prop · H403116 · 2017-02-28 00:00:00 — 2016/17:116 regeringen överväga saken ytterligare. Regeringen avser att återkomma till frågan om det framtida ansvaret för bidragsgivningen till försvarshi- storiska museiverksamheter. Regeringens bedömning: bör överta uppgif- ten att pröva frågor om utställningsgarantier från . Utredningens förslag skiljer sig från regeringens bedömning. En ny myndighet, Myndigheten för museer och utställningar, ska ta över upp- giften att pröva frågor om utställningsgarantier från . Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inget att invända mot förslaget. Några remissinstanser, däribland Statens centrum för arkitektur och design och Livrustkammaren och med Stiftelsen avstyrker förslaget då de inte har något att anmärka på hur uppgiften sköts . Kammar- kollegiet har inget att invända mot förslaget. avstyrker förslaget med hänvisning till att de inte anser att en ny myndighet bör inrättas. Skälen för regeringens bedömning: Den som ordnar en tillfällig ut- ställning som ska visas i kan få statlig utställningsgaranti som täcker kostnaderna för eventuell skada på eller förlust av föremål i enlig- het med förordningen (1998:200) om statliga utställningsgarantier. ansöker utställare om garanti hos , som i sin tur inhäm- tar yttrande från Kammarkollegiet. Kammarkollegiet kan avstyrka ansö- kan om den som ordnar utställningen inte uppfyller nödvändiga säker- hetskrav. får då inte bevilja någon garanti. Eftersom en samlad kompetens kring museiverksamhet föreslås byggas upp vid anser regeringen att det är lämpligt att myndigheten tar över uppgiften att pröva frågor om utställningsgarantier från . kommer utifrån sina nya uppgifter att vara den myndighet som står i kontinuerlig dialog med mu- seisektorn, bl.a. om frågor rörande lokaler och säkerhetsanpassningar (jämför 8.2) Inom myndigheten kommer det dessutom att finnas samlad kompetens kring kulturföremål. Förändringen bör träda i kraft . 8.3En samlad myndighet för att främja kunskapen om historia Regeringens bedömning: De uppgifter som myndigheten hi- storiska museer och myndigheten och med Stiftelsen ansvarar för bör samlas i en myndighet: . Regeringens förslag: Myndigheten Livrustkammaren och Skoklos- ters slott med Stiftelsen avvecklas och upphör som myndighet . taganden i fråga om Livrustkammaren och med Stif- telsen ska inte längre gälla. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. I promemo- rian föreslogs att de uppgifter som myndigheten seer och myndigheten och med Stif- telsen ansvarar för ska samlas i en myndighet – . Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker för- slaget. ser positivt på idén om en utökad myn- dighet. Livrustkammaren och med Stiftelsen betonar vikten av att verksamheterna ges en jämställd status i processen. Flera remissinstanser framför dock att ett totalperspektiv på historien i inte är möjligt, då ansvaret för flera områden som nämns i promemorian ligger inom andra museer. till- styrker förslaget men anser att verksamhetsinriktningen behöver förtydli- gas och utvecklas bl.a. i relation till övriga museer då samtliga centrala museer i något avseende speglar delar av historia. Livrustkam- marens vänner menar att en ny myndighet kan få större möjlighet att fördjupa kunskap och aspekter på svensk historia och historiebruk. Same- tinget menar att förslaget inte synliggör den samiska kulturen och fram- håller att ansvar för belysning av samisk historisk utveckling bäst sker under samisk förvaltning. Skälen för regeringens bedömning och förslag finns luckor mellan de ämnesområden som omfattas av de centrala museernas verksamhet när det gäller att beskriva, tolka och belysa Sveri- ges historia. Det gäller inte minst förutsättningarna för att skildra sam- hällets mer sentida förändringar med allt vad dessa fört med sig av poli- tiska konflikter, sociala rörelser och kulturproduktion. Denna situation har inneburit att den samlade bilden av historiska förlopp och skeenden i inte framträtt i