prop · H50335 · 2017-10-25 00:00:00 — Där det bedöms lämpligt och om lokala omständigheter gör det möjligt bör medlemsstaterna överväga att inrätta skilda köer vid sjö- och landgränsövergångsställen. (1) och rådets förordning (EG) nr 767/2008 av om informationssystemet för viseringar (VIS) och utbytet mellan medlemsstaterna av uppgifter om viseringar för kortare vistelse (VIS-förordningen) (EUT L 218, , s. 60). Europeiska unionens officiella tidning L 77/3 (17)Medlemsstaterna bör se till att kontrollförfarandena vid de yttre gränserna inte utgör ett betydande hinder för handeln eller för socialt och kulturellt utbyte. De bör därför tillhandahålla tillräckligt med personal och resurser. (18)Medlemsstaterna bör utse den eller de nationella myndigheter som enligt deras nationella rätt ansvarar för gräns kontrollen. När flera olika myndigheter i samma medlemsstat är ansvariga, bör de ha ett nära och kontinuerligt samarbete. (19)Det operativa samarbetet och biståndet mellan medlemsstaterna i fråga om gränskontroll bör förvaltas och sam ordnas av Europeiska byrån för förvaltningen av det operativa samarbetet vid medlemsstaternas yttre gränser (nedan kallad byrån), som inrättades genom rådets förordning (EG) nr 2007/2004 (1). (20)Denna förordning påverkar inte kontroller som utförs inom ramen för polisens allmänna befogenheter, de säkerhetskontroller av personer som är identiska med sådana som utförs för inrikesflyg, medlemsstaternas möj lighet att undantagsvis utföra kontroller av bagage i enlighet med rådets förordning (EEG) nr 3925/91 (2) och nationell rätt om skyldigheten att bära på sig rese- och identitetshandlingar eller att meddela myndigheterna om sin närvaro på den berörda medlemsstatens territorium. (21)Återinförandet av gränskontroll för personer vid de inre gränserna bör förbli en exceptionell åtgärd inom ett område med fri rörlighet för personer. Gränskontroll och formaliteter som enbart grundas på själva gränspassagen bör inte förekomma. (22)Inrättandet av ett område med fri rörlighet för personer över de inre gränserna är en av unionens viktigaste landvinningar. Inom ett område utan inre gränskontroll måste man ha ett gemensamt svar på situationer som utgör ett allvarligt hot mot den allmänna ordningen eller den inre säkerheten i det området, eller i delar av det, eller i en eller flera medlemsstater, genom att ge möjlighet till tillfälligt återinförande av inre gränskontroll vid exceptionella omständigheter, dock utan att detta äventyrar principen om fri rörlighet för personer. Med tanke på de konsekvenser sådana åtgärder, som tillgrips som en sista utväg, kan få för alla personer som har rätt att fritt förflytta sig inom området utan inre gränskontroll bör det föreskrivas villkor och förfaranden för att återinföra sådana åtgärder, så att deras exceptionella karaktär säkerställs och proportionalitetsprincipen respekteras. Omfatt ningen och varaktigheten av det tillfälliga återinförandet av sådana åtgärder bör begränsas till vad som är absolut nödvändigt för att bemöta ett allvarligt hot mot den allmänna ordningen eller den inre säkerheten. (23)Eftersom fri rörlighet för personer påverkas när beslut om ett tillfälligt återinförande av inre gränskontroll fattas, bör alla beslut att återinföra sådan kontroll fattas i enlighet med gemensamt fastställda kriterier och bör i vederbörlig ordning meddelas kommissionen eller rekommenderas av en unionsinstitution. Ett återinförande av inre gränskontroll bör dock förbli en exceptionell åtgärd och endast genomföras som en sista utväg och gälla endast i begränsad omfattning, , som fastställs på grundval av specifika objektiva kriterier och en nödvändighetsbedömning som bör övervakas på unionsnivå. När det föreligger ett allvarligt hot mot den allmänna ordningen och den inre säkerheten som kräver att man vidtar omedelbara åtgärder bör en medlemsstat ha möjlighet att återinföra gränskontroll vid sina inre