prop · H403224 · 2017-09-11 00:00:00 — Om det är nödvändigt att omhänderta en hund för att hindra att den orsakar skada eller avsevärd olägenhet ska få besluta om detta. Om en hund har omhändertagits ska ägaren eller innehavaren inte få förfoga över hunden utan tillstånd av den myndighet som har Den myndighet som har meddelat beslutet ska besluta att det ska upphöra om det inte längre finns skäl för omhändertagandet. Utredningens förslag: Överensstämmer i stort med regeringens. utredningens förslag är rätt att omhänderta en hund kopplad till ett polisingripande. Remissinstanserna: Samtliga länsstyrelser anser att uppgiften att omhänderta en hund bör ligga kvar på eftersom den ofta är förknippad med andra polisiära ingripanden eller anmälningar. Övriga remissinstanser har inga synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: För att förhindra att en hund orsakar skada eller avsevärd olägenhet får , om inte andra mindre ingripande åtgärder anses tillräckliga, besluta att den ska omhändertas (11 § tillsynslagen). Omhändertagande av hundar har en koppling till allmän ordning och säkerhet eftersom syftet är att skydda omgivningen från hundar som kan skada, skrämma eller störa. Att skydda och hjälpa människor som blir attackerade eller hotade av aggressiva hundar är en polisiär kärnuppgift som följer av 2 § polislagen. Bestämmelserna i tillsynslagen varken utvidgar eller begränsar polisens skyldighet att hjälpa allmänheten i En enskild person som exempelvis känner sig hotad av en kamphund som springer lös i ett bostadsområde kan därför alltid i första hand kontakta polisen för skydd och hjälp. Detta gäller oavsett hur uppgifterna i tillsynslagen fördelas mellan och Omhändertaganden av bitska hundar inleds genom att en polispatrull är i en situation där frågan om ett omhändertagande blivit I dessa situationer är det naturligtvis, som länsstyrelserna påpekat, mest effektivt och ändamålsenligt att kan besluta att hunden ska omhändertas. Sådana situationer kräver ofta den yrkesutbildning och de befogenheter att använda våld och tvång som en Hundar kan dessutom behöva tas om hand och då inte har någon jourberedskap. bakgrund bör, som utredningen har föreslagit, även fortsättningsvis ha kvar ett visst ansvar för att besluta om omhändertaganden behöver inte nödvändigtvis inledas genom ett Ett exempel på detta är hundar som springer lösa i ett område där det finns vilt och ska omhändertas enligt 17 §. röra sig om situationer där någon ringer till under en kväll eller helg om att en aggressiv och farlig hund springer lös i ett att ett omhändertagande från sida inte bör vara kopplat till ett polisingripande, som Prop. 2016/17:224 föreslagits av utredningen. bör i stället kunna omhänderta en hund för att förhindra att den orsakar skada eller avsevärd olägenhet om det är nödvändigt att omhänderta hunden. Detta bör främst ske i akuta situationer där starka ordnings- eller säkerhetsskäl talar för att hunden bör omhändertas . När hunden väl är under kontroll och faran är över bör dock ansvaret för djurskötseln gå över till . När det inte är fråga om akuta situationer utan uppgifter har framkommit i till exempel en brottsanmälan, en rapportering från ett polisingripande eller en anmälan från enskilda personer handlar det i stället om att en handläggare i efterhand ska göra en bedömning av omständigheterna i ärendet och på grundval av dessa avgöra om det finns skäl att fatta beslut om att omhänderta en hund. I dessa fall kan det inte anses mest effektivt och ändamålsenligt att fattar beslut om omhändertagande. Uppgifterna kan inte heller anses ha någon omedelbar koppling till kärnverksamhet och de kan inte anses kräva de befogenheter och den kompetens som ryms inom . I dessa situationer bör därför ansvaret för omhändertagandet flyttas över till som har andra liknande uppgifter. fattar länsstyrelserna till exempel beslut om att omhänderta djur, och då även hundar, enligt djurskyddslagen. Att