prop · H403171 · 2017-04-11 00:00:00 — Sammanträden ska hållas också om minst en tredjedel av nämndens ledamöter begär det eller om ordföranden anser att det behövs. I paragrafen finns bestämmelser om nämndernas sammanträden. Paragrafen motsvarar 6 kap. 18 § KL (prop. 1990/91:117 s. 199). Av första stycket framgår att varje nämnd bestämmer tid och plats för sina sammanträden. Fullmäktige kan tillåta att ledamöter deltar i sammanträden på distans, se 24 §. Någon reglering om hur nämndledamöter ska kallas till ett sammanträde finns inte, utan får beslutas i respektive nämnds reglemente. Av andra stycket framgår att sammanträde ska hållas om minst en tredjedel av ledamöterna begär det eller om ordföranden anser att det behövs. Rätten att kalla till sammanträde är inte begränsad till några särskilda situationer. 24 § Fullmäktige ska besluta i vilken utsträckning ledamöter får delta i en nämnds sammanträden på distans. Deltagande på distans ska ske på det sätt som anges i 5 kap. 16 §. En ledamot som deltar på distans ska anses vara närvarande vid nämndens sammanträde. Paragrafen reglerar möjligheten att delta i sammanträden på distans. Paragrafen motsvarar nuvarande 6 kap. 32 § andra och tredje styckena KL (prop. 2013/14:5 s. 101). I första stycket anges i första meningen att fullmäktige ska besluta i vilken utsträckning ledamöter får delta i en nämnds sammanträden på distans. Att besluta om nämndernas organisation och verksamhetsformer hör till fullmäktiges centrala uppgifter och får inte delegeras. Förutsatt att fullmäktige i reglementet har angett att deltagande på distans får ske i en nämnd kan dock fullmäktige överlåta till nämnden att närmare bestämma i vilka situationer deltagande på distans ska få ske och vad som ytterligare ska gälla för sådant deltagande. Enligt andra meningen ska deltagande på distans ske på det sätt som anges i 5 kap. 16 §, se kommentaren till den paragrafen. I andra stycket anges att en ledamot som deltar på distans ska anses Prop. 2016/17:171 vara närvarande vid sammanträdet. Det innebär bl.a. att en ledamot som deltar på distans kan delta i avgörandet av ärendena. En ledamot som deltar på distans ska även antecknas som närvarande i sammanträdesprotokollet. En ledamot kan även delta i en nämnds sammanträde utan att de tidigare nämnda kraven är uppfyllda. Det kan exempelvis vara fallet vid deltagande via telefon utan att någon bildöverföring sker. I ett sådant fall kan ledamoten emellertid inte anses närvarande i paragrafens mening. Det får till följd att ledamoten inte får delta i avgörandet av ärendena, men kan tillåtas både att lyssna till det som sägs vid sammanträdet och att yttra sig. När det gäller nämnder som hanterar uppgifter som omfattas av sekretess måste det vid distansdeltagande i nämndens sammanträden finnas garantier för att sekretessbelagda uppgifter som avhandlas under sammanträdet inte kan komma att röjas för någon utomstående, se 25 § tredje stycket. Offentlighet och närvarorätt vid nämndsammanträden 25 § En nämnds sammanträden ska hållas inom stängda dörrar. Nämnden får dock besluta att dess sammanträden ska vara offentliga, om fullmäktige har medgett det. Om fullmäktige har medgett det, får nämnden besluta att den eller de som har väckt ett ärende genom medborgarförslag får närvara när nämnden behandlar ärendet och delta i överläggningar men inte i besluten. En nämnds sammanträden ska dock alltid hållas inom stängda dörrar i ärenden 1.som avser myndighetsutövning, eller 2.i vilka det förekommer uppgifter som omfattas av sekretess hos nämnden. Paragrafen motsvarar 6 kap. 19 a § KL 1993/94:188 s. 101 och prop. 2006/07:24 s. 19). Paragrafen tar sikte på nämndernas sammanträden och inte utskottssammanträden eller presidiemöten. Av första stycket framgår att nämndsammanträden som huvudregel ska hållas inom stängda dörrar. Har fullmäktige medgivit att en nämnds sammanträden får vara offentliga, ankommer det på nämnden själv att avgöra om och vid vilka sammanträden allmänheten ska tillåtas