prop · H403106 · 2017-02-21 00:00:00 — sjuka personer ska kunna vårdas på ett säkert sätt utanför slutenvården krävs att informationen på ett effektivt sätt kan utbytas mellan den slutna vården, primärvården och övrig öppenvård, hälso- och sjukvård samt socialtjänst. Så är inte fallet . bl.a. , och Åtvida- bergs kommun vill framhålla vikten av att förslagen i betänkandet Rätt information på rätt plats i rätt tid (SOU 2014:23) genomförs för att skapa förutsättningar för en bättre informationskontinuitet inom vården. Regeringen instämmer i vad remissinstanserna framför om vikten av god informationsöverföring. Lagstiftningen måste ge förutsättningar för detta som den enskildes självbestämmande och personliga integritet ska värnas. Hur lagstiftningen på området kan utvecklas är en omfattande fråga som regeringen behöver ta ett samlat grepp kring. Förslagen som läggs i denna proposition måste därför förhålla sig till nu gällande omkringliggande lagstiftning, bl.a. gäller det patientdatalagen (2008:355), offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL, hälso- och sjukvårdslagen m.fl. I detta sammanhang kan nämnas hälso- och sjukvårdslag (1982:763) kommer att ersättas av en ny lag, hälso- och sjukvårdslag (2017:30), jfr prop. 2016/17:43. Regeringen föreslår, i likhet med utredningen, att det i den nya lagen införs en bestämmelse som innebär att den slutna vården, senast som en patient skrivs ut från sluten vård, ska överföra till berörda enheter den information som är nödvändig för att ge patienten socialtjänst eller hälso- och sjukvård. Utredningen har ansett att den föreslagna skyldigheten att överföra information ska förstås så att om berörda enheter använder sammanhållen journalföring eller har andra tekniska lösningar, är det tillräckligt om den behandlande läkaren meddelar berörda enheter att det finns ny information om patienten. Datainspektionen pekar på att flera förutsättningar måste vara uppfyllda för att informationsöverföring ska kunna ske genom sammanhållen journalföring. Det framgår inte hur utredningen resonerat kring huruvida dessa förutsättningar kan anses uppfyllda eller inte. Enligt gällande lagstiftning måste en bedömning av om förutsättningarna för direktåtkomst enligt patientdatalagen är uppfyllda ske i varje enskilt fall. Regeringen instämmer i vad Datainspektionen framför och kan konstatera att det inom ramen för gällande lagstiftning finns ett antal bestämmelser att iaktta vid överföring av information genom sammanhållen journalföring. Enligt 6 kap. patientdatalagen krävs det för att en vårdgivare ska få behandla uppgifter som en annan vårdgivare har gjort tillgängliga i systemet med sammahållen journalföring bl.a. dels att uppgifterna rör en patient som det finns en aktuell patientrelation med, dels att patienten samtycker till det. De uppgifter som kan behöva överföras i samband med utskrivning omfattas i de allmännas verksamhet av sekretess enligt 25 kap. 1 § OSL. De enheter som drivs i enskild regi omfattas av tystnadsplikt enligt 6 kap. 12–14 och 16 §§ patientsäkerhetslagen (2010:659). Utredningen har inte föreslagit någon sekretessbrytande regel gällande nu aktuella informationsöverföring. påpekar att det måste framgå av lagen om patientens samtycke till informationsöverföringen behövs eller inte. konstaterar att det finns situationer där patientens samtycke till informationsöverföring inte kan inhämtas, som det är viktigt att planera och bereda patienten vård och omsorg efter det att patienten inte längre behöver vårdas i sluten vård. Därför anser att en sekretessbestämmelse kan behövas 2016/17:106 för att möjliggöra en informationsöverföring trots att patienten inte gett sitt samtycke. I likhet med vad som anges i avsnitt 5.8 så är utgångspunkten för all vård och behandling ett väl utvecklat samarbete med patienten själv och, i förekommande fall, hans eller hennes närstående. Hälso- och sjukvården och bör därför i första hand prata