gränser av . En eventuell förlängning av den tidsperioden måste övervakas på unionsnivå. (24)Behovet och proportionaliteten av återinförandet av inre gränskontroll bör vägas mot det hot mot den allmänna ordningen eller den inre säkerheten som utlöste behovet av ett sådant återinförande, vilket även bör ske i fråga om alternativa åtgärder som kan vidtas på nationell nivå eller unionsnivå, eller båda delarna, och inverkan av en sådan kontroll på den fria rörligheten för personer inom området utan inre gränskontroll. (25)Det kan i undantagsfall vara nödvändigt att återinföra inre gränskontroll om det föreligger ett allvarligt hot mot den allmänna ordningen eller den inre säkerheten på nivån utan inre gränskontroll eller på nationell nivå, särskilt till följd av terroristhändelser eller terroristhot eller på grund av hot som kommer från den organiserade brotts ligheten. (1) Rådets förordning (EG) nr 2007/2004 av om inrättande av en europeisk byrå för förvaltningen av det operativa samarbetet vid Europeiska unionens medlemsstaters yttre gränser (EUT L 349, 25.11.2004, s. 1). (2) Rådets förordning (EEG) nr 3925/91 av om avskaffande av de kontroller och formaliteter som gäller för handbagage och incheckat bagage som tillhör personer som reser med flyg inom gemenskapen, samt för bagage som tillhör personer som reser med fartyg inom gemenskapen (EGT L 374, 31.12.1991, s. 4). L 77/4 Europeiska unionens officiella tidning (26)Migration och det faktum att ett stort antal tredjelandsmedborgare passerar de yttre gränserna bör inte i sig betraktas som ett hot mot den allmänna ordningen eller den inre säkerheten. (27)I enlighet med rättspraxis från Europeiska unionens domstol måste ett undantag från den grundläggande principen om fri rörlighet för personer tolkas strikt och ett verkligt och tillräckligt allvarligt hot som påverkar ett av samhällets grundläggande intressen föreligga för att man ska kunna hänvisa till begreppet allmän ordning. (28)Utifrån den erfarenhet som gjorts med avseende på funktionssättet för området utan inre gränskontroll och för att bidra till att säkerställa den enhetliga tillämpningen av kan kommissionen utarbeta riktlinjer för återinförande av inre gränskontroll i fall där sådana åtgärder krävs tillfälligt och i fall där omedelbara insatser krävs. Dessa riktlinjer bör innehålla tydliga indikatorer som underlättar bedömningen av de omständigheter som skulle kunna utgöra allvarliga hot mot den allmänna ordningen eller den inre säkerheten. (29)Om allvarliga brister i kontrollerna vid de yttre gränserna påvisas i en utvärderingsrapport som är upprättad enligt rådets förordning (EU) nr 1053/2013 (1), och i syfte att säkerställa att de rekommendationer som antagits enligt den förordningen efterlevs, bör kommissionen ges genomförandebefogenheter att rekommendera att den utvär derade medlemsstaten vidtar specifika åtgärder, vilka kan inbegripa utplacering av europeiska gränsbevakningsteam, överlämnande av strategiska planer eller, som en sista utväg med beaktande av situationens allvar, stängning av ett visst gränsövergångsställe. Dessa genomförandebefogenheter bör utövas i enlighet med och rådets förordning (EU) nr 182/2011 (2). Mot bakgrund av artikel 2.2 b iii i den förordningen, är gransknings förfarandet tillämpligt. (30)Ett tillfälligt återinförande av gränskontroll vid vissa inre gränser enligt ett särskilt förfarande på unionsnivå skulle även kunna vara motiverat under exceptionella omständigheter och som en sista utväg, när det övergripande funktionssättet för området utan inre gränskontroll är utsatt för risk till följd av ihållande allvarliga brister avseende kontroll vid yttre gränser, vilka konstaterats vid en rigorös utvärderingsprocess i enlighet med artiklarna 14 och 15 i förordning (EU) nr 1053/2013, om dessa omständigheter utgör ett allvarligt hot mot den allmänna ordningen eller den inre säkerheten i det området eller delar av