prop · H40330 · 2017-01-10 00:00:00 — 5.5En prövning i domstol av om framtidsfullmakten har trätt i kraft Regeringens förslag: Tingsrätten ska på ansökan av fullmaktshavaren pröva om framtidsfullmakten har trätt i kraft. Fullmaktsgivaren ska ges tillfälle att yttra sig över ansökan, om det kan ske. Även fullmaktsgivarens make eller sambo och närmaste släktingar och överförmyndaren ska ges tillfälle att yttra sig. Domstolen ska inhämta ett läkarintyg. Vid domstolens handläggning ska i övrigt lagen om domstolsärenden tillämpas. Sekretess ska gälla för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden i ärenden om framtidsfullmakter, om det kan antas att fullmaktsgivaren eller någon närstående till denne lider skada eller men om uppgiften röjs. Sekretessen ska gälla i högst . Utredningens förslag: Utredningen föreslår inte någon möjlighet till rättslig prövning av ikraftträdandet. Utredningens förslag till sekretessbestämmelse utgår från förutsättningen att fullmaktshavaren inhämtar läkarintyg. Remissinstanserna berör inte frågan om en rättslig prövning. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås att fullmaktsgivarens make eller sambo och närmaste släktingar endast ska få en underrättelse om ansökan. förmyndaren involveras inte i den rättsliga prövningen. förslag till sekretessbestämmelse utgår från förutsättningen att fullmaktshavaren inhämtar läkarintyg. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser godtar förslagen eller lämnar dem utan invändning. Några remissinstanser, däribland , anser att prövningen i stället ska ligga på överförmyndaren. efterfrågar ett förtydligande av när ikraftträdandet sker i händelse av en rättslig prövning. Bland andra kommun påtalar att det är av avgörande betydelse att läkarintyg avseende bedömning av beslutsförmåga standardiseras så att en praktisk tillämpning blir möjlig. Handikappförbundens samarbetsorgan föreslår att fullmaktshavarens lämplighet ska prövas vid ikraftträdandet. Skälen för regeringens förslag Tingsrätten ska på ansökan av fullmaktshavaren pröva om en framtidsfullmakt har trätt i kraft Den möjlighet till en frivillig rättslig prövning av ikraftträdandet som regeringen föreslår i avsnitt 5.4 kommer att ha påtagliga likheter med den prövning som rätten gör vid anordnande av godmanskap enligt 11 kap. 4 § . I promemorian föreslås att den frivilliga prövningen av ikraftträdandet ska göras av allmän domstol, dvs. tingsrätten som första instans. Några remissinstanser, däribland , förespråkar dock att prövningen görs av överförmyndaren. När det gäller godmanskapsärenden har det i tidigare lagstiftningssammanhang övervägts om dessa ärenden ska prövas av överförmyndaren. Det har dock bedömts att detta inte är lämpligt (se prop. 2010/11:119 s. 68). Regeringen anser att det inte finns skäl att för framtidsfullmakterna nu göra någon annan bedömning (jfr prop. 2013/14:225 s. 18). Mot den bakgrunden och med hänsyn till likheterna mellan den föreslagna prövningen av framtidsfullmakter och godmanskap föreslår regeringen att den frivilliga prövningen av ikraftträdandet av framtidsfullmakter ska handläggas av tingsrätten. Det är den enskildes folkbokföring som styr vilken tingsrätt som handlägger anordnande av godmanskap. Enligt regeringen är det lämpligt att samma behörighetsregel tillämpas i ärenden om ikraftträdande av framtidsfullmakter (jfr prop. 2005/06:117 s. 26). Som och påpekar kan den enskilde sakna folkbokföring i . I sådana fall bör tingsrätten i den ort där den enskilde vistas vara behörig domstol. Om fullmaktsgivaren saknar folkbokföring i och vistas utomlands, bör vara reservforum (jfr 11 kap. 25 § ). Eftersom det som huvudregel är fullmaktshavaren som ska bedöma ikraftträdandet och som därefter ska tillämpa fullmakten är det enligt regeringens uppfattning naturligt att låta honom eller henne avgöra om rättens prövning behövs. Ett ikraftträdande förutsätter fullmaktshavarens medverkan, även om domstol ska pröva frågan. Personer