hela sin bredd och komplexitet i den museala praktiken. Det kan också ha inneburit att angelägna perspektiv och syn- sätt förbisetts. I myndigheten ingår och Kungl. Myndigheten svarar också för driften av enligt avtal med Stiftel- sen . ingår även den arkeologiska uppdragsverksamheten i . Denna del av verksamheten ingick tidigare i . Myndigheten är en enrådsmyndighet med ett insynsråd och leds av en överintendent. Enligt förordningen (2014:1079) med instruktion för Sta- tens historiska museer har myndigheten till uppgift att bl.a. främja kunskapen om och intresset för historia och att bevara och ut- veckla det kulturarv som myndigheten förvaltar. seer ska vidare även särskilt förvalta och vårda de fornfynd som Riksan- tikvarieämbetet beslutar att tillföra myndigheten enligt 2 kap. 17 § kul- turmiljölagen (1988:950). I myndigheten och med Stiftelsen ingår museerna Livrustkammaren och 2016/17:116 slott. Myndigheten förvaltar Stiftelsen . Myndigheten är en enrådsmyndighet utan insynsråd och leds av en överintendent. En- ligt förordningen (2007:1195) med instruktion för Livrustkammaren och med Stiftelsen har myndigheten till uppgift bl.a. att bevara och förmedla kulturarvet och att ge per- spektiv på samhällsutvecklingen och samtiden med anknytning till dessa museer. En breddad museimyndighet med uppgift att främja kunskapen om och intresset för historia Regeringen gör bedömningen att de uppgifter som myndigheten och myndigheten och med Stiftelsen ansvarar för bör samlas i en myndighet, , som ges ett utökat uppdrag. Myn- digheten Livrustkammaren och med Stiftelsen ska avvecklas och upphöra som myndighet. ska ha i uppgift att främja kunskapen om och intresset för historia. Myndigheten ska ges en bredare uppgift än vad som är fallet när det gäller att kunna arbeta med historiska skeenden och förlopp som inte är direkt kopplade till befintliga samlings- och äm- nesområden. Över tid bedömer regeringen att det kan bidra till att fler angelägna skildringar av historia kommer till stånd genom myndighetens verksamhet. Ett museums verksamhet tar sin utgångspunkt i de föremål som det förvaltar och kunskapen om dessa föremål – samlingar och kunskaps- uppbyggnad är därmed centrala delar i museets verksamhet. De samling- ar som efter ansvarar för kommer bl.a. att utgöras av arkeologiska föremål från äldsta tid, svensk och utländsk kyrkokonst, betalningsmedel och föremål med finanshisto- risk anknytning samt föremålssamlingar som speglar kungligheternas och de övre samhällsskiktens kulturhistoria. Ett kontinuerligt tillskott kom- mer även fortsättningsvis att ske till samlingarna genom accession av föremål, dels från arkeologiska utgrävningar, dels från andra håll. Utifrån den breddade uppgiften kan det också bli aktuellt för myndigheten att vidga samlingsområdet. bör ges i uppdrag att samverka brett. På så sätt kan publik verksamhet och kunskapsuppbyggnad ske i samverkan med andra aktörer och myndigheten kan säkerställa kompletterande per- spektiv där de egna samlingarna inte är heltäckande. En sådan samverkan innebär även större möjlighet att nå hela landet. Ansvaret för att arbeta med historia delas givetvis av många olika museala verksam- heter på statlig, regional och lokal nivå, och det är nödvändigt att den mångfalden fortsatt bejakas. Som påpekar är den samiska kulturen också en viktig del av historia. I dessa delar kommer det vara betydelsefullt med samarbete med t.ex. Ájtte – svenskt fjäll- och samemuseum. Målsättningen med förändringen är att stärka i en förnyad roll som en brett förankrad kunskapsinstitution som bidrar till forskning inom sitt ansvarsområde och vars verksamhet har kapacitet att vara en inspiration för museisektorn som helhet. dade ansvar och verksamhetsbas skapar också förutsättningar att bli en Prop. 2016/17:116 starkare aktör på den internationella arenan. Den organisatoriska förändringen bör ske . Det inne- bär att Livrustkammaren och med Stiftelsen avvecklas och upphör som myndighet . Regeringen