det. Ett sådant särskilt förfarande för tillfälligt återinförande av gränskontroll vid vissa inre gränser skulle också, på samma villkor, kunna utlösas om den utvärderade medlems staten allvarligt försummar sina skyldigheter. Med hänsyn till att sådana åtgärder som berör nationella verkstäl lighetsbefogenheter och befogenheter att ingripa i fråga om inre gränskontroll är politiskt känsliga, bör rådet ges genomförandebefogenheter att, på förslag från kommissionen, anta rekommendationer enligt det särskilda för farandet på unionsnivå. (31)Innan rekommendationer antas om tillfälligt återinförande av gränskontroll vid vissa inre gränser bör man först till fullo och undersöka vilka möjligheter som finns att vidta antingen åtgärder som syftar till att avhjälpa de bakomliggande orsakerna, bl.a. stöd från unionens organ eller byråer, som byrån eller den Europeiska polisbyrån (Europol), inrättad genom rådets beslut /371/RIF (3), och tekniska eller ekonomiska stödåtgärder på nationell nivå, unionsnivå eller båda. Där en allvarlig brist upptäcks kan kommissionen genom ekonomiska stödåtgärder hjälpa den berörda medlemsstaten. Dessutom bör rekommendationer från kommissionen och rådet grunda sig på välgrundade uppgifter. (32)Kommissionen bör ha möjlighet att anta genomförandeakter med omedelbar verkan om det, i vederbörligen motiverade fall med avseende på behovet av att förlänga gränskontroll vid de inre gränserna, är nödvändigt på grund av tvingande skäl till skyndsamhet. (33)De utvärderingsrapporter och rekommendationer som avses i artiklarna 14 och 15 i förordning (EU) nr 1053/2013 bör ligga till grund för utlösande av de särskilda åtgärderna i fall av allvarliga brister avseende kontroll vid yttre gräns och av det särskilda förfarandet vid exceptionella omständigheter som utgör en risk för det övergripande funktionssättet för området utan inre gränskontroll enligt denna förordning. Rådets förordning (EU) nr 1053/2013 av om inrättandet av en utvärderings- och övervakningsmekanism avsedd att kontrollera tillämpningen av och om upphävande av verkställande kommitténs beslut av 1998 om inrättande av för genomförande av (EUT L 295, 6.11.2013, s. 27). (2) och rådets förordning (EU) nr 182/2011 av den 16 om fastställande av allmänna regler och principer för medlemsstaternas kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter (EUT L 55, 28.2.2011, s. 13). Rådets beslut /371/RIF av om inrättande av Europeiska polisbyrån (Europol) (EUT L 121, , s. 37). Europeiska unionens officiella tidning L 77/5 kommissionen genomför gemensamt regelbundna, objektiva och opartiska utvärderingar för att kontrollera att den här förordningen tillämpas korrekt och kommissionen samordnar utvärderingarna i nära samarbete med medlems staterna. Utvärderingsmekanismen består av följande: fleråriga program och årsprogram för utvärdering, förhands anmälda och oanmälda besök på plats av en mindre grupp bestående av företrädare för kommissionen och experter utsedda av medlemsstaterna, rapporter om utvärderingsresultaten som antas av kommissionen och re kommendationer till åtgärder för att avhjälpa brister, som ska antas av rådet på förslag från kommissionen, lämplig uppföljning, övervakning och rapportering. (34)Eftersom målet för förordning (EG) nr 562/2006 och ändringarna av den, det vill säga inrättandet av regler för gränspassage för personer, inte i tillräcklig utsträckning kunde uppnås av medlemsstaterna och därför bättre kunde uppnås på unionsnivå, kunde unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen (). I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel gick den för ordningen och ändringarna av den inte utöver vad som var nödvändigt för att uppnå detta mål. (35)Befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget bör delegeras till kommissionen med avseende på antagandet av ytterligare åtgärder som styr övervakningen samt ändringar av bilagorna till denna