prop · H403149 · 2017-03-21 00:00:00 — Enligt 5 § första stycket lagen (1964:163) om införande av får ingen dömas för en gärning som inte var straffbelagd när den begicks. Ett åsidosättande av bokföringsskyldigheten för en filial eller en utomlands bosatt fysisk person som sker före ikraftträdandet kan alltså inte medföra straffansvar för bokföringsbrott. Mot denna bakgrund är några övergångsbestämmelser inte nödvändiga. Regeringens bedömning: Förslagen i denna proposition innebär att det straffbara området utvidgas i enlighet med vad som vid regelverkets tillkomst har varit lagstiftarens avsikt när det gäller bokföringsbrottet. Förslagen påverkar inte vem som är bokföringsskyldig eller bokförings- 2016/17:149 skyldighetens innebörd. Några statsfinansiella konsekvenser uppkommer inte. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning (promemorian s. 37). Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna yttrar sig inte särskilt över bedömningen. vid framhåller att informationsinsatser kan behövas. lämnar liknande synpunkter. vid efterfrågar underlag för bedömningen av förslagens brottsförebyggande effekter. Skälen för regeringens bedömning: Det finns cirka 3 200 utländska filialer som är registrerade av . Av dessa är cirka 30 filialer till utländska banker. Den verksamhet som bedrivs genom filialerna är betydande. När det gäller utomlands bosatta fysiska personer har cirka 35 sådana anmält en föreståndare till . De föreslagna lagändringarna påverkar inte vilka företag som är bokföringsskyldiga. Inte heller påverkas bokföringsskyldighetens innebörd eller sättet på vilken den löpande bokföringen avslutas. Ändringarna har därmed ingen effekt på den administrativa börda som statliga regelverk lägger på företagen. Ändringarna innebär en utvidgning av det straffbara området för bokföringsbrott på så sätt att företrädare för utländska företag som bedriver näringsverksamhet genom filial omfattas. Det är enbart fråga om att återställa rättsläget till vad som vid regelverkets tillkomst har varit lagstiftarens avsikt när det gäller bokföringsbrott. Att det finns ett straffansvar för en företrädare för en filial som åsidosätter det utländska företagets bokföringsskyldighet har en brottsförebyggande effekt. Även utan särskild utredning kan det antas att ett genomförande av förslagen innebär att brottslighet av ekonomisk eller annan art som är kopplad till utländska företags verksamhet i förebyggs. Att företagen följer bokföringslagen är också viktigt för en effektiv skattekontroll. Ändringarna medför inte, jämfört med läget före Högsta domstolens dom, någon ökad måltillströmning till domstolarna. Det rör sig om några avgöranden . Ändringarna bedöms inte heller i övrigt medföra några statsfinansiella effekter. De föreslagna ändringarna har inte någon påverkan på jämställdheten mellan könen. vid är inne på kan information som lämnas t.ex. i samband med att utländska företag momsregistrerar sig i leda till att fler företag registrerar filial och uppmärksammas på att den verksamhet de bedriver här omfattas av bokföringsskyldighet. De nu föreslagna lagändringarna påverkar inte vilka företag som är bokföringsskyldiga eller bokföringsskyldighetens innebörd. Något behov av särskilda informationsinsatser med anledning av lagändringarna kan därmed inte förutses. 8.1Förslaget till lag om ändring i bokföringslagen (1999:1078) 2 § I denna lag betyder 1.företag: en fysisk eller juridisk person som är bokföringsskyldig enligt denna lag, 2.verksamhet: näringsverksamhet eller annan verksamhet som omfattas av bokföringsskyldighet enligt denna lag, 3.moderföretag: företag som utgör moderföretag enligt definitionen i 4 § årsredovisningslagen (1995:1554), 4.koncern: vad som utgör koncern enligt definitionen i 1 kap. 4 § årsredovisningslagen, 5.filial: ett sådant avdelningskontor med självständig förvaltning som omfattas av lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. eller ett kontor som tillhör en europeisk ekonomisk intressegruppering med säte utomlands, 6.bokföringspost: varje enskild notering i grundbokföringen eller huvudbokföringen, 7.affärshändelser: alla förändringar i storleken och sammansättningen av ett företags förmögenhet som beror på företagets ekonomiska relationer med omvärlden, såsom in- och utbetalningar, uppkomna fordringar och skulder samt egna tillskott till och uttag ur verksamheten av pengar, varor eller annat, 8.verifikation: de uppgifter som dokumenterar en affärshändelse eller en vidtagen justering i bokföringen, a) sådana sammanställningar av uppgifter som avses i – 4 kap. 3 § (balansräkning), – 5 kap. 1 § (grundbokföring och huvudbokföring), – 5 kap. 4 § (sidoordnad bokföring), – 5 kap. 6 § (verifikation), – 5 kap. 7 § (handling m.m. som en verifikation hänvisar till), – 5 kap. 11 § (systemdokumentation och behandlingshistorik), – 6 kap. 2 § (årsredovisning), – 6 kap. 4 och 5 §§ (årsbokslut), – 6 kap. 6 § (förenklat årsbokslut), samt – 6 kap. 8 § (specifikation av balansräkningspost), b) avtal och andra handlingar av särskild betydelse för att belysa verksamhetens ekonomiska förhållanden, samt c) sådana uppgifter i övrigt som är av betydelse för att det ska gå att följa och förstå de enskilda bokföringsposternas behandling i bokföringen, 10.nettoomsättning: intäkter från sålda varor och utförda tjänster som ingår i företagets normala verksamhet med avdrag för lämnade rabatter, mervärdesskatt och annan skatt som är direkt knuten till omsättningen. Företag som avses i 2 kap. 2 § första stycket och 3 § ska vid tillämpningen av bestämmelser i denna lag som hänför sig till nettoomsättning, till nettoomsättningen lägga bidrag, gåvor, medlemsavgifter och andra liknande intäkter. 