prop · H403131 · 2017-03-21 00:00:00 — En ändring av motsvarande innebörd gjordes f.ö. i samband med införandet av den grova svårhetsgraden av olovlig kraftavledning (se prop. 1992/93:141 s. 36). Tillgrepp av fortskaffningsmedel, utpressning och tagande av olovlig väg Regeringens förslag: För de ringa svårhetsgraderna av tillgrepp av fortskaffningsmedel och utpressning samt för tagande av olovlig väg ska straffskalan omfatta böter eller fängelse . följdändring ska också göras i terrängkörningslagen. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har inte något att invända mot utredningens förslag. (juridiska fakulteten och samhällsvetenskapliga fakulteten) om det av utredningen åberopade intresset – att de ringa svår- hetsgraderna av de flesta förmögenhetsbrott får likartade straffskalor – är tillräckligt tungt vägande för att motivera ändringarna, bl.a. när den nu- varande konstruktionen inte heller har föranlett några problem i prak- I anslutning till förslaget om tagande av olovlig väg framhåller och () bl.a. att åtgär- den att göra lagen subsidiär i förhållande till endast kommer att ha effekt i fråga om barmarkskörning. Skälen för regeringens förslag: För de lindrigare förmögenhetsbrot- ten föreskrivs vanligen böter eller fängelse . de ringa svårhetsgraderna av tillgrepp av fortskaffningsmedel och ut- pressning samt för tagande av olovlig väg förekommer emellertid bara böter i straffskalan. Till skillnad från anser rege- ringen att intresset av att de flesta ringa förmögenhetsbrott har likartade straffskalor utgör ett tillräckligt skäl för att nu överväga dessa straffska- När det gäller tillgrepp av fortskaffningsmedel får det i och för sig an- ses ovanligt att sådana brott bedöms som ringa. Som framgått av avsnitt 7.3.1 har anmälningarna om tillgrepp av fortskaffningsmedel dessutom minskat kraftigt , främst av det skälet att de flesta bilar och andra fortskaffningsmedel numera är försedda med tekniska anord- ningar som avsevärt försvårar tillgrepp. Detta innebär visserligen att de undantagsfall i vilka det kan bli aktuellt att bedöma tillgrepp av fortskaff- ningsmedel som ringa har blivit ännu färre. Emellertid utgörs den brotts- liga gärningen även i dessa fall av ett uppsåtligt tillgrepp av relativt vär- Prop. 2016/17:131 defull egendom. Vid en jämförelse med särskilt det klandervärda i sådana gärningar som bestraffas som snatteri framstår straffskalan för tillgrepp av fortskaffningsmedel i detta hänseende som omotiverat lindrig. Straffskalan för den ringa svårhetsgraden av brottet ska därför fortsättningsvis inte innefatta bara böter utan också fängelse . Härigenom skapas utrymme för en mer nyanserad straffmätning bl.a. i sådana fall där tillgreppet har medfört betydande risk för skada men ändå ansetts böra hänföras till den ringa svårhetsgraden. Straffskalan för ringa utpressning är oförändrad sedan infördes. Även om det är ytterst ovanligt med lagföringar för brottet gör sig samma skäl för justering av straffskalan gällande här som i fråga om tillgrepp av fortskaffningsmedel. Brottets abstrakta straffvärde bör således anses högre än vad den nuvarande bestämmelsen ger uttryck för. Utöver böter ska därför även fängelse ingå i straffskalan. Såvitt gäller tagande av olovlig väg kan konstateras att den allmänna tillgången på t.ex. terränggående motorcyklar och snöskotrar har medfört att mark numera i större utsträckning skadas till följd av framförande av sådana fordon. I avhållande syfte bör detta få genomslag på straffskalan, som fortsättningsvis ska innefatta inte bara böter utan också fängelse . Som framgått av avsnitt 8.2.1 kommer straffskalan därmed att överensstämma med den som ska uppställas för ringa skadegörelse – tidigare åverkan – i 12 kap. 2 § . Eftersom det under vissa förutsättningar är straffbart både som tagande av olovlig väg och enligt terrängkörningslagen (1975:1313) – vilken lag bara har böter i straffskalan – att på visst sätt köra med motordrivet fordon på barmark på någon annans åker eller skogsväg, bör det klargöras hur förfaranden som strider mot den lagen förhåller sig till bl.a. tagande av olovlig väg. För detta ändamål ska det fortsättningsvis framgå av lagen att den är subsidiär i förhållande till de bestämmelser i som föreskriver strängare straff för beteendet. 