förordning. Det är särskilt viktigt att kommissionen genomför lämpliga samråd under sitt förberedande arbete, inklusive på expertnivå. När kommissionen förbereder och utarbetar delegerade akter bör den se till att relevanta handlingar översänds till och rådet och att detta sker så snabbt som möjligt och på lämpligt sätt. (36)Denna förordning respekterar de grundläggande rättigheter och iakttar de principer som erkänns särskilt i Eu ropeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Förordningen bör tillämpas med iakttagande av medlemsstaternas skyldigheter i fråga om internationellt skydd och principen om non-refoulement. (37)Genom undantag från artikel 355 i EUF-fördraget omfattar denna förordning endast och Nederländer nas europeiska territorier. Den påverkar inte den särskilda ordning som gäller för städerna och , såsom fastställs i avtalet om anslutning till konventionen om tillämpning av av (1). (38)I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 22 om ställning, fogat till och EUF- fördraget, deltar inte i antagandet av denna förordning, som inte är bindande för eller tillämplig på . Eftersom denna förordning är en utveckling av , ska , i enlighet med artikel 4 i det protokollet, efter det att rådet har beslutat om denna förordning, besluta huruvida landet ska genomföra den i sin nationella rätt. (39)När det gäller och utgör denna förordning, i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionens råd och och om dessa staters associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av (2), en utveckling av de bestämmelser i som omfattas av det område som avses i artikel 1.A i rådets beslut /437/EG (3). (40)När det gäller utgör denna förordning, i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, till lämpningen och utvecklingen av (4), en utveckling av de bestämmelser i som omfattas av det område som avses i artikel 1.A i beslut /437/EG jämförd med artikel 3 i rådets beslut /146/EG (5). (41)När det gäller utgör denna förordning, i enlighet med protokollet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen, och Furstendömet om Furstendömet teins anslutning till avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och om (1) EGT L 239, 22.9.2000, s. 69. (2) EGT L 176, 10.7.1999, s. 36. (3) Rådets beslut /437/EG av om vissa tillämpningsföreskrifter för det avtal som har ingåtts mellan Europeiska unionens råd och och om dessa båda staters associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av (EGT L 176, 10.7.1999, s. 31). (4) EUT L 53, 27.2.2008, s. 52. (5) Rådets beslut /146/EG av om ingående på Europeiska gemenskapens vägnar av avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, till lämpningen och utvecklingen av (EUT L 53, 27.2.2008, s. 1). L 77/6 Europeiska unionens officiella tidning Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av , en utveckling av de bestämmelser i (1) som omfattas av det område som avses i artikel 1.A i beslut /437/EG jämförd med artikel 3 i rådets beslut /350/EU (2). (42)Denna förordning utgör en utveckling av de bestämmelser i i vilka inte deltar i enlighet med rådets beslut /365/EG (3). deltar därför inte i antagandet av denna förordning, som inte är bindande för eller tillämplig på . (43)Denna förordning utgör en utveckling av de bestämmelser i i vilka inte deltar i enlighet med rådets beslut /192/EG (4). deltar därför inte i antagandet av denna förordning, som inte är bindande för eller tillämplig på . (44)När det gäller , , och utgör artikel 1 första stycket, artikel 6.5 a, avdelning III samt de bestämmelser i avdelning II och dess bilagor som hänvisar till SIS och till VIS bestämmelser som bygger på eller anknyter till i den mening som avses i artikel 3.2 anslutningsakt, artikel 4.2 anslutningsakt respektive artikel 4.2 anslutningsakt. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Enligt denna förordning ska ingen gränskontroll ske av personer vid passage av de inre gränserna mellan unionens medlemsstater. Genom förordningen fastställs regler för gränskontroll av personer vid passage av unionens medlemsstaters yttre gränser. I denna förordning gäller följande definitioner: a)medlemsstaternas gemensamma landgränser, inklusive flod- och insjögränser, b)medlemsstaternas flygplatser för inrikesflyg, c)medlemsstaternas kust-, flod- och insjöhamnar för reguljära inre färjeförbindelser. 2.yttre gränser: medlemsstaternas landgränser, inklusive flod- och insjögränser, sjögränser samt flygplatser och flod-, kust- och insjöhamnar, såvida de inte räknas som inre gränser. (1) EUT L 160, , s. 21. (2) Rådets beslut /350/EU av om ingående på Europeiska unionens vägnar av protokollet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen, och Furstendömet om Furstendömet an slutning till avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och om Schweiziska edsförbun dets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av , om avskaffande av kontroller vid de inre gränserna och om personers rörlighet (EUT L 160, , s. 19). (3) Rådets beslut /365/EG av om en begäran från Förenade och om att få delta i vissa bestämmelser i (EUT L 131, , s. 43). (4) Rådets beslut /192/EG av om en begäran från om att få delta i vissa bestämmelser i verket (EGT L 64, , s. 20). Europeiska unionens officiella tidning L 77/7 3.inrikesflyg: all flygtrafik som uteslutande ankommer till eller avgår från medlemsstaternas territorium utan landning i ett tredjeland. 4.reguljära inre färjeförbindelser: alla färjeförbindelser där fartyg går i trafik mellan samma två eller flera hamnar på medlemsstaternas territorium, utan anlöpning av hamnar utanför detta territorium, där förbindelserna utgör transport av personer och fordon enligt en offentliggjord tidtabell. 5.personer som åtnjuter fri rörlighet enligt unionsrätten: a)unionsmedborgare, i den mening som avses i artikel 20.1 i EUF-fördraget, samt tredjelandsmedborgare vilka är familjemedlemmar till en unionsmedborgare som utövar sin rätt till fri rörlighet och vilka omfattas av parlamentets och rådets direktiv /38/EG (1), b)tredjelandsmedborgare och deras familjemedlemmar, oavsett nationalitet, som enligt överenskommelser mellan unionen och dess medlemsstater å ena sidan och dessa tredjeländer å den andra åtnjuter samma rätt till fri rörlighet som unionsmedborgare. 6.tredjelandsmedborgare: varje person som inte är unionsmedborgare i den mening som avses i artikel 20.1 i EUF- fördraget och som inte omfattas av led 5 i denna artikel. 7.personer registrerade i syfte att nekas inresa: varje tredjelandsmedborgare som har registrerats i Schengens informations system (SIS) enligt vad som föreskrivs i artiklarna 24 och 26 i och rådets förordning (EG) nr 1987/2006 (2) och i det syfte som anges där. 8.gränsövergångsställe: varje gränsövergångsställe som de behöriga myndigheterna har godkänt för passage av de yttre gränserna. 9.gemensamt gränsövergångsställe: ett gränsövergångsställe som är beläget antingen på en medlemsstats eller på ett tredjelands territorium och vid vilket gränskontrolltjänstemän från medlemsstaterna och gränskontrolltjänstemän från tredjeländer efter varandra utför utrese- och inresekontroller i enlighet med sin nationella rätt och inom ramen för ett bilateralt avtal. 10.gränskontroll: verksamhet vid en gräns, i enlighet med och för att uppnå målen i denna förordning, som utan hänsyn till andra skäl enbart bedrivs som svar på en avsikt att passera gränsen eller själva passagen av den och som består av in- och utresekontroller och gränsövervakning. 11.in- och utresekontroller: kontroller vid gränsövergångsställen för att säkerställa att personer, deras transportmedel och föremål i deras besittning kan tillåtas att resa in i medlemsstaternas territorium eller att lämna det. 12.gränsövervakning: övervakning av gränser mellan gränsövergångsställen och övervakning av gränsövergångsställen utanför de fasta tiderna för öppethållande för att hindra personer från att kringgå in- och utresekontrollerna. 