närvara. I andra stycket finns en bestämmelse som ger nämnderna möjlighet att tillåta den eller dem som väckt ett medborgarförslag att närvara vid det nämndsammanträde då ärendet behandlas och även att delta i De får dock inte ges rätt att delta i besluten. Förslagsställare kan tillåtas att närvara under beslutsfattandet men har då inte rätt att delta genom att t.ex. framställa yrkanden eller få sin mening antecknad i protokollet. En grundläggande förutsättning för att en nämnd ska kunna medge närvarorätt vid dessa ärenden är dock att fullmäktiges medgivande till det finns. Fullmäktige kan exempelvis ge medgivande i samband med beslutet om att införa medborgarförslag enligt 8 kap. 1 §. Möjligheten att medge närvaro gäller även vid ett sammanträde när en nämnd tar upp ett medborgarförslagsärende som fullmäktige med stöd av 5 kap. 23 § andra stycket överlåtit beslutanderätten i. 2016/17:171 när ett medborgarförslagsärende bereds åt fullmäktige. Ett beslut om att ge förslagsställaren möjlighet att närvara vid nämndens sammanträden kan utformas på olika sätt. Nämnden kan antingen i ett enskilt fall besluta att denna möjlighet står öppen eller att den bör gälla generellt så att alla som väcker ett ärende genom medborgarförslag ska ges rätt att närvara vid nämndsammanträdet då ärendet behandlas. Nämnden kan också bestämma att möjligheten ska stå öppen för en begränsad tidsperiod. Nämnden behöver inte ange några särskilda skäl för sitt beslut och det ställs heller inga krav på medborgarförslagsärendenas beskaffenhet eller sakinnehåll för att denna bestämmelse ska kunna tillämpas. Enligt bestämmelserna i tredje stycket måste en nämnds sammanträden alltid hållas inom stängda dörrar i ärenden som avser myndighetsutövning eller i vilka det förekommer sekretessbelagda uppgifter. 26 § En nämnd får kalla en ledamot eller en ersättare i fullmäktige, en annan nämnd eller beredning, en revisor, en anställd hos kommunen eller eller en särskild sakkunnig att närvara vid ett sammanträde med lämna upplysningar. Den som har kallats till ett sammanträde får, om nämnden beslutar det, delta i överläggningarna men inte i besluten. Paragrafen reglerar vilka som en nämnd får kalla till ett sammanträde för att lämna upplysningar. Paragrafen motsvarar 6 kap. 19 § KL (prop. 1990/91:117 s. 199, prop. 1998/99:66 s. 97 och prop. 2005/06:55 s. 57). Av första stycket framgår att nämnden kan kalla förtroendevalda, anställda och sakkunniga till sina möten för att lämna upplysningar. Bestämmelsen avser att säkerställa nämndens tillgång till information. Att en anställd är skyldig att inställa sig till den egna nämndens sammanträden följer normalt av anställningsförhållandet. Det är nämnden som beslutar om en anställd ska ges permanent närvarorätt eller kallas till ett enskilt sammanträde. Beslutet att låta kalla någon i den berörda personkretsen att delta i sammanträden fattas med enkel majoritet. Enligt 4 kap. 28 § kan fullmäktige även medge att en förtroendevald deltar löpande i en nämnds sammanträden utan att vara ledamot. Detta kan exempelvis behövas av samordningsskäl för ett kommunalråd. Av andra stycket framgår att den som har kallats till ett sammanträde får, om nämnden beslutar det, delta i överläggningarna men inte i besluten. 27 § En nämnd får handlägga ärenden endast om fler än hälften av ledamöterna är närvarande. I paragrafen regleras nämndens beslutsförhet. 6 kap. 23 § KL (prop. 1990/91:117 s. 200). Av paragrafen framgår att fler än hälften av ledamöterna måste vara närvarande för att en nämnd ska vara beslutsför. Om en ledamot är frånvarande, tjänstgör en ersättare i dennes ställe. ledamot när han eller hon tjänstgör. 28 § En förtroendevald är jävig, om 1.saken angår honom eller henne själv eller hans eller hennes make, sambo, förälder, barn eller syskon eller någon annan närstående eller om ärendets utgång kan väntas medföra synnerlig nytta eller skada för den förtroendevalde själv eller någon närstående, 2.han eller hon eller någon närstående är ställföreträdare för den som saken angår eller för någon som kan vänta synnerlig nytta eller skada av ärendets utgång, 3.