8.3Straffskalorna för övriga förmögenhetsbrott bör inte ändras Regeringens bedömning: Straffskalorna för grova förmögenhetsbrott bör inte ändras, utöver vad som redan följer av lämnade förslag i fråga om grov skadegörelse och de grova svårhetsgraderna av egenmäktigt förfarande och olovligt förfogande. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har inte något att invända mot utredningens förslag. För framstår det dock som ologiskt att inte skärpa straffskalan för den grova svårhetsgraden av tillgrepp av fortskaffningsmedel, när utredningen i annat sammanhang föreslagit att det för det brottet ska anges vilka omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt. 2016/17:131 Skälen för regeringens bedömning: I straffskalorna för de grova förmögenhetsbrotten uppställs som minimistraff vanligen fängelse . Som maximistraff anges för de grova svårhetsgraderna av stöld, bedrägeri, häleri, svindleri, förskingring och trolöshet mot huvudman fängelse . För de grova svårhetsgraderna av tillgrepp av fortskaffningsmedel, olovlig energiavledning (tidigare benämnt olovlig kraftavledning respektive olovlig avledning av värmeenergi, jfr avsnitt 6.2), ocker, olovligt brukande och skadegörelse föreskrivs ett maximistraff om fängelse . Straffskalorna för grov stöld, grovt bedrägeri, grov förskingring och grov trolöshet mot huvudman har varit desamma sedan införande. Maximistraffen för de grova svårhetsgraderna av häleri och svindleri fick sin nuvarande nivå 1993. infördes en grov svårhetsgrad av olovlig kraftavledning med den straffskala som alltjämt gäller. Även straffskalan för olovlig avledning av värmeenergi, som utformades med olovlig kraftavledning som förebild, är densamma som när brottstypen infördes . I avsnitt 8.2.1 och 8.2.2 föreslår regeringen att minimistraffet för grov skadegörelse och grovt egenmäktigt förfarande ska höjas till fängelse i lägst och att den i avsnitt 7.5 föreslagna grova svårhetsgraden av olovligt förfogande ska ha samma minimistraff. För de flesta grova förmögenhetsbrott uppställs alltså ett minimistraff om fängelse . I praktiken är detta också det strängaste straff som döms ut för enstaka brott av normalgraden av dessa brott, eftersom minimistraffet för en svårare grad av ett brott i regel anses utgöra ett slags praktiskt maximum för straffmätning av den närmast lägre liggande graden. Det har inte framkommit något skäl för en generell höjning av minimistraffen för de grova brotten. För regeringen framstår det vidare som motiverat att behålla ordningen med vissa lägre maximistraff, detta för att markera att somliga av brotten är att anse som mindre straffvärda än de centrala förmögenhetsbrotten. För de grova svårhetsgraderna av bl.a. tillgrepp av fortskaffningsmedel, ocker och olovligt brukande föreslås därför ingen ändring av straffskalan. Att det numera anges omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om tillgrepp av fortskaffningsmedel ska anses grovt – något som pekar på – föranleder inte annan bedömning. Regeringens bedömning är således att straffskalorna för flertalet av de grova förmögenhetsbrotten är väl avvägda i förhållande till andra brottstyper och att de varken bör höjas eller sänkas. Regeringens bedömning: Utöver straffskalorna för skadegörelse, egenmäktigt förfarande och olovligt förfogande bör straffskalorna för förmögenhetsbrott av normalgraden inte ändras. Inte heller straffskalorna för andra medelsvåra – men icke gradindelade – förmögenhetsbrott bör ändras. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: För flertalet förmögenhetsbrott Prop. 2016/17:131 som också finns i en grov svårhetsgrad är straffet för normalgraden av brottet fängelse i högst . Det gäller stöld, tillgrepp av fortskaffningsmedel, bedrägeri, utpressning, häleri, ocker, svindleri och förskingring. Ett maximistraff om fängelse är vanligt även för medelsvåra förmögenhetsbrott som inte är gradindelade. Något sådant gäller t.ex. för subventionsmissbruk, oredligt förfarande, ockerpantning, olovligt förfogande, handel med inflytande, vårdslös finansiering av mutbrott och behörighetsmissbruk. Straffskalorna för dessa brott utgår från böter. För flera av dessa brott har straffskalorna varit desamma sedan infördes. Den vida straffskalan motiveras i dessa fall av att brotten omfattar även mindre allvarliga förfaranden. När det gäller subventionsmissbruk har emellertid ringa fall undantagits från straffansvar. Det har inte framkommit några skäl för att skärpa straffen för något av de medelsvåra brott som har ett maximistraff om fängelse . Någon generell höjning av minimistraffen ska därför inte föreslås. I avsnitt 8.2.2 föreslår regeringen att maximistraffet för normalgraden av olovligt förfogande sänks till fängelse , som det införs en grov svårhetsgrad av brottet. Vissa gradindelade förmögenhetsbrott av normalgraden har ett maximistraff som understiger . Så är fallet beträffande olovlig energiavledning (tidigare olovlig kraftavledning respektive olovlig avledning av värmeenergi, jfr avsnitt 6.2) och olovligt brukande, för vilka straffmaximum är fängelse . Allt detta är motiverat. Mot bakgrund av det nu sagda saknas skäl att generellt ändra straffskalorna för förmögenhetsbrott av normalgraden. Utöver de i avsnitt 8.2.1 och 8.2.2 lämnade förslagen i fråga om straffen för skadegörelse, egenmäktigt förfarande och olovligt förfogande bör några ändringar i straffskalorna för de medelsvåra förmögenhetsbrotten således inte göras. Regeringens bedömning: Fyndförseelse och åverkan bör alltjämt vara rena bötesbrott. Inte heller bör övriga straffskalor ändras, utöver vad som följer av redan lämnade förslag i fråga om straffskalorna för de ringa svårhetsgraderna av tillgrepp av fortskaffningsmedel och utpressning samt för tagande av olovlig väg Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har inte något att invända mot utredningens förslag. Skälen för regeringens bedömning: För fyndförseelse och den form av åverkan som även fortsättningsvis ska vara straffbelagd (se avsnitt 5.4) föreskrivs endast böter i straffskalan, vilket innebär att det abstrakta straffvärdet för dessa båda brottstyper är lägre än för andra ringa förmögenhetsbrott. Med hänsyn till att straffansvaret för fyndförseelse närmast omfattar handlande av ordningsförseelsekaraktär och till vad som framgått av avsnitt 5.4 – att åverkan ska avse ringa tillgrepp av vissa natur- 2016/17:131 produkter – framstår detta som i hög grad befogat. Böter ska därför även fortsättningsvis anges som enda straff för dessa brottstyper. 9En språklig ändring i 30 kap. 8 § Regeringens förslag: I 30 kap. 8 § ska det genom en språklig ändring förtydligas att det ena av undantagen från huvudregeln att villkorlig dom ska förenas med dagsböter tar sikte på att det finns särskilda skäl mot att döma till böter. Utredningens förslag: Utredningen har inte behandlat frågan. Remissinstanserna: Förslaget har inte remissbehandlats. Skälen för regeringens förslag: I 30 kap. 8 § ges i fråga om påföljdsval den huvudregeln att villkorlig dom ska förenas med dagsböter. Från huvudregeln anger paragrafen vissa undantag, av vilka det ena enligt motiven tar sikte på det fallet att det finns särskilda skäl mot att döma till böter (se prop. 1987/88:120 s. 104). Paragrafen har emellertid fått en språklig utformning som innebär att den i detta hänseende kan läsas som att ”villkorlig dom ska förenas med dagsböter […] om det finns andra särskilda skäl mot att döma till böter”. Som framgått är detta inte avsikten och paragrafen ska därför få en lydelse som står i överensstämmelse med dess angivna syfte. Regeringens förslag och bedömning: Lagändringarna ska träda i kraft . Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens i frågan om behovet av övergångsbestämmelser. Något förslag om tidpunkt för ikraftträdande lämnas inte. Remissinstanserna har inte några synpunkter på utredningens bedömning. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Som framgått innebär förslagen bl.a. att vissa redan kriminaliserade handlingar kan lagföras som ett nytt brott – grovt fordringsbedrägeri – om de begås i stor omfattning och sammantaget avser ett betydande värde. Syftet är att väsentligt förbättra möjligheterna för de brottsbekämpande myndigheterna att ingripa mot och lagföra dem som ägnar sig åt omfattande och systematiska bedrägerier. Detta är en förändring som bör komma till stånd så fort som Övriga förslag innebär förenklingar, förtydliganden och i viss ut- Dessa åtgärder är också angelägna. För re- Prop. 2016/17:131 geringen står det därmed klart att samtliga ändringar bör träda i kraft så snart som möjligt. Ny strafflagstiftning får inte ges retroaktiv verkan. Enligt 2 kap. 10 § regeringsformen får ingen dömas till straff eller annan brottspåföljd för en gärning som inte var belagd med straff när den begicks. Ingen får heller dömas till svårare brottspåföljd för gärningen än den som var föreskriven då. En motsvarande reglering finns i artikel 7 i , som gäller som svensk lag. Om annan lag gäller när dom meddelas, ska enligt 5 § lagen (1964:163) om införande av den lagen tillämpas om den leder till frihet från straff eller lindrigare straff. Några särskilda övergångsbestämmelser behövs därför inte för de föreslagna nya straffbestämmelserna i 9 kap. 3 a § och 12 kap. 2 a § . Dessa bestämmelser ska alltså endast tillämpas på brott som begås efter ikraftträdandet. Detsamma gäller den förändring av straffansvaret för ringa brott som blir följden av förslaget att sammanföra brotten olovlig kraftavledning och olovlig avledning av värmeenergi till ett nytt brott, olovlig energiavledning. Inte heller i fråga om övriga förslag fordras övergångsbestämmelser. Förslagen om straffskärpningar för vissa brott ska – som framgått – inte heller tillämpas på brott som har begåtts före ikraftträdandet. Regeringens bedömning: Förslagen medför inte några ökade kostna- der för rättsväsendet som inte ryms inom de befintliga anslagen. det allmänna i övrigt uppstår inte några ökade kostnader. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: anser att utvecklingen efter ett eventuellt genomförande av de föreslagna ändringarna bör följas och att Domstolar vid behov bör tillföras ytterligare resurser som en följd av förändringarna. Kriminalvården noterar att utredningen förutser att fler personer kommer att lagföras och dömas till längre fängelsestraff och att utredningen – trots berörda svårigheter med att beräkna vilka kostnader detta kan leda till – gör bedömningen att de ekonomiska kon- sekvenserna för Kriminalvården inte blir mer omfattande än att de ryms inom nuvarande budgetramar. Eftersom några beräkningar eller liknande inte har presenterats, anser Kriminalvården att en mer ingående utredning av de ekonomiska konsekvenserna av förslagen bör genomföras. fogdemyndigheten konstaterar att antalet fall där rättelse begärs i myn- dighetens register sannolikt kommer att minska något, främst genom att insatserna mot bluffakturor skärps. Vidare kan ärendeinflödet till den summariska processen komma att minska något, om än ytterst marginellt. Skälen för regeringens bedömning: Införandet av den nya brottsty- pen grovt fordringsbedrägeri – som alltså träffar vissa gärningar som re- 2016/17:131 dan nu är kriminaliserade som bedrägeri men straffbelägger dem på ett tidigare stadium – innebär stora förbättringar för de brottsbekämpande Så kommer utredningarna av sådana brott inte längre att ta lika och även