med patienten och efterfråga hans eller hennes inställning till att uppgiftslämnande sker. för utskrivning bör patientens önskemål om att ta emot vård och omsorg respekteras. Bestämmelsen om att den slutna vården ska överföra den information som är nödvändig för att ge patienten socialtjänst eller hälso- och sjukvård bör inte utformas så att den blir sekretessbrytande enligt 10 kap 28 § OSL eller att den bryter tystnadsplikten i 6 kap. 12–14 och 16 §§ patientsäkerhetslagen. Av bestämmelse ska det framgå att uppgifter får skickas under förutsättning att bestämmelser om sekretess eller tystnadsplikt inte hindrar det. Sekretess hindrar inte att uppgifter lämnas ut om den enskilde samtycker till det (10 kap. 1 § och 12 kap. 2 § OSL). Det kan i detta sammanhang även noteras att det av 25 kap. 1 § OSL framgår att sekretess inte hindrar att en uppgift lämnas ut om det står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Därmed kan uppgifter i vissa avseende lämnas ut utan hinder av sekretess. Av förarbetena framgår det att skaderekvisitet i 25 kap. 1 § medger att en uppgift lämnas från en läkare till en annan eller från en vårdinrättning till en annan, om det behövs i rent vårdsyfte. Det finns även visst utrymme att lämna uppgifter till en annan vårdsektor i syfte att bistå en patient (prop. 1979/80:2 Del A s. 168). Det förekommer situationer där patientens samtycke inte kan inhämtas som det är viktigt att planera och bereda patienten vård och omsorg efter det att patienten inte längre behöver ges sluten vård. I det sammanhanget kan den sekretessbrytande bestämmelsen i 25 kap. 13 § OSL nämnas. I den anges att om den enskilde på grund av sitt hälsotillstånd eller av andra skäl inte kan samtycka till att en uppgift lämnas ut hindrar inte sekretess enligt 25 kap. 1 § OSL att en uppgift om en enskild som behövs för att han eller hon ska få nödvändig vård, omsorg, behandling eller annat stöd får lämnas från en myndighet inom hälso- och sjukvården till en annan myndighet inom hälso- och sjukvården eller inom eller till en enskild vårdgivare eller en enskild verksamhet på område. I likhet med vad som anges i avsnitt 5.8 så är avsikten med denna bestämmelse att möjliggöra ett bättre och mer samlat omhändertagande av äldre och andra personer med sammansatta behov av både medicinska och sociala insatser. Bestämmelsen kan komma att tillämpas i flera av de fall där en patient som är utskrivningsklar från sluten vård och som efter utskrivning bedöms behöva insatser från och hälso- och sjukvården. I 6 kap. 12–14 och 16 §§ patientsäkerhetslagen anges det att uppgifter om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden inte får obehörigen röjas. Enligt dessa bestämmelser får emellertid uppgifter lämnas ut utan hinder av tystnadsplikten om uppgiftsskyldigheten stadgas i lag eller förordning. Som anges i förarbetena ter det sig naturligt att vid tolkningen av obehörighetsrekvisitet söka viss ledning i det skaderekvisit som finns i sekretesslagens motsvarande bestämmelser för att i sak nå en nära överensstämmelse mellan tystnadsplikten för offentliga funktionärer och enskilda (prop. 1980/81:28 s. 23). Det sagda innebär att privata vårdgivare vid sin bedömning av om en uppgift kan lämnas ut ska söka ledning i vad som gäller för den offentliga hälso- och sjukvården. Om uppgifterna omfattas av sekretess eller tystnadsplikt och någon sekretessbrytande regel inte är tillämpbar kan inte uppgifter skickas till berörda enheter utan patientens samtycke. För att undvika missförstånd bör det i bestämmelsen anges att uppgifter får utlämnas om bestämmelser om sekretess eller tystnadsplikt inte hindrar det. Den personuppgiftsbehandling som det innebär att överföra den information som är nödvändig för att ge patienten hälso- och sjukvård omfattas av patientdatalagen (2008:355). Enligt 2 kap. 4 § patientdatalagen får personuppgifter behandlas bl.a. för administration som syftar till att ge vård i