gör bedömningen att beredskapen inom respektive organi- sation är god inför den föreslagna förändringen. seer har genomgått en utvecklingsprocess i och med övertagan- det av den uppdragsarkeologiska verksamheten från Riksantikvarieämbe- tet. Denna process, även om den inte fullt ut kan jämföras med den här föreslagna förändringen, har förlöpt väl och det finns nu möjlighet att ta nästa steg i utvecklingen av myndighetens uppdrag. Förändringen bör ske genom att Livrustkammaren och med Stiftelsen får i uppdrag att förbereda en överföring av myndighetens uppgifter till , och att får ett motsvarande uppdrag om att inordna Livrustkammaren och med Stiftelsen ets uppgifter i myndigheten. Det är viktigt att den organisatoriska föränd- ringen genomförs utifrån utgångspunkten att det är två jämställda aktörer som berörs och att förändringen syftar till att skapa något nytt och större. Det är viktigt att de framgångsrika museiverksamheterna Livrustkamma- ren, och kan utvecklas vidare inom ramen för den förändrade myndigheten . En förändring av denna typ kräver tid och resurser, både för den över- lämnande och för den mottagande myndigheten. ska Livrust- kammaren och med Stiftelsen även förbereda och genomföra en avveckling av myndigheten. Förändringen bör därför ges tid. Bedömningen är dock att den bör vara genomförd . Regeringen har också i budgetpropositionen (prop. 2016/17:1, utg.omr. 17) föreslagit att tillförs 2017–2020 i syfte att stärka myndighet- ens verksamhet. Livrustkammaren och med Stiftelsen seet är i sin nuvarande form bunden med sedan inrättandet 1978 (se prop. 1977/78:100, bilaga 12, s. 128). Mot bakgrund av vad som anges ovan föreslår regeringen att tidigare ställningstaganden i fråga om Livrustkammaren och med Stiftelsen inte längre ska gälla. 8.4Utveckling av Statens museer för världskultur Regeringens bedömning: Världskulturbegreppet och den tematik som följer av dess tillämpning är fortsatt relevant som grund för Sta- tens museer för världskulturs uppgifter och ansvar. Skälen för regeringens bedömning: inrättades Statens museer för världskultur efter beslut av (prop. 1996/97:3, bet. 1996/97:KrU1, rskr. 1996/97:129). 2016/17:116 innefatta de befintliga museiverksamheterna i borg samt – , och Östa- siatiska museet i . I betänkandet framhöll kulturutskottet bety- delsen av att ett museum för världskultur inrättas, bl.a. med hänsyn till pågående samhällsförändringar och vikten av att skapa en knutpunkt som bidrar till kunskap om uppkomsten av olika kulturer vilket därigenom kunde värna den kulturella mångfalden och motverka främlingsfientlig- het och segregation (bet. 1996/97:KrU1 s. 125). i öppnade 2004. Enligt uppdrag i regleringsbrevet har Statens museer för världskultur till redovisat dels ett underlag där myndighetens världskulturuppdrag tydliggörs (Ku2016/02191/KL), dels en rapport med förslag till åtgärder för att förbättra myndighetens eko- nomiska förutsättningar (Ku2016/02192/KL). Uppdragen lämnades efter rekommendationer i Statskontorets myndighetsanalys av Statens museer för världskultur (Ku2015/02603/KL), i vilken Statskontoret bl.a. slog fast att ytterligare åtgärder krävs för att myndigheten ska nå en ekonomi i balans. Statens museer för världskultur konstaterar i rapporterna att de globala utvecklingstendenser som var upprinnelsen till myndighetens tillkomst har förstärkts och fördjupats . Parallellt med detta har utvecklingen inom museiområdet kommit att betona att museer i högre grad tillgängliggörs för alla och fungerar som resurs för samtal, lärande och diskussion. Regeringen bedömer att världskulturbegreppet och den tematik som följer av dess tillämpning äger fortsatt relevans som grund för Statens museer för världskulturs uppgifter och ansvar. Rege- ringen bedömer vidare att Statens museer för världskulturs verksamhet även fortsatt bör utvecklas för att fortsätta vara relevant för alla, men vill understryka vikten av att myndigheten står stadigt på den kun- skapsbas som utgör grunden