som ska tillämpas i stället för svensk nationell rätt. Det bör därför anges att bestämmelsen om att talan ska anses väckt när ansökan kom in till bara ska gälla när något annat inte följer av I-förordning. Handlingar som sökanden har lämnat in till ska i domstol anses som en stämningsansökan och stämning i målet ska anses utfärdad när domstolen beslutar om målets handläggning (11 § andra stycket). I promemorian görs bedömningen att det inte finns utrymme att låta 11 § andra stycket omfatta mål som överlämnats till domstol för att handläggas som europeiska småmål eftersom det finns bestämmelser i den ursprungliga europeiska småmålsförordningen om hur ett europeiskt småmålsförfarande ska inledas (artikel 4.1). Mycket talar dock för att tillämpningsområdet för artikel 4.1 är begränsat till direktstämda mål. Därmed finns det både utrymme för och behov av att låta bestämmelserna i 11 § andra stycket omfatta mål som ska gå vidare enligt reglerna för det europeiska småmålsförfarandet. 2016/17:123 Enligt gällande ordning är det möjligt att överlämna ett europeiskt betalningsföreläggande till en myndighet för handläggning enligt ordinarie civilrättsliga förfaranden. Bestämmelsen är avsedd för situationen att en annan myndighet än en domstol är behörig att handlägga målet. Vid lagens införande pekades ut (prop. 2007/08:158 s. 36). Det har aldrig varit aktuellt att lämna över europeiska betalningsförelägganden till någon annan myndighet. Eftersom upphörde och nämndens uppgifter då togs över av mark- och miljödomstolarna, bör möjligheten för att överlämna ett mål till en annan myndighet än domstol tas bort. Ett europeiskt betalningsföreläggande som har förklarats verkställbart kan inte återvinnas (se artikel 18.1 och prop. 2007/08:158 s. 15 och 26). Därmed finns det inte något behov av att, som föreslår, reglera vad som ska gälla för den situationen. 5.3.2Tilläggsavgift när ett europeiskt betalningsföreläggande överlämnas till en domstol Regeringens bedömning: En tilläggsavgift bör tas ut när ett mål om europeiskt betalningsföreläggande överlämnas till en domstol. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna invänder mot bedöm- Skälen för regeringens bedömning: I ett mål om europeiskt betalningsföreläggande tar ut en ansökningsavgift på . Samma avgift tas ut för en ansökan om betalningsföreläggande enligt lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning. I det senare fallet tas även en tilläggsavgift på ut om målet, efter att det överlämnats till tingsrätten, ska handläggas som ett förenklat tvistemål och om målet ska handläggas som ett ordinärt tvistemål. Om målet inletts genom ett europeiskt betalningsföreläggande behöver käranden däremot inte betala någon tilläggsavgift när målet överlämnas till domstol. Det är inte motiverat att göra någon åtskillnad mellan betalningsförelägganden som handläggs enligt svenska nationella regler och europeiska betalningsförelägganden. En tilläggsavgift bör därför tas ut även vid överlämnande av ett europeiskt betalningsföreläggande till allmän domstol. Bestämmelser om tilläggsavgift kan regleras på förordningsnivå. Avvisning när tilläggsavgiften inte har betalats Regeringens förslag: Om käranden inte betalar tilläggsavgiften, trots att domstolen förelagt honom eller henne att göra det, ska ansökan Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna invänder mot Skälen för regeringens förslag: Som framgår av avsnitt 5.3.2 gör Prop. 2016/17:123 regeringen bedömningen att en tilläggsavgift bör tas ut när ett mål om europeiskt betalningsföreläggande överlämnas till domstol. Om tilläggsavgiften inte betalas, trots att tingsrätten har förelagt käranden att göra det, bör följden vara att tingsrätten ska avvisa ansökan. En bestämmelse med detta innehåll bör tas in i lagen om europeiskt betalningsföreläggande. Regeringens förslag: En ansökan om förnyad prövning ska lämnas in Vid rättens handläggning gäller bestämmelserna om resning i 58 kap. i tillämpliga delar. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås en annan lagteknisk lösning som innebär att bestämmelserna om särskilda rättsmedel i ska vara tillämpliga på en ansökan om förnyad prövning, om inget annat följer av Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna invänder mot påpekar att en tredskodom ska återvinnas inom en månad och att det således, beroende på månadens längd, kan bli viss diskrepans i förhållande till 30-dagarsfristen för förnyad prövning i den tillämpning av den reviderade förordningen i vissa fall kan innebära att den tid som svaranden har att agera på är kortare än vad som annars skulle ha följt av bestämmelserna om särskilda rättsmedel. Skälen för regeringens förslag: Enligt den ursprungliga europeiska småmålsförordningen kan en svarande i ett europeiskt småmål under vissa förutsättningar ansöka om förnyad prövning av en dom som meddelats mot honom eller henne. Vid införandet av kompletterande bestämmelser till förordningen gjordes bedömningen att rättegångs- balkens bestämmelser om återvinning och särskilda rättsmedel motsvarade förordningens minimistandard om rätt till förnyad prövning. Någon nationell reglering angående denna fråga bedömdes därför inte vara nödvändig (prop. 2007/08:165 s. 22–24). Enligt artikel 18.1 i den reviderade förordningen ska en svarande som inte har inställt sig inför domstol under vissa förutsättningar ha rätt att ansöka om förnyad prövning av avgörandet vid den behöriga domstolen i Rätten att ansöka om förnyad prövning förutsätter att svaranden inte har delgetts kravet eller kallelse till förhandling i tillräcklig tid och på ett lämpligt sätt för att kunna förbereda sitt svaromål, eller att han eller hon har varit förhindrad att bestrida kravet på grund av force majeure eller extraordinära omständigheter. har inte rätt att ansöka om förnyad prövning om han eller hon har haft möjlighet att överklaga avgörandet, men har låtit bli att göra det. En skillnad i förhållande till den ursprungliga europeiska småmåls- förordningen är att tidsfristen för att ansöka om förnyad prövning har bestämts och att det alltså inte längre krävs att svaranden har agerat utan dröjsmål. Fristen ska löpa från och med den dag svaranden 2016/17:123 fick faktisk kännedom om innehållet i domen och var i stånd att agera, dock senast från och med den dag en verkställighetsåtgärd vidtas som medför att svaranden inte kan förfoga över sin egendom (artikel 18.2). Rätten att ansöka om förnyad prövning gäller avgöranden där svaranden inte har haft möjlighet att gå i svaromål och kan alltså aktualiseras när tingsrätten har meddelat en tredskodom. skillnad i förhållande till den ursprungliga europeiska småmåls- förordningen är att rätten till förnyad prövning bara tar sikte på de situationer då tiden för att överklaga har löpt ut. Om en dom fortfarande kan överklagas, tillgodoses alltså sökandens behov av att få saken Enligt svensk rätt kan en tredskodom som meddelas mot en part inte Parten är i stället hänvisad till att ansöka om återvinning. den engelska språkversionen av den reviderade förordningen används ordet ”challenge”, vilket talar för att uttrycket har en bredare innebörd och även omfattar andra rättsmedel än överklagande (jfr ”appeal”). Uttryckssättet används också i den engelska språkversionen i fråga om rätten till förnyad prövning i artikel 19 i rådets förordning (EG) nr 4/2009 av om domstols behörighet, tillämplig lag, erkännande och verkställighet av domar samt samarbete i fråga om underhållsskyldighet (underhållsförordningen). även i övrigt många likheter med den nya regeln i den reviderade I samband med att kompletterande bestämmelser till underhållsförordningen infördes i svensk rätt gjordes bedömningen att återvinning var att jämställa med ett överklagande (prop. s. 25). En ansökan om återvinning är i likhet med ett överklagande ett ordinärt Syftet med bestämmelsen om förnyad prövning i den reviderade förordningen är att under vissa angivna förutsättningar tillgodose svarandens rätt till en prövning när denna rätt inte