13.fördjupad kontroll: en ytterligare kontroll som kan genomföras på en särskild plats ett stycke bort från den plats där alla personer kontrolleras (primärkontroll). 14.gränskontrolltjänsteman: en offentlig tjänsteman som i enlighet med nationell rätt tjänstgör vid ett gränsövergångsställe eller längs gränsen eller i omedelbar närhet av en sådan gräns och som enligt denna förordning och nationell rätt utför gränskontroll. (1) och rådets direktiv /38/EG av om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven /221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (EUT L 158, 30.4.2004, s. 77). (2) och rådets förordning (EG) nr 1987/2006 av om inrättande, drift och användning av andra generationen av Schengens informationssystem (SIS II) (EUT L 381, 28.12.2006, s. 4). L 77/8 Europeiska unionens officiella tidning 15.transportör: varje fysisk eller juridisk person som bedriver yrkesmässig persontrafik. a)alla uppehållstillstånd som utfärdats av medlemsstaterna med den enhetliga utformning som föreskrivs i rådets förordning (EG) nr 1030/2002 (1) och uppehållskort utfärdade enligt direktiv /38/EG, b)alla övriga handlingar som utfärdas av en medlemsstat till tredjelandsmedborgare och som ger tillstånd till vistelse på dess territorium under förutsättning att handlingarna har anmälts och offentliggjorts enligt artikel 39 med undantag av i)tillfälliga tillstånd som utfärdas i avvaktan på prövningen av en första ansökan om uppehållstillstånd enligt vad som avses i led a eller en asylansökan och ii)viseringar som utfärdats av medlemsstaterna med den enhetliga utformning som föreskrivs i rådets förordning (EG) nr 1683/95 (2). 17.kryssningsfartyg: ett fartyg som följer en given rutt enligt ett i förväg upprättat program som innefattar ett program med turistverksamhet i de olika hamnarna, varvid i princip inga passagerare får embarkera eller debarkera under resan. 18.fritidsbåtstrafik: användning av fritidsbåtar för sport och turism. 19.kustfiske: fiske som bedrivs med hjälp av fartyg som eller återkommer till en hamn som är belägen på en medlemsstats territorium utan att anlöpa någon hamn som är belägen i ett tredjeland. 20.arbetstagare som utför offshorearbete: en person som arbetar på en havsbaserad anläggning som är belägen i medlems staternas territorialvatten eller i ett område som omfattas av medlemsstaternas exklusiva ekonomiska utnyttjande av havet enligt internationell sjörätt, och som regelbundet återvänder sjövägen eller luftvägen till medlemsstaternas territorium. 21.hot mot folkhälsan: en sjukdom med epidemisk potential enligt definitionen i internatio nella hälsostadga och andra infektionssjukdomar eller smittsamma parasitsjukdomar, om de omfattas av skydds bestämmelser som är tillämpliga på medlemsstaternas medborgare. Denna förordning ska tillämpas på varje person som passerar medlemsstaternas inre eller yttre gränser, utan att det påverkar a)rättigheterna för personer som åtnjuter fri rörlighet enligt unionsrätten, b)rättigheterna för flyktingar och personer som ansöker om internationellt skydd, särskilt när det gäller principen om non-refoulement. Vid tillämpningen av denna förordning ska medlemsstaterna handla i full överensstämmelse med relevant unionsrätt, däribland Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan), relevant folkrätt, där ibland konventionen angående flyktingars rättsliga ställning, som ingicks i (nedan kallad ), de skyldigheter som följer av tillträde till internationellt skydd, särskilt principen om non-refoulement, och de grundläggande rättigheterna. I enlighet med de allmänna principerna i unionsrätten ska beslut enligt denna förordning fattas på individuell grund. (1) Rådets förordning (EG) nr 1030/2002 av om en enhetlig utformning av uppehållstillstånd för medborgare i tredjeland (EGT L 157, , s. 1).