för museernas arbete och trovärdighet. Sta- tens museer för världskultur och de museiverksamheter som innefattas i myndigheten har ett stort ansvar som kunskaps- och bildningsinstitution- er och har även en lång erfarenhet av detta arbete. Det är ett värdefullt arv som byggts upp över och som regeringen bedömer bör vår- das för framtiden. Det finns dock ingen motsättning mellan ambitionen att nå en större och bredare publik och att bevara en ställning som kun- skapsinstitution, vilket även Statens museer för världskultur konstaterar i sitt underlag. I rapporten avseende de ekonomiska förutsättningarna redovisar Sta- tens museer för världskultur ett antal handlingsalternativ vilka samtliga medför att myndighetens totala lokalytor minskar. Myndighetens uttalade syfte är att därigenom frigöra medel till utveckling och förnyelse av verksamheten och det betonas att inget av alternativen utgör förslag till avveckling av befintlig museiverksamhet. Regeringen tar i samman- hanget inte ställning till i vilka lokaler verksamheten ska bedrivas. Det ligger inom myndighetens ansvar att besluta om. Regeringen har i bud- getpropositionen (prop. 2016/17:1 utg.omr. 17) föreslagit att Statens museer för världskultur tillförs 2017– 2020 i syfte att stärka myndighetens verksamhet. Regeringens bedömning: Det bör övervägas hur de transport- historiska museer och samlingar som ansvarar för ska förvaltas . Skälen för regeringens bedömning: Ansvaret för transporthistoriska museer och samlingar är i hög utsträckning samlat hos Trafik- verket. i är det enda egna museet som driver, men omfattande samlingar vårdas eller visas även på andra ställen i . förvaltar statens samlingar från civil luftfart i en hangar på efter att ha övertagit ansvaret från . En stor del av Trafikverkets samlingar från smalspå- rig järnväg visas på som är en del av friluftsmuseet . Delar av järnvägs- samlingar visas på Museum genom kommunens försorg. På andra museer och hos järnvägsmuseiföreningar finns fordon eller föremål som är långtidsutlånade. En del av dessa fordon används i veterantågstrafik. Även , Statens försvars- historiska museer, Statens maritima museer, hembygdsmuseer och olika arbetslivsmuseer har samlingar och verksamhet kopplad till transport- området. Regeringen uppdrog 2012 åt att föreslå riktlinjer, finansie- ring och former för långsiktig förvaltning samt tillgängliggörande av kulturhistoriskt värdefulla samlingar inom transportområdet. Under ge- nomförandet har samrått med , Riksantik- varieämbetet och Stiftelsen . Myndigheten konstaterar i en rapport (N2012/00833/TE) att det transporthistoriska kulturarvets organisation är en följd av i vilket sammanhang verksamheten har till- kommit. I rapporten föreslås att de transporthistoriska museerna och samlingarna som då var och ansvar (se- nare enbart ansvar) ska samlas och föras över till Kultur- departementet för att drivas vidare. Tre alternativa organisationsformer föreslås: inrättandet av en ny myndighet, inordnande i Statens maritima museer eller förvaltning under avtal med Stiftelsen . Fördelarna med att ansvaret för det transporthistoriska kulturarvet läggs på en myndighet under är flera. Dels kan de olika transporthistoriska museerna och samlingarna regleras och styras samlat, vilket ger stor möjlighet till synergier och god utvecklings- potential, dels finns det inom kunskap och kompe- tens vad gäller styrning av museer. En sådan förändring ligger även i linje med regeringens ambition att renodla statliga myndigheters uppgif- ter. har som huvudsaklig uppgift att ansvara för långsiktig planering av transportsystemet samt drift och underhåll av statliga vägar och järnvägar. Den sammantagna bilden är därmed att det bör övervägas hur de trans- porthistoriska museer och samlingar som ansvarar för kan föras över till ansvarsområde. En sådan ny verksamhetsstruktur bör få i uppgift att främja kunskapen om och intres- set för den svenska transporthistorien och dess roll i samhällsutveckling- en. Den transporthistoriska museisektorn har präglats av 2016/17:116 ideella krafter och ett starkt folkrörelseengagemang via civilsamhällets organisationer. Den nya verksamhetsstrukturen bör därför även ges ett särskilt ansvar för att samverka med det civila samhällets organisationer samt att verka för kunskapsuppbyggnad inom detta område. 