som i och för sig är närstående till fullmaktsgivaren men inte är fullmaktshavare berörs inte på motsvarande sätt av ikraftträdandet. Fullmaktsgivaren har gett fullmaktshavaren förtroendet att använda fullmakten och det är inte motiverat att låta släktingar begära att en domstol ska bestämma att fullmaktshavaren ska påbörja sitt uppdrag. Om det undantagsvis skulle vara så att fullmaktsgivarens make, sambo eller nära släkting anser att fullmaktsgivarens behov av stöd och hjälp inte tillgodoses av fullmaktshavaren, kan en ansökan om godmanskap eller förvaltarskap göras (se 11 kap. 15 § ). Regeringen anser därför att endast fullmaktshavaren ska ha möjlighet att vid behov ansöka om rättens prövning. Rättens prövning bör mynna ut i ett formellt beslut. Om både de materiella och formella förutsättningarna är uppfyllda, ska fullmakten anses ha trätt i kraft. anser att det bör framgå tydligare framtidsfullmakten träder i kraft i händelse av en rättslig prövning av den frågan. I likhet med vad som föreslås gälla för fullmaktshavarens bedömning är det dock inte fråga om att avgöra när – dvs. exakt – beslutsoförmågan har inträtt och ikraftträdandet därmed har skett, utan endast om fullmaktsgivaren är beslutsoförmögen för prövningen (se avsnitt 5.4). Fullmaktsgivarens hälsotillstånd kan naturligtvis variera . Om rätten vid sin prövning finner att framtidsfullmakten inte har trätt i kraft, bör därför fullmaktshavaren vara fri att ansöka på nytt . Rättens avgörande får i den bemärkelsen inte rättskraft. Rättens avgörande vilar på en bedömning av förhållandena vid prövningstillfället och framtidsfullmakten ska endast få tillämpas så länge fullmaktsgivaren är beslutsoförmögen. Även om rätten har beslutat att en framtidsfullmakt har trätt i kraft, gäller således framtidsfullmakten inte om fullmaktsgivaren återfår sin beslutsförmåga. Fullmaktshavarens bedömning av ikraftträdandet innefattar av inte något ställningstagande till den egna lämpligheten för uppdraget. Promemorians förslag innebär att inte heller rättens ska bedöma av fullmaktshavarens lämplighet. Avsikten är alltså att rätten inte ska överpröva fullmaktsgivarens val av fullmaktshavare. Förslaget förstärker enligt regeringens mening fullmaktsgivarens frihet att utse vem som ska företräda honom eller henne. Om det i samband med rättens prövning av ikraftträdandet skulle visa sig att fullmaktshavaren uppenbarligen är olämplig som ställföreträdare, kan överförmyndaren uppmärksammas på detta genom den skyldighet för rätten att kommunicera med vissa särskilt berörda som regeringen föreslår nedan. Överförmyndaren får därmed anledning att överväga om åtgärder ska vidtas för granskning av fullmaktshavarens verksamhet för att bedöma om en ansökan om anordnande av godmanskap eller förvaltarskap ska göras och om fullmaktshavaren i samband med det ska förbjudas att bruka fullmakten (se avsnitt 5.9). Det bör också anmärkas att rätten har möjlighet att på egen hand initiera ett ärende om anordnande av godmanskap (se 11 kap. 15 § tredje stycket ). Mot denna bakgrund anser regeringen att rättens prövning av ikraftträdandet inte ska innefatta en bedömning av fullmaktshavarens lämplighet för uppdraget. Frågor om tingsrättens handläggning Eftersom rättens prövning i stor utsträckning kommer att likna den som görs i fråga om anordnande av godmanskap finns det skäl att utforma handläggningsreglerna för framtidsfullmakter i nära anslutning till hur handläggningen av ärenden om anordnande av godmanskap sker. I promemorian föreslås att fullmaktsgivaren ska ges tillfälle att yttra sig innan ärendet avgörs och att fullmaktsgivarens närstående ska underrättas om ansökan. Detta överensstämmer med vad som gäller vid en ansökan om anordnande av godmanskap. I likhet med , universitet anser dock regeringen att även fullmaktsgivarens make eller sambo och närmaste släktingar bör ges tillfälle att yttra sig. universitet föreslår dessutom involvera andra personer som har en nära relation till fullmaktsgivaren (jfr 11 kap. 16 § , se även 1993/94:251 s. 203), skulle enligt regeringens mening däremot föra I avsnitt 5.9 föreslår regeringen bl.a. att överförmyndaren ska kunna förbjuda fullmaktshavaren att fortsatt bruka fullmakten. ge överförmyndaren tillfälle att yttra sig över ansökan uppmärksammas överförmyndaren på att framtidsfullmakten finns. därmed också möjlighet att upplysa domstolen om att anordnande av godmanskap eller förvaltarskap övervägs. 