enskilda fall. Av den efterföljande bestämmelsen framgår att uppgifter som behandlas för ett ändamål som anges i 2 kap. 4 § även får behandlas för att fullgöra uppgiftslämnande som sker i överensstämmelse med lag eller förordning. I den bestämmelsen anges även att uppgiftslämnande får ske enligt den s.k. finalitetsprincipen i 9 § första stycket d personuppgiftslagen (1998:204). Den principen innebär att personuppgifter som redan finns i hälso- och sjukvårdsverksamheten får behandlas för andra ändamål än dem för vilka de har samlats in under förutsättning att de nya ändamålen är förenliga med de tidigare ändamålen. Förslaget att i lag ange att nödvändig information om patienten ska skickas till berörda enheter innebär att den slutna vården kan fullgöra uppgiftslämnande enligt lag i enlighet med 2 kap. 5 § första meningen patientdatalagen. Vid införande av en bestämmelse om överföring av nu aktuell information bör en avvägning göras mellan intresset av att lämna ut nu aktuella uppgifter och intresset av att skydda enskilda personers integritet. De uppgifter som ska överföras är uppgifter som är nödvändiga för att ge patienten socialtjänst eller hälso- och sjukvård. Den behandlingen får anses utgöra en arbetsuppgift av allmänt intresse. Vid en avvägning mellan det intrång i den enskildes personliga integritet som ett utlämnande av uppgifterna kan innebära och behovet att möjliggöra den vård och omsorg en patient kan behöva efter utskrivning får inskränkningen av den enskildes integritet anses acceptabel. Den föreslagna bestämmelsen om att överföra den information som är nödvändig för att ge patienten socialtjänst eller hälso- och sjukvård gäller framför bestämmelserna i personuppgiftslagen (2 § personuppgiftslagen). Den föreslagna bestämmelsen medför även att information kan överföras inom hälso- och sjukvården i enlighet med 2 kap. 5 § första meningen patientdatalagen som anger att personuppgifter som behandlas för ändamål som anges i 4 § också får behandlas för att fullgöra uppgiftslämnande som sker i överensstämmelse med lag eller förordning. 2016/17:106 Som anges i avsnitt 5.5.4 och 5.8 ska Europaparlaments och rådets förordning (EU) 2016/679 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG, börja tillämpas . De eventuella anpassningar av den nya lagen som kan behövas med anledning av den nya EU-förordningen behandlas separat. 5.10Information till patienten i samband med utskrivning Regeringens förslag: En ny bestämmelse införs i 3 kap. patientlagen med innebörden att när en patient skrivs ut från sluten vård och där avsikten är att denne ska få insatser från , den kommunalt finansierade hälso- och sjukvården eller den landstingsfinansierade öppna vården ska patienten få en sammanfattning av den vård och behandling som getts . Om information finns tillgänglig, ska patienten även få uppgifter om vem som är patientens fasta vårdkontakt, tidpunkt för när samordnad individuell planering avses genomföras och uppgifter om befintliga planer för vård och omsorg efter utskrivningen. I lagen om samverkan vid utskrivning från sluten hälso- och sjukvård ska en upplysningsbestämmelse införas som anger att närmare bestämmelser om den information som ska ges till patienten och dennes närstående vid utskrivning anges i 3 kap. patientlagen. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningens förslag innebär att en bestämmelse om information till patienten ska finnas i den nya lagen om samverkan vid utskrivning från sluten hälso- och sjukvård. Utredningen har därför inte föreslagit någon upplysningsbestämmelse om att närmare bestämmelser om den information som ska ges till patienten och dennes närstående vid utskrivning anges i 3 kap. patientlagen. Regeringens lagförslag innehåller krav på mer information än vad utredningens lagförslag gör. Däremot innehåller regeringens lagförslag inte någon bestämmelse om information till närstående eller om hinder för att lämna information. Sådana bestämmelser finns redan i patientlagen (2014:821). Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. Kommuner och Landsting (SKL) och läns landsting menar att det är i patientlagen som ett eventuellt förtydligande bör göras istället för i förslaget till ny lagstiftning. Det är inte lämpligt att splittra upp informationskravet i olika lagstiftningar. föreslår att bestämmelsen om vem som ska ge patienten information ska samordnas med bestämmelsen i 6 kap. 6 § patientsäkerhetslagen (2010:659), om hälso- och sjukvårdspersonals ansvar att lämna information till patienter. föreslår att det av bestämmelsen ska framgå att den skriftliga informationen kompletterar muntlig sådan. och anser att informationen också ska omfatta vem som är fast vårdkontakt och när en samlad individuell planering ska genomföras om det ska ske efter utskrivning. 2016/17:106 kommun lyfter närståendes roll och delaktighet. påpekar att för att uppnå en jämlik vård och tillgänglig information på lika villkor för alla oavsett funktionsnedsättning så måste all information och vård anpassas. påtalar att slutenvården förväntas ge samordnad och samlad information även för insatser som kommunen har beslutat om. anser att detta riskerar att leda till ökad belastning för slutenvården som tidigare endast ansvarat för att informera om insatser som genomförts . Skälen för regeringens förslag Att ge begriplig och korrekt information i rätt tid är nödvändigt för att stärka patientens ställning och möjlighet att vara delaktig i sin vård. Patienten behöver information för att kunna utöva sitt självbestämmande och ta ställning till om han eller hon vill acceptera den vård som erbjuds. Patienten kan få ökad kontroll över sin tillvaro genom att få information som undanröjer eller minskar ovisshet och möjliggör planering. Den nya lagen om samverkan vid utskrivning från sluten hälso- och sjukvård som regeringen föreslår syftar till att främja en god hälso- och sjukvård och en socialtjänst av god kvalitet för enskilda som efter utskrivning från sluten vård behöver insatser från eller den öppna hälso- och sjukvården. En aspekt av god hälso- och sjukvård som regeringen vill framhålla särskilt i detta ärende och för den målgrupp som den nya lagen omfattar – är trygghet. Att patienten får individuellt anpassad information under förhållanden som ökar den enskildes förutsättningar att ta till sig informationen medför enligt regeringen att utskrivningssituationen kan komma att uppfattas som tryggare för patienten. I vilken lag ska informationsskyldigheten regleras? är majoriteten av alla bestämmelser om information till patienter samlade i 3 kap. patientlagen. Av nuvarande 2 b § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) framgår att patienten och dennes närstående ska ges information enligt vad som anges i 3 kap. patientlagen. Denna bestämmelse har emellertid ansetts onödig i den nya hälso- och sjukvårdslagen (2017:30) och kommer därför inte att överföras till den lagen när den träder i kraft . det noteras att det i 6 kap. 6 § patientsäkerhetslagen anges att den som har ansvaret för hälso- och sjukvården av en patient ska se till att patienten och dennes närstående ges information enligt ovan nämnda kapitel i patientlagen. Utredningen har föreslagit att bestämmelser om att behandlande läkare ska ge viss information till patienten vid utskrivning, att informationen ska lämnas till en närstående om den inte kan lämnas till patienten, samt om i vilka fall information på grund av sekretess eller tystnadsplikt inte får överlämnas ska föras in i den nya lagen. landsting uppger bägge att det inte är lämpligt att splittra upp informa- tionskravet i olika lagstiftningar och förordar därför att det är i patient- lagen som ett eventuellt förtydligande bör göras. samma mening och föreslår att bestämmelserna om information till patienten ska finnas i patientlagen. 