9 Samlingar och kulturföremål Hanteringen av samlingar och kulturföremål är avgörande för kultur- arvets bevarande och utveckling. Att olika typer av materiella lämningar, konst- och kulturföremål kan bevaras till eftervärlden är den grund på vilken kulturarvsarbetet vilar. I hanteringen av samlingar och kultur- föremål uppkommer löpande frågor av stor principiell betydelse och etiska hänsyn är viktiga. Förvaltningen av kulturarvets föremål är även i många fall resurskrävande. Den måste bedrivas effektivt för att de över- gripande kulturarvspolitiska prioriteringarna ska kunna uppnås och ut- veckling främjas. Regeringens utgångspunkter när det gäller hanteringen av samlingar och kulturföremål sammanfattas i det följande (avsnitt 9.1). Vidare be- handlas frågor om mänskliga kvarlevor och kultföremål (9.2). Förslag lämnas om en modernisering och förenkling av bestämmelserna om ut- försel av kulturföremål (9.3). Avslutningsvis behandlas hanteringen av Statens konstråds lagerställda konstverk (9.4) och bevarandet av analog film (9.5). 9.1Utgångspunkter för hanteringen av samlingar och kulturföremål Kulturarvet kan bevaras som byggnader och lämningar i landskapet, som objekt som infogas i samlingar och som enskilda kulturföremål. Även många immateriella företeelser dokumenteras och lämnar spår efter sig i form av fysiska föremål. En central del i det professionella kultur- arvsarbetet är att hantera samlingar och enskilda kulturföremål. Frågor rörande bevarande av föremål är också nära sammankopplade med det utåtriktade och publika arbetet. För att kulturarvsobjekten ska kunna upplevas av en publik krävs vanligtvis att de är i gott skick, registrerade och katalogiserade. Förvaring och vård kräver dock stora resurser varför föremåls- förvaltningen ibland också kan framställas som en hämsko för en verk- samhet som vill utvecklas. I viktiga avseenden är denna motsättning dock falsk. Snarare är samlingsförvaltning och föremålsvård i de allra flesta fall en förutsättning för annan verksamhet. Till att börja med är de upp- levelser av kulturarvet som människor får ofta kopplad till autentiska historiska föremål. Vidare handlar det om hur viktig den kunskap är som föremålen rymmer. Varje generation måste ges möjlighet att närma sig dessa spår från det förflutna med sina vetenskapliga metoder, tolknings- modeller och frågeställningar. Även vid digitalt tillgängliggörande visar det sig oftast att hanteringen av de fysiska föremålen är avgörande för att hög kvalitet ska kunna uppnås i de tjänster som tas fram. reser svåra frågeställningar som Prop. 2016/17:116 också har en etisk dimension, bl.a. kring vad som är värt att lägga resur- ser på att bevara. I varje beslut om att införliva eller avyttra föremål bedöms kulturhistoriska värden och det bygger alltid på uppfattningar om vad som kan vara viktigt för eftervärlden. Varje epoks samlande speglar vid tiden rådande värderingar, vilket gör att själva samlandet kan bli föremål för samma slags kunskapande som föremålen i sig. Ett exempel är att kolonialt präglade praktiker inte var ovanliga när flera centrala museisamlingar i byggdes upp, vilket bl.a. återspeglas i hur vissa föremål förts till landet. Det aktualiserar frågor om hur dessa objekt ska hanteras . Det är även viktigt att se att en stor andel av de viktiga kulturarvs- föremål som finns i landet ägs och förvaltas av enskilda och i det civila samhället. Det engagemang som driver detta omhändertagande bör på olika sätt främjas så att intresset för kulturarv och historia även fort- sättningsvis kan utvecklas. Professionernas kunskap avgörande vid samlingsförvaltning Mot bakgrund av hur