11 kap. 25 § bör vara den som har att yttra sig i ett ärende För att underlätta rättens kommunicering med bl.a. fullmaktsgivaren bör fullmaktshavaren vara skyldig att i ansökan lämna kontaktuppgifter till fullmaktsgivaren och fullmaktsgivarens make eller sambo och närmaste släktingar. För att rätten ska kunna bedöma om fullmaktshavaren är behörig att ansöka om ikraftträdande och om formkraven är uppfyllda behöver fullmaktshavaren tillsammans med ansökan ge in framtidsfullmakten i original eller bestyrkt kopia. Regeringen anser, till skillnad från Lag- rådet, att detta tydligt bör framgå av lagen. Som regeringen framhåller i avsnitt 5.4 bör uppgifter om fullmakts- givarens personliga förhållanden inte hanteras av fullmaktshavaren eller Det bör i stället ingå i domstolens handläggning att inhämta utredning om fullmaktsgivarens hälsotillstånd och förmåga att ha hand om de angelägenheter som framtidsfullmakten omfattar. Detta bör ske i form av ett läkarintyg eller någon annan likvärdig utredning. domstolen bedömer att det är uppenbart obehövligt att inhämta utredning om fullmaktsgivarens hälsotillstånd, exempelvis på grund av att tillräck- lig utredning redan finns, bör detta kunna undvaras. En läkare som är verksam inom den offentligt bedrivna hälso- och sjukvården är skyldig att utföra undersökningar och ge utlåtanden över dessa på begäran av domstol (se 6 kap. 9 § patientsäkerhetslagen [2010:659]). Ett intyg ska utformas med noggrannhet och omsorg (se 6 kap. 10 § nämnda lag). Att läkarintyg ska inhämtas av rätten i ärenden om ikraftträdande av en framtidsfullmakt bör enligt regeringens mening framgå av den nya lagen. Föreskrifter som t.ex. avser läkarintygets närmare utformning och innehåll kan regeringen meddela i förordning. Härigenom kan t.ex. standardiserade läkarintyg utarbetas, vilket efter- frågas av bl.a. kommun. Utredningen och promemorian föreslår en sekretessbestämmelse som innebär att fullmaktshavaren har rätt att ta del av uppgifter om fullmakts- Eftersom regeringen väljer att inte låta fullmakts- havaren utan domstolen inhämta läkarintyg eller motsvarande utredning behöver sekretessbestämmelserna anpassas efter det. Uppgifter om den Prop. 2016/17:30 enskildes personliga eller ekonomiska förhållanden som finns i ett läkarintyg eller motsvarande utredning som ges in till rätten bör omfattas av sekretess, på samma sätt som gäller i bl.a. förvaltarskapsärenden. Lagen (1996:242) om domstolsärenden bör tillämpas vid rättens prövning av framtidsfullmakters ikraftträdande, på samma sätt som vid t.ex. anordnande av godmanskap. Det innebär bl.a. att ansökan ska vara skriftlig, att sammanträde får hållas och att tingsrättens beslut får överklagas till hovrätten och . 5.6Fullmaktsgivarens bundenhet och skyddet för tredje man Regeringens förslag: En framtidsfullmakt ska inte med bindande verkan få göras oåterkallelig. Avtalslagens bestämmelser om återkallelse ska gälla för framtidsfullmakter. Även i övrigt ska vad som gäller enligt avtalslagen om skriftliga fullmakter gälla för framtidsfullmakter. Det innebär bl.a. att fullmaktsgivaren ska bli bunden genom de åtgärder som fullmaktshavaren vidtar inom ramen för fullmakten, att fullmaktshavaren ansvarar för att han eller hon har den behörighet som krävs och att fullmaktsgivaren i vissa fall ska informera tredje man om att framtidsfullmakten inte längre gäller. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslagen eller lämnar dem utan invändning. menar dock att förslaget kan leda till att fullmaktsgivaren, för att kunna återkalla fullmakten, kan bli tvungen att driva en process för att bevisa sin rättshandlingsförmåga. vid ifrågasätter om det är lämpligt att i enlighet med avtalslagen låta fullmaktshavarens behörighet gälla efter fullmaktsgivarens död. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna instämmer i förslagen eller invänder inte mot dem. Med hänsyn till fullmaktsgivarens utsatta situation anser vid på att förslaget om fullmaktsgivarens informationsplikt innebär ett alltför starkt skydd för tredje man. Några remissinstanser, bl.a. , väcker frågan om fullmaktsgivaren måste driva en process om han eller hon anser sig vara beslutsförmögen och vill återkalla fullmakten. har synpunkter på oklarheter avseende den praktiska hanteringen, bl.a. att upphörandereglerna behöver ändras om inte banken kan behålla originalfullmakten och att det behöver förtydligas hur ett återtagande av fullmakten ska ske och vem som kan ta tillbaka framtidsfullmakten. Skälen för regeringens förslag Framtidsfullmakterna ska som huvudregel följa avtalslagens regler om skriftliga fullmakter I avsnitt 5.2 föreslås att en framtidsfullmakt ska vara skriftlig. Avtalslagen innehåller regler om skriftliga fullmakter. Sådana fullmakter är vanligt förekommande och regleringen är välkänd. En framtidsfullmakt är tänkt att tillämpas på samma sätt som vilken skriftlig fullmakt som helst, med den skillnaden att en framtidsfullmakt träder i kraft först när fullmaktsgivaren kan ha hand om de angelägenheter som fullmakten avser. Enligt regeringen är det viktigt att regleringen av framtidsfullmakter är enkel och så långt som möjligt följer ordningen för vanliga fullmakter. Genom att låta framtidsfullmakter följa avtalslagens regler för skriftliga fullmakter blir det också möjligt att utfärda fullmakter som kan användas både före och efter det att en eventuell beslutsoförmåga inträder. Detta bidrar i sig till ett enklare och enhetligare system för fullmakter överlag och skapar förutsättningar för att framtidsfullmakterna ska bli ett användbart och attraktivt alternativ. Regeringen anser mot denna bakgrund att det är naturligt att ta sin utgångspunkt i avtalslagens regler om skriftliga fullmakter vid utformningen av reglerna om framtidsfullmakter. Det gäller t.ex. i frågor som fullmaktsgivarens bundenhet och fullmaktens återkallelse. Fullmaktshavaren bör således genom att åberopa, och vid behov visa upp, framtidsfullmakten ha rätt att inom fullmaktens gränser vidta åtgärder för fullmaktsgivarens räkning (10 § avtalslagen). I de fall någon utför rättshandlingar mot fullmaktsgivaren bör naturligtvis fullmaktshavaren också få agera för fullmaktsgivarens räkning, t.ex. genom att ta emot medel (26 § avtalslagen). Så länge fullmaktshavaren agerar inom fullmaktens gränser bör fullmaktsgivaren bli förpliktad och berättigad genom åtgärden (10 § avtalslagen). Fullmaktshavaren bör ha ansvar för att framtidsfullmakten omfattar den åtgärd som ska vidtas och, då detta inte är fallet, som huvudregel vara skyldig att ersätta tredje man (dvs. den som fullmaktshavaren agerar gentemot) för den eventuella skada som denne drabbas av (25 § avtalslagen, se även 18 kap. 3 § handelsbalken). Detta är viktigt för tilltron till fullmaktsinstitutet som sådant och för att tredje man ska kunna lita på att fullmakten gäller. När det gäller återkallelse av en framtidsfullmakt kan behovet av en framtida återkallelse vara svår att förutse för fullmaktsgivaren. Det kan ofta dröja mellan upprättandet av en framtidsfullmakt och dess ikraftträdande. Under den tiden kan framtidsfullmakten förlora sin avsedda funktion eller behöva ändras i något avseende. Det kan också visa sig att den som har utsetts som fullmaktshavare inte kan utföra sitt uppdrag eller att han eller hon visar sig vara olämplig för uppdraget. Oavsett vad som har angetts i framtidsfullmakten bör det därför alltid vara möjligt att återkalla fullmakten. En