2016/17:106 och lyfter närståendes roll och delaktighet. I 3 kap. 4 och 5 §§ patientlagen finns redan regler om information till närstående och om eventuella hinder mot att lämna information. Några nya sådana bestämmelser är därmed inte nödvändiga. föreslår att bestämmelsen om vem som ska ge patienten information ska samordnas med bestämmelsen i 6 kap. 6 § patientsäkerhetslagen, om hälso- och sjukvårdspersonals ansvar att lämna information till patienter. I och med att bestämmelsen föreslås placeras i patientlagen blir regelverken samordnade. Av patientsäkerhetslagen följer att den som har ansvaret för vården av en patient har en skyldighet att ge honom eller henne information enligt 3 kap. patientlagen. Informationsskyldigheten åligger således i första hand den som har det direkta ansvaret för den vårdsituation som informationen avser. Det är däremot vårdgivarens ansvar att organisera verksamheten så att hälso- och sjukvårdspersonalen kan uppfylla sin informationsskyldighet. Det är vårdgivarens ansvar att säkerställa att det finns rutiner eller lokala instruktioner som både möjliggör och säkerställer att patienten kan få del av information av sådant innehåll och i sådan omfattning som föreskrivs. Av 3 kap. 6 § patientlagen följer att informationen ska anpassas till mottagarens ålder, mognad, erfarenhet, språkliga bakgrund och andra individuella förutsättningar. Med detta ska enligt förarbetena till patientlagen avses t.ex. utbildningsbakgrund, könsidentitet, religion, kognitiva och andra funktionsnedsättningar, livssituation eller andra omständigheter som kan påverka hur informationen bör ges (prop. 2013/14:106 s. 118). Vidare ska den som ger informationen så långt som möjligt försäkra sig om att mottagaren har förstått innehållet i och betydelsen av den lämnade informationen. påpekar att för att uppnå en jämlik vård och tillgänglig information på lika villkor för alla oavsett funktionsnedsättning så måste all information och vård anpassas. Regeringen anser att detta kan säkerställas på ett tillfredsställande sätt genom att informationsskyldigheten placeras i patientlagen. föreslår att det av bestämmelsen ska framgå att den skriftliga informationen kompletterar muntlig sådan. Det framgår tydligt av patientlagen att informationen ska lämnas skriftligen om det behövs med hänsyn till mottagarens individuella förutsättningar eller om han eller hon ber om det. De personer som den föreslagna lagen ska omfatta kan förväntas ha svårigheter att på ett fullgott sätt ta till sig endast muntlig information. Regeringen anser därför inte att någon ytterligare reglering är nödvändig. Vad ska informationen innehålla? Informationen bör innehålla en sammanfattning av vad som gjorts patienten vistats i sluten vård. Regeringen delar utredningens uppfattning om att informationen bör vara lättillgänglig, med termer och uttryck som är anpassade till normalt språkbruk för att patienten ska ha möjlighet att ta del av information om vårdens innehåll. Det framgår dock redan av bestämmelserna i 3 kap. 6 § patientlagen att informationen ska anpassas till mottagarens förutsättningar. Någon ytterligare sådan bestämmelse bedöms inte vara nödvändig. En förutsättning för att patienten ska få så bra information som möjligt är att berörda enheter samarbetar för att ge patienten samlad information. Om det finns ett påbörjat samarbete mellan berörda enheter och den slutna vården kring behovet av fortsatta insatser som patienten samtyckt till, bör informationen även innehålla uppgifter om de insatser som planeras för patienten. och anser att informationen också ska omfatta vem som är fast vårdkontakt och när en samlad individuell planering ska genomföras, om det ska ske efter utskrivning. Regeringen instämmer och föreslår därför att om informationen finns tillgänglig ska patienten även ges information om vem som är patientens fasta vårdkontakt i den landstingsfinansierade öppna vården, tidpunkt för när samordnad individuell planering är tänkt att genomföras samt