i övrigt bli betydligt mindre resurskrävande. Rättegångarna kan också förväntas bli kortare. Den tid som misstänkta och tilltalade eventuellt behöver vara frihetsberövade kan därmed förkor- Den nya straffbestämmelsen kan också förväntas leda till att fler brotts- offer blir villiga att bidra till utredningen, eftersom det sällan kommer att krävas mer än att de skickar in den bluffaktura de har mottagit och even- tuellt besvarar vissa standardfrågor. kan i sin tur leda till en ökad kännedom hos polisen om omfattningen av denna typ av brottslighet och i förlängningen bättre möjligheter att ingri- pa tidigt mot brotten. Det kommer alltjämt att krävas kontakt med motta- gare av betalningsuppmaningar och liknande meddelanden, för att utreda om de har lidit någon skada. I många fall kommer dock mottagarna inte att ha gjort någon förlust och därmed inte ha ställning som målsägande, vilket leder till förenklingar i hanteringen hos polis och åklagare och vid handläggningen i domstol. Även domstolarna torde påverkas positivt av den nya straffbestämmel- sen, eftersom det vid åtal för grovt fordringsbedrägeri inte lär komma att krävas lika omfattande muntlig bevisning som vid åtal för bedrägeri. tegångarna kan således bli fler, men inte alls lika omfattande som . Sammanfattningsvis kan den nya straffbestämmelsen alltså förväntas leda till fler brottsanmälningar men också effektivare lagföring. soner kommer därmed att kunna lagföras och dömas till längre fängelse- gäller naturligtvis att otillräckliga resurser hos polis och åklagare att utreda dessa nya anmälningar och att lagföra gärningsmän- nen – och hos domstolarna att hantera rättegångarna – kunde leda till att de förväntade positiva effekterna uteblev. Emellertid är det regeringens bedömning att förslaget inte medför några sådana ökade kostnader för polisen, åklagarväsendet och Domstolar som inte kan finansie- ras inom ramen för befintliga anslag. Förslaget förväntas inte heller med- föra ökade kostnader för rättsliga biträden, dvs. Ett ökat antal lagföringar kommer däremot – i den mån de resulterar i annan påföljd än böter – att innebära ökade kostnader för Kriminalvår- den, som för sin del efterlyser en mer ingående bedömning av förslagens ekonomiska konsekvenser än vad utredningen presenterat. det förenat med betydande svårigheter att uppskatta i vilken utsträckning sådana tillkommande lagföringar kommer att leda till fängelse- eller fri- vårdspåföljder och regeringen avser i stället att följa utvecklingen för att närmare kunna bedöma konsekvenserna för myndigheten. bakgrund bedöms kostnadsökningarna kunna finansieras inom ramen för Kriminalvårdens befintliga anslag. Detsamma gäller de ökade kostnader till följd av längre straff som kan följa av förslagen om straffskärpningar för bl.a. skadegörelsebrotten och införande i större utsträckning av anvis- ningar för rubricering av förmögenhetsbrott som grova brott. Lagförslagen i övrigt innebär i huvudsak att regleringen av förmögen- hetsbrotten förenklas och förtydligas. Att bestämmelserna blir enklare att tillämpa bör leda till en allmän effektivisering, framför allt inom polisen Det i förhållande till tidigare reglering något utvid- Prop. 2016/17:131 gade tillämpningsområdet för brottstypen olovlig energiavledning och de ändrade reglerna för åtalsprövning vid vissa grova brott bedöms inte påverka lagföringen annat än i helt marginell utsträckning. Inledningsvis kan den nya regleringen också väntas medföra vissa kostnader för information, utbildning och andra liknande insatser framför allt hos polisen och åklagarväsendet. Dessa är inte mer omfattande än att de ryms inom ramen för befintliga anslag. För del kan det – som myndigheten själv påpekar – bli fråga om ett i vart fall marginellt minskat inflöde av ärenden samt därutöver ett minskat arbete med rättelser. Förslagen bedöms inte innebära några kostnadsökningar för det allmänna i övrigt. Rättstryggheten för