framtidsfullmakt bör således inte få göras oåterkallelig. Eftersom en framtidsfullmakt är skriftlig bör en återkallelse, i likhet med vad som gäller enligt avtalslagen, ske genom att fullmaktsgivaren återtar eller låter förstöra den (16 § avtalslagen). Detta kan knappast vålla några problem när fullmaktsgivaren är beslutsförmögen. tidsfullmakt har förkommit eller om den av någon annan orsak inte utan dröjsmål kan återfås, bör handlingen även få förklaras kraftlös (17 § avtalslagen). I några situationer bör fullmaktsgivaren kunna undgå att bli bunden trots att han eller hon inte har gjort vad som krävs för att återkalla fullmakten. En tredje man som får ett särskilt meddelande från fullmaktsgivaren om att framtidsfullmakten har upphört bör inte kunna invända att återkallelse inte har skett på rätt sätt (jfr 12 § andra stycket och 13 § avtalslagen). Ett sådant meddelande gäller dock bara i förhållande till den tredje man som har fått meddelandet. Fullmaktsgivaren bör inte heller bli bunden av rättshandlingar som fullmaktshavaren vidtar trots att fullmaktsgivaren har meddelat honom eller henne att framtidsfullmakten inte längre gäller, och tredje man känner till detta (20 § avtalslagen). När fullmakten har trätt i kraft skulle det, som bl.a. berör, undantagsvis kunna uppstå en situation där fullmaktsgivarens vilja ifrågasätts genom att fullmaktshavaren inte godtar fullmaktsgivarens återkallelse. Med hänsyn till att framtidsfullmakter förväntas vila på ett starkt förtroende mellan fullmaktsgivaren och fullmaktshavaren anser regeringen att det bör bli mycket ovanligt med tvister om huruvida en återkallelse har skett. Om fullmaktshavaren agerar utan fullmakt, ansvarar han eller hon dessutom för de eventuella skador som detta medför (se ovan om 25 § avtalslagen). Att, som föreslår, kräva att en återkallelse ska kompletteras med ett läkarintyg som visar att fullmaktsgivaren är förmögen att återkalla framtidsfullmakten framstår därför inte som befogat. Om en framtidsfullmakt har trätt i kraft, bör den, i likhet med fullmakter enligt avtalslagen, som huvudregel fortsätta att gälla efter fullmaktsgivarens död (21 § avtalslagen). Fullmaktsgivaren är därmed representerad även som behövs för att dödsboförvaltningen ska komma på plats. vid anför har dödsbodelägarna naturligtvis ett legitimt intresse av att så fort som möjligt få full kontroll över dödsboet. Fullmaktshavarens åtgärder efter dödsfallet bör därför inriktas på att överlämna ansvaret för fullmaktsgivarens angelägenheter till dödsboet och begränsas till sådana åtgärder som är nödvändiga för att undvika att dödsboet drabbas av rättsförlust, t.ex. genom att betala löpande räkningar. Även i fråga om konkurs bör framtidsfullmakter följa samma regler som fullmakter enligt avtalslagen. Det innebär att om en fullmaktsgivare försätts i konkurs efter det att framtidsfullmakten har trätt i kraft har fullmaktshavarens rättshandlingar inte större verkan än de skulle ha haft om fullmaktsgivaren själv företog dem (23 § avtalslagen). Detta hindrar inte att fullmaktshavaren, i avvaktan på att boet övertas av konkursförvaltaren, vidtar åtgärder som är nödvändiga för att skydda fullmaktsgivaren eller hans eller hennes konkursbo mot förlust (24 § avtalslagen). I avtalslagen finns också en bestämmelse som innebär att om fullmaktsgivaren får en förvaltare har fullmaktshavarens rättshandlingar inte större verkan än de skulle ha haft om fullmaktsgivaren själv vidtog dem (22 §). Den frågan behandlas i avsnitt 5.8. 