ärendet rör tillsyn över sådan verksamhet som han eller hon själv är knuten till, 4.han eller hon har fört talan som ombud eller mot ersättning biträtt någon i saken, eller 5.det i övrigt finns någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet för hans eller hennes opartiskhet i ärendet. I paragrafen regleras frågan om jäv för förtroendevalda vid handläggningen av ärenden hos nämnder. 6 kap. 25 § KL (prop. 1990/91:117 s. 201 och prop. 2002/03:54 s. 27). Övervägandena finns i avsnitt 14.1 Regleringen är uttömmande och avser all handläggning hos nämnder, oavsett om det är fråga om ärenden som innebär myndighetsutövning mot enskilda eller inte. I begreppet handläggning ingår utredning, beredning, föredragning och beslutsfattande. innefattas, om det inte är fråga om rena expeditionsåtgärder. Första punkten avser s.k. sakägar-, intresse-, och släktskapsjäv. att ”saken angår honom eller henne själv” menas att någon är part eller har ett sådant av rättsordningen erkänt intresse i saken att han eller hon kan uppträda som part. Uttrycket närstående täcker både fall när släktskap eller svågerskap föreligger och fall när någon av en annan anledning kan anses vara närstående. Andra punkten avser s.k. ställföreträdarjäv. de situationer där den förtroendevalde eller någon närstående till honom eller henne är ställföreträdare åt någon, exempelvis som förvaltare, god man och firmatecknare. Tredje punkten avser sådana situationer där den förtroendevalde är knuten till en verksamhet som ett tillsynsärende avser. Det innebär att en förtroendevald som i någon form knutits till driften av en verksamhet inte kan delta i hanteringen av tillsynen över samma Det förhållandet att någon tidigare hanterat ett tillsynsärende avseende en viss verksamhet utesluter givetvis inte att han eller hon på nytt hanterar tillsynen över den aktuella verksamheten. Fjärde punkten är s.k. ombudsjäv. För att jäv ska anses föreligga på denna grund krävs att den förtroendevalde företrätt någon som ombud i saken eller mot ersättning biträtt denne. Bestämmelsen avser inte den situationen att en anställd som en serviceåtgärd lämnat viss hjälp till den som saken berör. Femte punkten avser s.k. delikatessjäv som det kan vara fråga om när den förtroendevalde står i ett markant beroendeförhållande till den som saken angår, exempelvis genom anställningsförhållande eller ekonomisk Även om det är uppenbart att någon är nära vän eller ovän med den saken rör omfattas det av denna punkt. 29 § Om det är uppenbart att frågan om opartiskhet saknar betydelse, ska nämnden bortse från jäv. I paragrafen anges när det ska bortses från jäv. Paragrafen motsvarar 6 kap. 26 § KL (prop. 1990/91:117 s. 200). Bestämmelsen inskränker inte jävsgrunderna utan innebär att förekomsten av jäv i vissa fall inte ska föranleda någon verkan. Bedömningen av när det går att bortse från jäv får bedömas utifrån omständigheterna i varje enskilt fall. 30 § En förtroendevald som är jävig i ett ärende hos en nämnd får inte delta eller närvara vid handläggningen av ärendet. Den förtroendevalde får dock vidta åtgärder som inte någon annan kan utföra utan att handläggningen försenas avsevärt. Den som känner till en omständighet som kan antas utgöra jäv mot honom eller henne ska självmant uppge det. Har det uppkommit en fråga om jäv mot en förtroendevald och har någon annan inte trätt i dennes ställe, ska nämnden besluta i jävsfrågan. Den som jävet gäller får delta i prövningen av jävsfrågan endast om nämnden annars inte är beslutsför och någon annan inte kan tillkallas utan olägligt uppskov. I paragrafen finns bestämmelser om vad som gäller vid förekomsten av jäv. Paragrafen motsvarar delvis 6 kap. 24 § första–tredje styckena KL (prop. 1990/91:117 s. 201 och prop. 1993/94:188 s. 101 f.). Av första stycket framgår att en förtroendevald som är jävig inte får delta eller närvara vid handläggningen av