omhänderta en hund innefattar väsentligen samma arbetsuppgifter oavsett om ingripandet sker med stöd av tillsynslagen eller djurskyddslagen. Hundar utgör också en stor andel av de djur som omhändertas enligt djurskyddslagen. Det ligger därför nära till hands att ska omhänderta hundar även enligt tillsynslagen. Enligt gällande regler i 12 § tillsynslagen får ägaren eller innehavaren av en hund som har omhändertagits inte förfoga över den utan tillstånd av . Till följd av att både och länsstyrelserna nu föreslås få fatta beslut om omhändertagande av hundar enligt tillsynslagen bör 12 § ändras så att den myndighet som har meddelat beslutet ska ge tillstånd att förfoga över hunden. Det bör även vara den beslutande myndigheten som ska besluta att omhändertagandet ska upphöra om det inte längre finns skäl till det (13 §). 8.4Verkställighet av beslut om att omhänderta hundar Regeringens förslag: Om ett beslut om omhändertagande har fattats av ska myndigheten skyndsamt informera om beslutet. ska i sin tur skyndsamt pröva om beslutet ska fortsätta att gälla. Den beslutande myndigheten ska ansvara för att omhändertagandet verkställs. Om beslutar att beslut om omhändertagande ska fortsätta att gälla, ska dock skyndsamt ta över ansvaret för verkställigheten av beslutet. Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens. 2016/17:224 Remissinstanserna: Remissinstanserna framför samma synpunkter på förslaget som när det gäller verkställighet av beslut och omedelbara omhändertaganden enligt djurskyddslagen, se avsnitt 7.1 och 7.2. Skälen för regeringens förslag: Förslaget om att skyndsamt ska informera om ett beslut om omhändertagande, som i sin tur skyndsamt ska pröva om beslutet ska fortsätta att gälla, är utformat på motsvarande sätt som den föreslagna ändringen av 32 § djurskyddslagen. Detta innebär att samma skyndsamhetskrav föreslås gälla som vid omhändertaganden enligt djurskyddslagen. I avsnitt 7.2 har regeringen motiverat varför det ska finnas ett krav på skyndsamhet och hur detta bör formuleras. Likheterna med djurskyddslagen är så stora att motsvarande regler bör tas in även i tillsynslagen. Regeringen har i avsnitt 7.1 motiverat varför länsstyrelserna bör ansvara för att verkställa beslut om omhändertagande av djur enligt djurskyddslagen. Samma skäl gör sig gällande när det gäller omhändertagande av hundar enligt tillsynslagen. bör därför även ansvara för att verkställa sina egna beslut avseende omhändertagande av hundar. När det gäller beslut som själv har meddelat bör dock myndigheten, i likhet med vad som föreslagits på djurskyddsområdet, svara för den initiala verkställigheten under t.ex. kvällar och men lämna över ansvaret för hundarna till . Intresset av en klar, enkel och lättillämpad ordning motiverar att samma regler gäller för alla djur som polisen omhändertar, oavsett om detta sker med stöd av tillsynslagen eller djurskyddslagen. Detta gäller särskilt mot bakgrund av att de båda lagarnas tillämpningsområden delvis överlappar varandra och i vissa fall avser samma hundar och hundägare. På motsvarande sätt som bör även stora delar av det praktiska verkställighetsarbetet kunna utföras av externa uppdragstagare. 8.5Beslut om att sälja, skänka bort eller avliva hundar som har omhändertagits Regeringens förslag: ska överta uppgiften att fatta beslut om att sälja, skänka bort eller avliva en hund som har omhändertagits. ska ansvara för att beslutet verkställs. Utredningens förslag: Överensstämmer i stort med regeringens förslag. Utredningens förslag saknar förtydligandet att själv ska ansvara för att beslutet om att sälja, skänka bort eller avliva en hund som har omhändertagits verkställs. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har ingen invändning mot förslaget. Samtliga länsstyrelser anser att förslaget att ska fatta beslut om att sälja, skänka bort eller avliva en hund som har omhändertagits, på motsvarande sätt som på djurskyddsområdet, är möjligt att genomföra men anser att det bör övervägas om det innebär en effektivisering eller besparing för staten som helhet. anser att även ska ta över uppgiften att besiktiga hundar eftersom polisens besiktningar av hundar enligt Djurskyddet har Prop. 2016/17:224 fått mycket kritik. Skälen för regeringens förslag: I avsnitt 8.4 har föreslagits att i det inledande skedet bör svara för att verkställa beslut om omhändertagande som myndigheten själv fattat men att verkställigheten ska lämnas över till . På så sätt kommer beslut om att omhänderta djur att hanteras på samma sätt, oavsett om besluten stödjer sig på djurskyddslagen eller tillsynslagen. Ansvarsfördelningen innebär att inte längre bör besluta om en omhändertagen hund ska säljas, skänkas bort eller avlivas. I detta skede av handläggningen har enligt regeringens förslag tagit över ansvaret för verkställigheten av omhändertagandet. Hunden har tagits om hand och förvaras t.ex. på ett som ingått avtal med. Hunden ska därefter testas, bl.a. för att bedöma dess mentala status, och omdömet över hunden ska sedan kommuniceras med hundägaren innan ärendet är klart för avgörande. är det polisens hundgrupper som utför besiktning av hundar enligt de föreskrifter som har meddelats av dåvarande (RPSFS 2011:2). Djurskyddet anser att ska ta över även denna uppgift. Även om inriktningen för polisens hundgrupper främst är en annan – narkotika, vapen, spårning, ordningsstörningar – skulle det leda till ökade kostnader om en annan myndighet behöver bygga upp en motsvarande organisation för att testa hundar. Regeringen anser därför att polisens hundgrupper även i fortsättningen bör besikta hundarna, men då på uppdrag av och på dennas bekostnad. Uppgiften att besluta om en omhändertagen hund ska säljas, skänkas bort eller avlivas har inte något samband med polisens kärnuppgifter och kräver inte heller de särskilda befogenheter och den kompetens som ryms inom . Som länsstyrelserna själva påpekat fattar de beslut om att sälja, skänka bort eller avliva djur på djurskyddsområdet. Regeringen anser inte att denna uppgift skiljer sig väsentligt från de andra uppgifter enligt tillsynslagen som flyttas över. Det får därför anses bidra till en effektivisering att även denna uppgift flyttas över. Regeringens slutsats blir därför att uppgiften att besluta om en omhändertagen hund ska säljas, skänkas bort eller avlivas enligt 12 § tillsynslagen bör flyttas över till . Paragrafen bör också förtydligas på så sätt att det i ett andra stycke framgår att ska ansvara för att besluten enligt första stycket verkställs (jfr 34 § djurskyddslagen). Regeringens förslag: ska överta uppgiften att meddela Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga länsstyrelser påpekar att förslaget sannolikt inte kommer innebära en besparing för staten och att förbudet grundar sig på fakta som hos ofta är förknippade med 2016/17:224 andra polisiära ärenden utanför arbetsområde. anser att polisen är bättre skickad att bedöma om en hund använts som vapen och har påpekat att föreslagen ändring kräver att personal har tillgång till polisens belastningsregister, vilket även länsstyrelserna påpekat. Även Djurskyddet i anser att uppgiften bör ligga kvar på eftersom bedömningen ska göras utifrån om någon använt hund som vapen. är tveksam till förslaget och anser att det borde vara en polisiär bedömning. Övriga remissinstanser har inte särskilt yttrat sig över förslaget. Skälen för regeringens förslag: får meddela hundförbud för den som allvarligt brister eller har brustit i tillsynen över en hund, 15 §. Ärenden om hundförbud handläggs på i princip samma sätt som andra ärenden enligt tillsynslagen och är mycket ovanliga. förekom endast ett tiotal ärenden i hela landet. Vid bedömningen av om ett hundförbud bör meddelas ska bl.a. särskilt beaktas om den mot vilken förbudet avses gälla har begått ett brott där han eller hon har använt en hund som vapen. Samtliga länsstyrelser, Djurskyddet i , och anser att