både företag och enskilda kan förväntas påverkas positivt av den brottsavhållande effekt som följer av en straffbestämmelse om grovt fordringsbedrägeri. Inte minst lär en reglering som gör det svårare att undkomma straff för bedrägerier med bluffakturor komma att underlätta för ensamföretagare och andra som bedriver verksamhet i begränsad omfattning. En annan positiv effekt av förslaget om grovt fordringsbedrägeri är att brottsoffren inte i samma utsträckning som lär behöva avsätta tid för att delta i förhör vid utredning och lagföring av brotten. Det gäller i stor utsträckning även mottagare som är målsägande och har ett enskilt anspråk. Förslaget i denna del kan därmed förväntas leda till en minskning av inte bara de ekonomiska förluster som betalning av bluffakturor medför, utan också av de andra kostnader som kan uppstå för företag och enskilda i samband med brottsutredning och lagföring. 11.2Konsekvenser för brottsligheten och för det brottsförebyggande arbetet Regeringens bedömning: En särskild straffbestämmelse som tar sikte på vissa systematiska bedrägerier bör leda till minskad brottslighet. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte några synpunkter på utredningens bedöm- Skälen för regeringens bedömning: En ändrad eller utvidgad kriminalisering av något som är ett faktiskt samhällsproblem medför en avhållande effekt som i sig är positiv. Särskilt i de fall där straffbestämmelsen tar sikte på brottslighet som drivs av ekonomiska motiv kan en modern och effektiv strafflagstiftning få snabb effekt. Bestämmelsen om grovt fordringsbedrägeri kan förväntas leda till att både företag och enskilda får sin uppmärksamhet fäst på att vissa förfaranden är brottsliga och därmed inte i samma utsträckning som låter sig förledas av bluffakturor och liknande meddelanden. Detta – i kombination med en effektivare lagföring och högre straff – gör det mindre lönsamt och mer riskabelt för gärningsmännen att ägna sig åt denna typ av brott. bör förslaget därmed leda till minskad brottslighet. En ökad anmälningsbenägenhet kan leda till en ökad kännedom om Detta kan i sin tur ge positiva effekter i form av bättre 2016/17:131 möjligheter att förebygga brott. Varje förändring som innebär något som inte var straffbelagt, eller som bara utgjorde en del av ett annat brott, påverkar brottsstatistiken och leder till att brottsligheten blir synlig. Antalet bedrägerier med hjälp av bluffakturor kan därför förväntas öka statistiskt sett. Regeringens bedömning: Förslagen förväntas inte få några andra konsekvenser. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte några synpunkter på utredningens bedöm- Skälen för regeringens bedömning: Förslagen får inte några konsekvenser för den kommunala självstyrelsen eller för anslutning till Europeiska unionen och inte heller några ekonomiska konsekvenser för kommuner och landsting. Förslagen får inte heller några andra sådana konsekvenser som avses i 7 § förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning. 12.1Förslaget till lag om ändring i 4 kap. Om brott mot frihet och frid 4 b § Den som förföljer en person genom brottsliga gärningar som utgör 1.misshandel enligt 3 kap. 5 § eller försök till sådant brott som inte är ringa, 2.olaga tvång enligt 4 kap. 4 § första stycket, 3.olaga hot enligt 4 kap. 5 § första stycket, 4.hemfridsbrott eller olaga intrång enligt 4 kap. 6 §, 5.kränkande fotografering enligt 4 kap. 6 a §, 6.olovlig identitetsanvändning enligt 4 kap. 6 b §, 7.ofredande enligt 4 kap. 7 §, 8.sexuellt ofredande enligt 6 kap. 10 §, 9.skadegörelse enligt 12 kap. 1 § eller försök till sådant brott, 10.ringa skadegörelse enligt 12 kap. 2 §, eller 11.överträdelse av kontaktförbud enligt 24 § lagen (1988:688) om kontaktför- döms, om var och en av gärningarna har utgjort led i en upprepad kränkning av personens integritet, för olaga förföljelse till fängelse i högst . I paragrafen straffbeläggs olaga förföljelse.