ärendet. Detta gäller inte för sådana åtgärder som någon annan inte kan vidta utan olägligt uppskov. Vid bedömningen måste hänsyn tas till sakfrågans beskaffenhet, åtgärdens natur och kravet på snabbhet och effektivitet. Bedömningen av när åtgärder kan vidtas trots förekomsten av jäv ska vara restriktiv (prop. 1993/94:188 s. 102). Av andra stycket framgår att det ankommer på den förtroendevalde att självmant anmäla omständigheter som kan antas utgöra jäv. I tredje stycket regleras prövningen av jävsfrågan. Om den företroendevalde inte anser sig vara jävig måste nämnden ta ett beslut i jävsfrågan. Ett sådant beslut ska fattas skyndsamt och den som jävet gäller får inte delta i handläggningen annat än om nämnden annars inte är beslutsför och någon annan inte kan tillkallas utan olägligt uppskov. Nämndens beslut i jävsfrågan kan enligt 32 § endast överklagas i samband med överklagandet av beslutet i ärendet. 31 § Om ett ärende hos en nämnd berör ett aktiebolag där kommunen eller äger minst hälften av aktierna eller en stiftelse där kommunen eller utser minst hälften av styrelseledamöterna, ska den som handlägger ärendet inte anses jävig enligt 28 § 2 eller 5 enbart på grund av att han eller hon är ställföreträdare för bolaget eller stiftelsen eller på något annat sätt är knuten dit. Detta gäller inte när en nämnd handlägger ärenden som avser myndighetsutövning mot enskilda. Den som handlägger ett ärende hos en nämnd ska inte heller anses jävig enligt 28 § 5 enbart på grund av att han eller hon har deltagit i handläggningen av ärendet hos en annan nämnd. Paragrafen innehåller undantag från bestämmelserna i 6 kap. 28 § KL till Prop. 2016/17:171 följd av s.k. dubbla engagemang. Paragrafen motsvarar 6 kap. 27 § KL 1990/91:117 s. 201 och prop. 1993/94:188 s. 103). Av första stycket framgår att ställföreträdarjäv och delikatessjäv inte ska anses föreligga vid en nämnds handläggning av ärenden till följd av att kommunen eller har ett bestämmande inflytande i ett aktiebolag eller stiftelse. När kommuner och landsting driver verksamhet genom egna privaträttsliga subjekt kan verksamheten ofta ses som en del av den kommunala förvaltningen. Ärendena kan därför inte sägas vara partsärenden i egentlig mening och några intressemotsättningar finns som regel inte mellan en nämnd och styrelsen i ett företag (prop. 1990/91:117 s. 99). Det är vidare vanligt att nämndledamöter och ledande tjänstemän hos nämnder har uppdrag i bolag och stiftelser som verkar inom nämndens verksamhetsområde. En person kan således både vara ledamot i styrelsen för ett kommunalt aktiebolag och ledamot i kommunstyrelsen och ändå behandla ett ärende som berör bolaget i kommunstyrelsen. Till följd av dessa dubbla engagemang föreligger alltså inte ställföreträdar- eller delikatessjäv. Andra omständigheter kan dock vara jävsgrundande, exempelvis om den förtroendevalde på annat sätt har engagerat sig i frågan eller om saken berör honom eller henne själv eller någon närstående. Personer som har dubbla engagemang får enligt andra meningen inte handlägga myndighetsutövningsärenden som rör det kommunala bolaget, exempelvis en bygglovsansökan. I ett sådant fall gäller inte angivet undantag. Av andra stycket framgår att delikatessjäv inte ska anses föreligga om en förtroendevald har deltagit i ärendets handläggning hos en annan nämnd. 32 § Ett beslut om jäv får överklagas endast i samband med överklagande av det beslut genom vilket nämnden avgör ärendet. Paragrafen innehåller en bestämmelse om överklagande av jävsbeslut. Paragrafen motsvarar 6 kap. 24 § fjärde stycket KL (prop. 1993/94:188 s. 101 f.). Bestämmelsen anger att beslut i en jävsfråga endast får överklagas i samband med överklagande av det beslut genom vilket nämnden avgör ärendet. Bestämmelsen är genom 5 kap. 47 § andra stycket tillämplig även för fullmäktige. 