polisen är bättre skickad att göra sådana bedömningar. Även inom är det dock ett stort avstånd mellan förvaltningsärendena och förundersökningsverksamheten. Polisens belastnings- och misstankeregister får inte användas vid handläggning enligt tillsynslagen. Att någon har använt en hund som vapen när han eller hon har begått brott framgår inte heller av belastningsregistret. För tillgång till den informationen krävs att man tar del av domen. Tvärtemot vad och länsstyrelserna anfört behöver därför inte personal ha tillgång till polisens belastningsregister för att kunna handlägga ärendena. Som tidigare redovisats bör ha en uppgiftsskyldighet gentemot länsstyrelserna. kan då informera om brottsmisstankar och andra omständigheter som kan läggas till grund för bedömningen i ärendet. Med hänsyn till att en dom i princip alltid föregås av en polisanmälan och förundersökning anser regeringen, till skillnad från utredningen, att genom uppgiftsskyldighet och möjlighet att begära ut domar från domstolarna kan få nödvändig information utan att domstolarna behöver åläggas en underrättelseskyldighet. Vid bedömningen av om ett hundförbud bör meddelas ska även tas särskild hänsyn till om en hundägare vid upprepade tillfällen har varit föremål för förelägganden eller förbud enligt 8 § eller haft hand om en hund som omhändertagits med stöd av 11 §. Som framgått i avsnitt 8.1och 8.3 föreslår nu regeringen att dessa uppgifter ska övergå till länsstyrelserna. är därmed den myndighet som kommer att ha kännedom om huruvida någon vid upprepade tillfällen har varit föremål för åtgärder enligt 8 eller 11 §§. Med anledning av detta och då det är fråga om förvaltningsrättsliga ärenden som inte kräver den särskilda kompetens och de befogenheter som ryms inom anser regeringen att uppgiften bör övergå till länsstyrelserna. 8.7Länsstyrelsen ges möjlighet att begära hjälp av Regeringens förslag: ska på begäran av lämna den hjälp som behövs för att ska kunna verkställa sina beslut. Handräckning får begäras endast om det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att en polismans särskilda befogenheter att använda våld eller tvång behöver tillgripas, eller det annars finns synnerliga skäl. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna har samma synpunkter på förslaget som när det gäller handräckningsbestämmelsen i djurskyddslagen, se avsnitt 7.3. Skälen för regeringens förslag: I likhet med vad som gäller den bestämmelse som finns i djurskyddslagen bör det i tillsynslagen införas en bestämmelse om att ska lämna den hjälp (handräckning) som behövs för att ska kunna verkställa sina beslut. Som framgått i avsnitt 7.3 kan hjälp från behövas om ställs inför våldsamma eller hotfulla situationer eller om polisens medverkan är nödvändig för att överhuvudtaget kunna genomföra myndighetsåtgärderna. Ett exempel är att ägaren vägrar öppna när tjänstemän ska verkställa ett beslut om omhändertagande av en hund. En sådan bestämmelse ger en polisman rätt, om det är nödvändigt, att med tvång bereda sig tillträde till lägenheten där hunden finns för att verkställa beslutet att omhänderta hunden, 20 § första stycket fjärde meningen polislagen. Handräckningsbestämmelsen bör i övrigt utformas på samma sätt som 27 a § djurskyddslagen, se vidare under avsnitt 7.3 där även remissinstansernas synpunkter behandlats. 8.8Kostnader för omhändertagna hundar Regeringens förslag: och får, om det finns särskilda skäl, i enskilda fall medge undantag från skyldigheten för ägaren eller innehavaren att betala de kostnader som omhändertagandet har medfört. Kostnaderna ska i sådana fall slutligt betalas av den myndighet som har gett förskott på kostnaden. Om en hund som har omhändertagits ska säljas får och ta ut ersättning för sina kostnader för omhändertagandet och försäljningen ur köpesumman. Köpesumman ska i första hand täcka kostnader. Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: anser att förslaget kan innebära problem med utkrävande av ansvar mellan myndigheterna och att en osäkerhet för djurägaren kan uppstå om vilken myndighet som 2016/17:224 har hand om hans eller hennes ärende. Övriga remissinstanser har inte några synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Ägaren eller innehavaren av en hund som har omhändertagits med stöd av 11 eller 17 § tillsynslagen ska som huvudregel betala de kostnader som omhändertagandet medfört. Om det finns särskilda skäl får enligt gällande regler i enskilda fall medge undantag från skyldigheten att betala kostnaden. Kostnaderna får förskotteras av allmänna medel och om en omhändertagen hund har sålts genom försorg, får ta ut ersättning för kostnaden för omhändertagandet och försäljningen ur köpeskillingen, 20 §. Det anges också i 20 § sista stycket att om det efter att har fått täckning för sina kostnader återstår pengar från köpeskillingen tillfaller dessa ägaren. På samma sätt som enligt förslaget i djurskyddslagen bör både och i en ny reglering få ge förskott på kostnader av allmänna medel eftersom bägge myndigheterna kan ha kostnader för samma omhändertagna hund. Om både och har förskotterat kostnader beträffande samma hund bör i första hand få täckning för sina kostnader ur köpesumman om hunden säljs. Både och bör även få möjlighet att i enskilda fall medge undantag från skyldigheten för ägaren eller innehavaren att betala de kostnader som omhändertagandet har medfört. Kostnaderna ska i sådana fall slutligt betalas av den myndighet som har förskotterat kostnaden. Hanteringen av kostnaderna bör enligt regeringens bedömning kunna lösas av myndigheterna på ett praktiskt sätt. Sådana problem med utkrävande av ansvar mellan myndigheterna som befarar bör därför inte uppstå. Eftersom kommer ha huvudansvaret och handlägga de flesta ärendena bör inte heller någon större osäkerhet om vilken myndighet som har hand om djurägarens ärende uppkomma. Det följer av allmänna förmögenhetsrättsliga principer att medel som kvarstår efter det och, i förekommande fall, har fått täckning för sina kostnader tillfaller ägaren. Det är därför inte nödvändigt att ange detta i författningstexten och den sista meningen i nuvarande bestämmelse bör därför tas bort. Regeringens förslag: ska ta emot underrättelser från jakträttshavare om att han eller hon har omhändertagit en hund som springer lös i ett område där det finns vilt. Om jakträttshavaren inte vill ta hand om hunden ska ansvara för att omhänderta hunden. Kan inte hunden tas om hand får besluta att avliva hunden. Om inte ägaren eller innehavaren har återtagit hunden får besluta att sälja, skänka bort eller avliva hunden. Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inte synpunkter på förslaget. ser svårigheter som kan drabba jägare och markägare och anser därför inte att nuvarande system ska ändras. Djurskyddet i anser att det är en polisiär uppgift att avliva en hund alternativt en uppgift för en jägare som i så fall bör tillkallas av polis. Även vid är man tveksam till att det är en lämplig uppgift för att avliva en hund. Skälen för regeringens förslag: Även om det är ytterst sällan som tar emot underrättelser om att jakträttshavare har omhändertagit hundar som springer lösa i marker där det finns vilt kan det bli fråga om en för ganska omständlig och verksamhetsfrämmande hantering. Hunden ska transporteras och förvaras och senare säljas, skänkas bort eller avlivas. Till detta kommer också beslut om hur kostnaderna ska fördelas. Detta gäller även om det bara rör sig om enstaka ärenden i hela landet. Regeringens uppfattning är därför att det även i detta fall saknas bärande skäl för att denna typ av uppgifter ska utföras av . Enligt regeringens förslag kommer även att ha andra liknande uppgifter inom djurområdet och kommer även enligt djurskyddslagen ansvara för att verkställa beslut om att avliva djur, däribland hundar. Med tillgång till bl.a. länsveterinärer och djurskyddsutbildad personal får anses vara