kan uppfyllas på annat sätt. Om sökanden ansöker om återvinning uppfylls rätten till prövning fullt ut. Vid tillämpningen av bestämmelsen bör därmed en ansökan om återvinning jämställas med ett överklagande. En konsekvens av denna bedömning är att rätten till förnyad prövning endast aktualiseras i situationer när svaranden har varit förhindrad att ansöka om återvinning. Så kan t.ex. vara fallet om svaranden inte har haft möjlighet att agera under återvinningsfristen eller inte har rätt till återvinning eftersom det rör sig om en andra tredskodom (jfr 44 kap. 10 § andra stycket RB). Den reviderade förordningen innehåller bestämmelser som reglerar förutsättningarna för förnyad prövning, tidsfristen för en sådan ansökan och verkan av att en förnyad prövning beviljas (artikel 18). promemorian görs bedömningen att rätten till förnyad prövning kan hanteras med stöd av bestämmelserna om särskilda rättsmedel i Även om de grunder för att få sin sak prövad som anges i förordningen, dvs. att svaranden inte har delgetts kravet eller kallelse till förhandling eller att han eller hon utan egen förskyllan har varit förhindrad att motsätta sig kravet, ryms inom ramen för vad som ska beaktas vid tillämpningen av de särskilda rättsmedlen behöver förordningen beaktas vid tillämpningen. påpekar kan exempelvis den tid som svaranden enligt artikel 18 har på sig att agera i vissa fall vara kortare än vad som skulle följa av de Prop. 2016/17:123 särskilda rättsmedlen. En hänvisning till bestämmelser om särskilda rättsmedel kan därmed få till följd att enskilda tar fel på vilken tidsfrist som gäller. För att undvika gränsdragningsproblem mellan förordningen och bestämmelserna om särskilda rättsmedel bör artikel 18 i förordningen i stället tillämpas direkt. Eftersom artikeln inte reglerar vilken domstol som är behörig att pröva en ansökan om förnyad prövning eller hur en sådan ansökan ska handläggas, finns det ett behov av kompletterande bestämmelser. En ansökan om förnyad prövning kan enbart aktualiseras i förhållande till en tredskodom som meddelats av en tingsrätt. Ansökan bör därför lämnas in till hovrätten. Det är vidare lämpligt att rätten tillämpar de bestämmelser i 58 kap. som rör handläggningen av en ansökan om resning. Ett yrkande om att vidare åtgärder för verkställighet av en dom i det europeiska småmålsförfarandet inte ska vidtas får endast framställas under verkställighetsförfarandet (artikel 23 i förordningen). Vid förfarandet för förnyad prövning blir det därför inte aktuellt för rätten att tillämpa det som föreskrivs om inhibition i 58 kap. 6 tredje stycket RB (jfr prop. 2007/08:158 s. 38). Bestämmelser med denna innebörd bör tas in i lagen om europeiskt småmålsförfarande. framhåller att en tredskodom ska återvinnas inom en månad och att det således, beroende på månadens längd, kan bli viss diskrepans i förhållande till 30-dagarsfristen i den reviderade förordningen. Eftersom rätten till förnyad prövning endast aktualiseras när en tredskodom inte kan återvinnas, kan denna diskrepans emellertid inte förväntas ge upphov till några praktiska problem. Regeringens förslag och bedömning: Lagändringarna ska träda i kraft . Det behövs inte några övergångsbestämmelser. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Promemorian innehåller inte någon bedömning i fråga om övergångsbestämmelser. Remissinstanserna: Remissinstanserna invänder inte mot förslaget. anser att det i en övergångsbestämmelse bör anges att möjligheten att handlägga mål om europeiska betalningsförelägganden som europeiska småmål endast avser sådana mål som rör värden som inte överstiger och som har begärts överlämnade eller återvunna efter . Skälen för regeringens förslag och bedömning: Förordningen om revidering av det europeiska småmålsförfarandet och det europeiska betalningsföreläggandet ska tillämpas fullt ut . De lagändringar som behövs med anledning av revideringen bör träda i kraft . 2016/17:123 Den reviderade förordningen innehåller inga särskilda övergångsbestämmelser.