33 § I fråga om förfarandet när en nämnd fattar beslut ska 5 kap. 53–56 §§ tillämpas. För bordläggning av ett ärende i en nämnd krävs det enkel majoritet. Paragrafen anger vad som gäller när en nämnd fattar beslut. Paragrafen motsvarar 6 kap. 28 och 29 §§ KL (prop. 1990/91:117 s. 202). Bestämmelsen i första stycket anger att bestämmelserna om beslutsfattande hos fullmäktige även ska tillämpas när det gäller beslutsfattande hos nämnderna. Av andra stycket framgår att enkel majoritet krävs vid bordläggning av 34 § Ett ärende som väckts genom medborgarförslag ska om möjligt handläggas så att ärendet kan avgöras från det att det väcktes i fullmäktige. En nämnd som handlägger sådana ärenden ska minst en gång informera fullmäktige om de beslut som fattats i ärendena. informera om de ärenden som inte har avgjorts inom den tid som anges i första Paragrafen innehåller bestämmelser om handläggning av ärenden som väckts genom medborgarförslag. Paragrafen motsvarar 6 kap. 27 a § KL 2006/07:24 s. 20). Av första stycket framgår att handläggningstiden för sådana ärenden om möjligt inte ska överskrida , se också 5 kap. 35 §. Av andra stycket framgår att nämnderna måste informera fullmäktige om de beslut som fattas i dessa ärendetyper och även om handläggningstiden enligt första stycket har överskridits. 35 § Vid ett sammanträde ska protokoll föras. I fråga om hur protokollet ska föras, protokollets innehåll, justering av protokollet och hur justeringen ska tillkännages ska 5 kap. 65–67 och 69 §§ och 8 kap. 12 § tillämpas. Paragrafen innehåller bestämmelser om protokollföring. motsvarar delvis 6 kap. 30 § första stycket och andra stycket första meningen KL (prop. 1990/91:117 s. 202). Av bestämmelserna framgår att protokoll ska föras vid sammanträden och att bestämmelserna i 5 kap. och 8 kap. om hur protokollet ska föras, dess innehåll, justering och justeringens tillkännagivande ska tillämpas 36 § Delgivning med en nämnd sker med ordföranden eller med den som enligt ett reglemente eller ett särskilt beslut är behörig att ta emot delgivningar. Paragrafen innehåller bestämmelse om delgivning. 6 kap. 31 § KL (prop. 1990/91:117 s. 202). Av paragrafen framgår att delgivningsmottagare hos en nämnd är ordföranden eller den som enligt reglemente eller särskilt nämndbeslut har rätt att ta emot delgivningar. 37 § En nämnd får uppdra åt presidiet, ett utskott, en ledamot eller ersättare att besluta på nämndens vägnar i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden. nämnd får även uppdra åt en anställd att besluta enligt 7 kap. 5–8 §§. Paragrafen reglerar en nämnds möjlighet att delegera ärenden inom Paragrafen motsvarar delvis 6 kap. 33 § första stycket KL 1990/91:117 s. 203 f.). Paragrafen har utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter. Övervägandena finns i avsnitt 9. I paragrafen anges att en nämnd kan delegera beslutanderätt till presidiet, ett utskott, en ledamot eller en ersättare att fatta beslut. Delegation kan göras såväl i hela ärendegrupper som i enskilda ärenden. Ett ärende kan också delegeras helt eller delvis. Möjligheten till delegation enligt bestämmelsen tar sikte på det som kommunalrättsligt anses vara ett beslut. Kännetecknande för ett beslut är bl.a. att det föreligger alternativa lösningar och att beslutsfattaren måste göra vissa överväganden eller bedömningar. Nämnderna har frihet att avgöra vad som bör delegeras men denna frihet begränsas av bestämmelsen i 6 kap. 38 §, som anger att vissa typer av ärenden inte får delegeras. Nämnden kan när som helst återkalla en delegation. Det kan göras generellt eller i ett särskilt ärende. Nämnden kan även genom eget handlande föregripa ett beslut i ett enskilt ärende av den som fått delegeringen genom att själv ta över och besluta i ärendet. Som exempel på ärenden som kan delegeras till ett nämndpresidium kan nämnas sådana beslut där nämnden redan är överens i stora drag om det sakliga innehållet och där beslutet endast är en formalitet. Det kan t.ex. handla om situationer där man vid nämndsammanträdet saknar vissa slutgiltiga uppgifter eller handlingar. Det kan gälla både brådskande och icke-brådskande ärenden där nämnden redan fattat ett inriktningsbeslut. Ett annat exempel är känsliga socialtjänstärenden där man vill hålla kretsen av de inblandande liten. Enkla myndighetsbeslut och beslut om tillstånd är andra exempel på sådant som skulle kunna delegeras till ett nämndpresidium. Bestämmelser om nämnders delegation till anställda finns i 7 kap. 38 § Beslutanderätten får inte delegeras när det gäller 1.