viktig hanteringen av samlingar och föremål är vill regeringen understryka betydelsen av att utgå från professionernas kun- skap i dessa frågor. Det är de verksamma vid kulturarvsinstitutionerna som har bäst förutsättningar att avgöra svåra frågor om prioriteringar och ta ställning till etiska dilemman. Med målsättningen att förstärka profess- ionernas mandat i dessa frågor bör bl.a. museernas uppdrag att aktivt förvalta samlingarna tydliggöras. I detta syfte föreslås bl.a. de statliga museerna ges tydligare uppdrag och utökade möjligheter att överföra föremål till andra museer (se 7.2.8). I detta sammanhang vill regeringen dock även understryka att det är centralt att det finns tydliga beslutsformer och strategier för att hantera frågor som uppstår i förvaltningen av samlingarna. Vidare måste samråd ske med grupper utanför institutionerna som kan vara berörda av sådana beslut, t.ex. forskare och representanter för minoritetsgrupper. För att uppnå bred legitimitet vid beslut som kan innebära avvägningar mellan olika intressen är tydliga beslutsvägar och en öppen dialog avgörande. 9.2Mänskliga kvarlevor och vissa föremål Regeringens bedömning: bör, i samråd med de centrala museerna och , ges i uppdrag att ta fram en väg- ledning för hantering av mänskliga kvarlevor i museisamlingar samt en motsvarande vägledning för identifiering och repatriering eller re- stitution av föremål i museers samlingar där det kan finnas särskilda etiska skäl för ett återlämnande. Utgångspunkten bör vara att den svenska praktiken ska vara före- dömlig i dessa avseenden sett ur ett internationellt perspektiv. Skälen för regeringens bedömning är ett etiskt och moraliskt förhållningssätt till samlingar grund- läggande för museernas verksamhet och för allmänhetens förtroende för verksamheten. Det gäller såväl kulturhistoriska och konsthistoriska som museer. Det finns internationellt framstående museer som inte längre införskaffar nya föremål till samlingarna eftersom det kan vara svårt att säkerställa föremålens bakgrund och status. Risken för kulturarvsbrott vid köp eller mottagande av donation av föremål, som kan ha stulits eller kommer från illegala utgrävningar och som understöd- jer terrorism eller annan kriminalitet, anses vara för hög. Etiska förhåll- ningssätt krävs även i arbetet med befintliga samlingar. Hänsyn måste särskilt tas till mänskliga kvarlevor och vissa föremål som införlivats i samlingarna då synsätten på vad som var legitima sätt att förvärva föremål var annorlunda än . och Statens museer för världskultur konstaterar i rapporten vid offentliga museer – en kunskaps- översikt (Ku2015/02553/KL) att kunskapen om mänskliga kvarlevor i museisektorn är otillräcklig i förhållande till antalet museer som har mänskliga kvarlevor i sina samlingar. Rapporten visar att minst 66 svenska museer har mänskliga kvarlevor i sina samlingar och att det sammantaget rör sig om kvarlevor från tusentals individer. Rapporten visar även att kvarlevor från samer och andra urfolk i världen finns på 11 museer. Från de övriga nationella minoriteterna har endast ett museum kvarlevor. Den största delen av kvarlevorna har tagits tillvara vid arkeo- logiska undersökningar och kommer till övervägande del från äldre tids- perioder: den förhistoriska tiden eller medeltiden. Det finns dock även senare kvarlevor från medicinska verksamheter samt och arkeologiska insamlingsresor och expeditioner i olika delar av världen. Vidare konstaterar och Statens museer för världskultur att mänskliga kvarlevor hanteras på olika sätt av muse- erna. Trots att de svenska museerna i hög grad följer musei- organisationen etiska regler när det gäller mänskliga kvarlevor efterfrågar flera av museerna nya, nationella riktlinjer eller ett etiskt rådgivande organ. Riktlinjerna skulle kunna vara liknande de som finns i och men anpassade till svenska förhållanden och fungera som komplement till ICOM:s etiska regler och till de föreskrifter för uppdragsarkeologin som ansvarar för.