väl lämpad för uppdraget. har framhållit att förslaget innebär att en person som omhändertagit en hund enligt 17 § kan tvingas behålla den tills öppnar och att som är rikstäckande och har öppet dygnet runt därför har bättre förutsättningar att fullgöra sina skyldigheter än . Förbundet har också framfört att det kan vara en betydande resväg till kontor, vilket kan drabba den som omhändertar hunden. Så som 11 § andra stycket tillsynslagen numera föreslås utformas har möjlighet att omhänderta en hund som orsakar skada eller avsevärd olägenhet om det är nödvändigt att omhänderta hunden. Detta kan t.ex. vara om en hund av starka ordnings- eller säkerhetsskäl behöver omhändertas och då inte har någon jourberedskap. bör därför i dessa fall ha möjlighet att omhänderta hunden. Eftersom det är ytterst sällan som bestämmelsen aktualiseras, och att antalet enligt Jägarnas riksförbud sannolikt kommer bli ännu färre i takt med att jakthundspejlar utvecklas, kan inte heller den omständigheten att det kan vara betydande resväg till kontor anses väga så tungt att förslaget inte bör genomföras. Regeringen föreslår därför att i stället för ska ta emot underrättelser om att en jakträttshavare omhändertagit en hund som springer lös i marker där det finns vilt samt därefter transportera, förvara, sälja, skänka bort eller avliva hunden enligt 17–18 §§. 2016/17:224 8.10 Anmälningar om att någon har dödat en hund i ett område där det finns lantbruksdjur och tillstånd för jakträttshavare att avliva katter Regeringens bedömning: bör ha kvar uppgiften att ta emot anmälningar om att någon har dödat en hund som har anträffats lös i ett område där det finns lantbruksdjur. bör också ha kvar uppgiften att besluta i frågor om tillstånd för jakträttshavare att avliva övergivna eller förvildade katter inom tätbebyggt område. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Djurskyddet anser att även ska ta över uppgiften att besluta i frågor om tillstånd för jakträttshavare att avliva övergivna eller förvildade katter och att en djurskyddsmässig bedömning från en veterinär ska ligga bakom ett eventuellt beslut om avlivning. Övriga remissinstanser har inte några synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens bedömning: har till uppgift att ta emot anmälningar om att någon har dödat en hund som har anträffats lös i ett område där det finns lantbruksdjur, 14 §. Ärendena förekommer ytterst sällan, och i stora delar av landet har bestämmelsen inte använts överhuvudtaget. Det fåtal anmälningar som förekommit har inte inneburit någon belastning för och därför inte heller påverkat polisens kärnverksamhet. Anmälningarna leder bara till att polisen försöker identifiera och underrätta hundägaren, det blir därför inte fråga om någon transport, förvaring eller andra tidskrävande uppgifter. Mot den bakgrunden bör uppgiften enligt 14 § att ta emot anmälningar om att någon har dödat en hund som anträffats lös i ett område där det finns lantbruksdjur ligga kvar hos . Djurskyddet anser att länsstyrelserna även bör besluta i frågor om tillstånd för jakträttshavare att avliva övergivna eller förvildade katter enligt 21 § och att en djurskyddsmässig bedömning från en veterinär ska ligga bakom ett eventuellt beslut om avlivning. Uppgiften att besluta i frågor om tillstånd för jakträttshavare att avliva övergivna eller förvildade katter kännetecknas av att uppgiften har en tydlig koppling till vapen- och ordningsfrågor eftersom den handlar om vem som får avlossa skjutvapen inom tätbebyggt område. Regeringen anser därför att uppgiften bör ligga kvar på . Regeringens förslag: beslut ska få överklagas till Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt i frågan. Skälen för regeringens förslag: Enligt 26 § tillsynslagen får beslut enligt lagen och beslut om registrering av hund som meddelas av eller den som ansvarar för driften av registret överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Med anledning av Prop.