befintliga planer för vård och omsorg efter utskrivning. Det bör eftersträvas att patienten får en samlad information om vad olika berörda enheter har planerat. Det innebär att den slutna vården måste samarbeta med andra aktörer så att informationen kan ges samlat, även om vad kommunen planerar och har beslutat för patienten. Detta gäller under förutsättning att patienten har samtyckt till det eller att det inte finns något annat hinder mot informationsutbytet. I detta skede – när patienten skrivs ut från sluten vård – ska det vara klarlagt vem som är patientens fasta vårdkontakt. Det bör vidare eftersträvas att det har fastställts en tidpunkt då samordnad individuell planering ska genomföras. Det förutsätts att den som kallar till sådan planering har haft kontakt med den enskilde och gjort upp om en tidpunkt som passar den enskilde och/eller dennes närstående. anser att förslaget riskerar att leda till ökad belastning för den slutna vården som tidigare endast ansvarat för att informera om insatser som genomförts . Enligt regeringens uppfattning bör det ligga i vårdande enheters intresse och ansvar att säkerställa att det finns ett mottagande förberett när patienten skrivs ut. Ett tryggt förfarande vid utskrivning minskar risken för onödiga återinskrivningar i sluten vård och kan därmed även bidra till fördelar för den slutna vården. Regeringen föreslår således att patienten ska få information om vem som är patientens fasta vårdkontakt i den landstingsfinansierade öppna vården, tidpunkt för när samordnad individuell planering ska genomföras samt befintliga planer för vård och omsorg efter utskrivning – om uppgifterna finns tillgängliga. I den absoluta majoriteten av utskrivningarna bör dessa uppgifter finnas tillgängliga men skulle det leda till orimliga krav på den slutna vården att efterforska och begära in informationen från övriga enheter kan den inte sägas finnas tillgänglig och patienten kan därmed inte ges information om dessa uppgifter från den vårdinrättningen. I informationen om vilka insatser som planeras bör uppgift om vem som övertar det medicinska ansvaret för patientens vård finnas, samt om vart patienten kan vända sig med frågor efter utskrivning. Information om patientens läkemedel, instruktioner för egenvård och annat som är väsentligt för patienten bör också bifogas informationen vid utskrivning. Ytterligare föreskrifter om den information som patienten bör få vid utskrivningen kan meddelas av med stöd av bemyndigandet i 2 § 1 och 4 samt 3 § 1 förordningen (1985:796) med vissa bemyndiganden för att meddela föreskrifter m.m. 2016/17:106 Upplysningsbestämmelse i den nya lagen Som nämns så föreslås det att det ska införas en bestämmelse i patientlagen om de uppgifter en patient ska och bör få vid utskrivningen. Regeringen föreslår att den nya lagen om samverkan vid utskrivning från sluten hälso- och sjukvård ska innehålla en upplysningsbestämmelse om att närmare bestämmelser om den information som ska ges till patienten och dennes närstående vid utskrivning anges i 3 kap. patientlagen. En liknande upplysningsbestämmelse ansågs onödig i den nya hälso- och sjukvårdslagen och det kan därför diskuteras om en liknande upplysningsbestämmelse i den nya lagen om samverkan vid utskrivning från sluten hälso- och sjukvård också är onödig. Regeringen föreslår trots detta att den införs i den nya lagen om samverkan i syfte att underlätta för dem som ska tillämpa lagen. 5.11Samordnad individuell planering av insatser efter utskrivning Regeringens förslag: Om patienten efter utskrivningen bedöms behöva insatser från både landsting och kommun i form av hälso- och sjukvård eller socialtjänst, ska en samordnad individuell planering genomföras av representanter för de enheter som ansvarar för insatserna. Om insatser behövs från den kommunalt finansierade hälso- och sjukvården, ska även den landstingsfinansierade öppna vården medverka i den samordnade individuella planeringen.