ärenden som avser verksamhetens mål, inriktning, omfattning eller kvalitet, 2.framställningar eller yttranden till fullmäktige liksom yttranden med anledning av att beslut av nämnden i dess helhet eller av fullmäktige har överklagats, 3.ärenden som rör myndighetsutövning mot enskilda, om de är av principiell beskaffenhet eller annars av större vikt, 4.ärenden som väckts genom medborgarförslag och som lämnats över till nämnden, eller 5.ärenden som enligt lag eller annan författning inte får delegeras. Paragrafen anger de ärenden där beslutanderätt inte får delegeras. Paragrafen motsvarar 6 kap. 34 § KL (prop. 1990/91:117 s. 203 f. och prop. 2006/07:24 s. 20). Av första punkten framgår att sådana ärenden som avser verksamhetens mål, inriktning, omfattning eller kvalitet inte får delegeras. Detta eftersom nämnden måste ha kvar ett övergripande ansvar för hela verksamheten. Av andra punkten framgår att vissa yttranden inte får delegeras. får avge yttranden till fullmäktige. När det gäller yttranden med anledning av överklagade beslut gäller förbudet endast fullmäktiges och nämndens egna överklagade beslut. Förbudet omfattar alltså inte yttranden med anledning av beslut som fattats efter delegation. 2016/17:171 Yttranderätten kan dock ligga kvar hos nämnden, för att den ska kunna ha en insyn i hur delegationsuppdraget utövas. Enligt tredje punkten får ärenden som rör myndighetsutövning mot enskilda inte delegeras om de är av principiell beskaffenhet eller annars av större vikt. Som exempel på sådana ärenden kan nämnas beslut om återkallelse av beviljade tillstånd, exempelvis färdtjänsttillstånd. I fjärde punkten anges att ärenden som väckts genom medborgarförslag inte får delegeras. Syftet med detta är att sådana ärenden alltid ska bli föremål för ett politiskt avgörande av fullmäktige eller en nämnd (prop. 2006/07:24 s. Av femte punkten framgår att ett förbud mot delegation även kan framgå av lag eller annan författning. Ett exempel på en sådan bestämmelse finns i 10 kap. 5 § socialtjänstlagen (2001:453). 39 § En nämnd får uppdra åt ordföranden, eller en annan ledamot som nämnden har utsett, att besluta på nämndens vägnar i ärenden som är så brådskande att nämndens avgörande inte kan avvaktas. Paragrafen reglerar delegation i brådskande fall. Paragrafen motsvarar 6 kap. 36 § första meningen KL (prop. 1990/91:117 s. 205). Enligt bestämmelsen får ärenden i brådskande fall delegeras till ordföranden eller en annan ledamot. En förutsättning är då att nämndens avgörande inte kan avvaktas och att ärendet måste avgöras. Möjligheterna att delegera enligt denna bestämmelse begränsas inte av 38 § 1–4 (HFD 2016 ref. 74). 40 § Nämnden ska besluta i vilken utsträckning beslut som har fattats med stöd av uppdrag enligt 37 § ska anmälas till den. Beslut som inte anmäls ska protokollföras särskilt, om beslutet får överklagas enligt bestämmelserna i 13 kap. Sådana beslut som avses i 39 § ska anmälas vid nämndens nästa sammanträde. Paragrafen innehåller bestämmelser om återrapportering av beslut som fattats med stöd av delegation. Bestämmelsen i första stycket första meningen motsvarar delvis 6 kap. 6 kap. 36 § andra meningen KL. (prop. 1990/91:117 s. 204 f. och bet 1990/91:KU38). Paragrafens första stycke har utformats i enlighet med Övervägandena finns i avsnitt 9.2.1. Av första stycket framgår att nämnderna själva får bestämma vilken återrapporteringsskyldighet som ska krävas av presidiet, utskott, förtroendevalda som fattat beslut efter delegation. beslut som har fattats med stöd av delegation enligt 37 §. om anmälan av beslut som delegerats till anställda finns i 7 kap. 8 §.