2016/17:30 Om fullmaktsgivaren återfår sin beslutsförmåga, ska tredje man i vissa fall informeras I avsnitt 5.1 och 5.4 föreslår regeringen att en framtidsfullmakt träder i kraft när den enskilde t.ex. på grund av sjukdom eller psykisk funktionsnedsättning varaktigt och i huvudsak inte kan ha hand om de angelägenheter som omfattas av fullmakten. Motsatsvis följer att om fullmaktsgivarens tillstånd därefter förbättras i sådan grad att han eller hon återfår sin beslutsförmåga, upphör framtidsfullmakten att gälla. vid på och ifrågasätter om det är lämpligt att tillämpa 19 § avtalslagen på framtidsfullmakter. Bestämmelsen innebär att om fullmaktsgivaren har särskild anledning att befara att fullmaktshavaren med stöd av en återkallad fullmakt kommer att rättshandla med en tredje man som kan antas sakna kännedom om att fullmakten har upphört, har fullmaktsgivaren en informationsplikt mot den personen. Fullmaktsgivaren ska då, om möjligt, informera den tredje mannen om att fullmakten inte längre gäller. Om fullmaktsgivaren inte gör det, får han eller hon inte mot den tredje mannen göra gällande att fullmakten har upphört. Enligt regeringens mening skiljer sig inte förhållandena åt mellan framtidsfullmakter och vanliga fullmakter så länge fullmaktsgivaren är beslutsförmögen. Skulle fullmaktsgivaren i det läget få kännedom om att fullmaktshavaren i ett särskilt fall kommer att använda en återkallad fullmakt, bör fullmaktsgivaren därför vara skyldig att informera den tredje mannen, om den personen kan antas sakna kännedom om återkallelsen. När det gäller den tid som en framtidsfullmakt är i kraft får informationsplikten en begränsad betydelse redan på grund av att återkallelse då normalt inte kommer att ske. Eftersom fullmaktsgivaren behåller sin rättshandlingsförmåga även när framtidsfullmakten har trätt i kraft kan det dock inte uteslutas att en eller annan återkallelse ändå kommer att ske. Om fullmaktsgivaren i en sådan situation får särskild anledning att befara att fullmaktshavaren kommer att använda den återkallade fullmakten, vore det enligt regeringens uppfattning märkligt om fullmaktsgivaren inte skulle vara skyldig att agera. Fullmaktsgivarens möjligheter att informera tredje man om en återkallelse, efter att han eller hon har tillfrisknat, torde i allt väsentligt vara desamma som före ikraftträdandet. Som framgår ovan upphör framtidsfullmakten att gälla, om fullmaktsgivaren återfår sin beslutsförmåga. Det framstår som rimligt och inte särskilt betungande för fullmaktsgivaren att denne i en sådan situation ska vara skyldig att informera tredje man om att framtidsfullmakten inte längre gäller. Regeringen anser sammantaget att informationsplikten enligt 19 § avtalslagen bör tillämpas på framtidsfullmakter dels när återkallelse sker, dels när en framtidsfullmakt upphör att gälla på grund av att fullmaktsgivaren har återfått sin beslutsförmåga. Som Lagrådet framhåller behöver den senare situationen inte regleras särskilt. Relationen mellan fullmaktsgivaren och Regeringens förslag: Fullmaktshavaren ska vid fullgörandet av sitt uppdrag handla i enlighet med fullmaktsgivarens intressen och, om det är möjligt, samråda med fullmaktsgivaren i viktiga frågor (lojalitets- och samrådsplikt). Om det uppstår en jävssituation, ska fullmaktshavaren inte vara behörig att företräda fullmaktsgivaren. I stället ska överförmyndaren, på fullmaktshavarens begäran, utse en god man att företräda fullmaktsgivaren i angelägenheten. Fullmaktshavaren ska få arvode för sitt uppdrag endast om det anges i framtidsfullmakten. Om arvodets storlek inte framgår av fullmakten, ska ett skäligt belopp få tas ut. Om inte något annat anges i framtidsfullmakten, ska fullmaktshavaren få, till någon annan än sig själv, lämna personliga presenter vars värde inte står i missförhållande till fullmaktsgivarens ekonomiska villkor. En framtidsfullmaktshavare ska inte få bevittna ett testamentsförordnande till förmån för fullmaktsgivaren. I övrigt ska reglerna om sysslomän i 18 kap. handelsbalken tillämpas. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen föreslår inte någon särskild lojalitets- och samrådsplikt. Utredningen föreslår att en fullmaktshavare ska ha rätt till skäligt arvode och att fullmaktshavaren inte ska få ge gåvor i större utsträckning än vad som får anses framgå av framtidsfullmakten. Utredningen lämnar inte något förslag om fullmaktshavarens möjlighet att bevittna testamenten.