2016/17:149 Paragrafen innehåller definitioner av ett antal begrepp som används i lagen. I första stycket införs en ny punkt, 5. Av punkten framgår att med filial avses i lagen detsamma som i lagen om utländska filialer m.m. (filiallagen). Även ett kontor som tillhör en europeisk ekonomisk intressegruppering med säte utomlands omfattas. Av 2 § första stycket 1 filiallagen framgår det att en filial är ett avdelningskontor med självständig förvaltning genom vilket ett utländskt företag ska bedriva sin näringsverksamhet i , om inte företaget väljer att bedriva verksamheten genom ett svenskt dotterföretag eller genom en agentur med verksamhet i . I filiallagen och förordningen (1992:308) om utländska filialer m.m. finns vissa undantag från skyldigheten att bedriva näringsverksamhet genom filial (eller genom dotterföretag eller agentur). Se författningskommentaren till 2 kap. 7 §. I den hittillsvarande lydelsen av lagen används begreppet filial på ett par ställen i en annan betydelse: som en benämning på en verksamhet som ett svenskt företag bedriver utomlands (4 kap. 6 § och 7 kap. 5 §). Se författningskommentarerna till de paragraferna. När utländska juridiska personer och utomlands bosatta fysiska personer är bokföringsskyldiga 7 § En utländsk juridisk person som ska bedriva sin näringsverksamhet i genom en filial är bokföringsskyldig för verksamheten. En utomlands bosatt fysisk person som bedriver näringsverksamhet i är bokföringsskyldig för verksamheten. Det som sägs i 6 § andra stycket om förfogandet över vissa fastigheter gäller även i fråga om sådana personer. I paragrafen, som är ny, finns bestämmelser om när utländska juridiska personer och utomlands bosatta fysiska personer är bokföringsskyldiga. Paragrafen ersätter den hittillsvarande 7 §, som är utformad som en upplysning om att bestämmelser om bokföringsskyldighet finns i lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. (filiallagen). Övervägandena finns i avsnitt 5.1. Enligt första stycket är en utländsk juridisk person som ska bedriva sin näringsverksamhet i genom en filial bokföringsskyldig för verksamheten. Det innebär att lagens regler om bl.a. räkenskapsår och löpande bokföring ska tillämpas. En definition av filial finns i 1 kap. 2 § första stycket 5. I några avseenden finns det i lagen särskilda bestämmelser för filialer. Det gäller bestämmelser om bokföringsskyldighetens innebörd och hur den löpande bokföringen, i vissa fall, får avslutas, se 4 kap. 7 § och 6 kap. 3 a §. Bokföringsskyldigheten är inskränkt till den näringsverksamhet som bedrivs i . Med näringsverksamhet avses detsamma som i lagen i övrigt, dvs. all verksamhet som är av ekonomisk natur och av sådan karaktär att den kan betecknas som yrkesmässig (se prop. 1998/99:130, del 1, s. 381). Därmed omfattas all verksamhet som omfattas av filiallagen (jfr 1 § den lagen och prop. 1991/92:88 s. 21). Bokföringsskyldigheten tar sikte på utländska juridiska personer som enligt filiallagen ”ska” bedriva verksamhet genom en filial. Avsikten är att tydliggöra att ett företag som har låtit bli att fullgöra sin skyldighet att registrera en filial inte på det sättet undgår bokföringsskyldighet. Om det utländska företaget väljer att bedriva den svenska verksamheten genom ett dotterföretag, är dotterföretaget bokföringsskyldigt enligt bestämmelserna om svenska företag. Motsvarande gäller när verksamheten bedrivs genom en agentur med verksamhet i . Av filiallagen och förordningen (1992:308) om utländska filialer m.m. framgår att det finns verksamhet som inte behöver bedrivas genom filial (eller genom ett dotterföretag eller en agentur), och detta oavsett om det är fråga om näringsverksamhet eller inte. Ett exempel är att verksamheten omfattas av den fria rörligheten för varor och tjänster i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt eller i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), se 2 § andra stycket filiallagen. Tjänsteleverantörer som är etablerade i andra medlemsstater har möjlighet att tillfälligt erbjuda sina tjänster i utan att vara etablerade genom en filial. Ett annat exempel är byggentreprenad som drivs under högst av ett utländskt företag som är etablerat utanför EES, se 3 § förordningen om utländska filialer m.m. Dessutom får i ett enskilt fall besluta om undantag från kravet på filial (2 a § andra stycket filiallagen och 19 § förordningen om utländska filialer m.m.). Det finns i dessa situationer därmed inte heller någon bokföringsskyldighet enligt denna lag för den svenska verksamheten. Av andra stycket första meningen följer att bokföringsskyldighet även gäller för utomlands bosatta fysiska personer som bedriver näringsverksamhet i , oavsett om de är svenska eller utländska medborgare. Bokföringsskyldigheten motsvarar därmed i sak hittillsvarande 26 § filiallagen, även om den paragrafen formellt enbart behandlar bokföringsskyldighetens innebörd. Bokföringsskyldigheten gäller oavsett om den fysiska personen behöver ha en föreståndare för verksamheten eller inte (jfr 2 § tredje stycket filiallagen och prop. 2010/11:87 s. 35 och 48). Med utomlands bosatta fysiska personer avses personer som inte är folkbokförda i . På motsvarande sätt som för utländska företag, omfattas fysiska personer som är bosatta utanför EES av det ovan nämnda undantaget beträffande byggentreprenad. För dessa fysiska personer gäller inte kravet på föreståndare. Något undantag från bokföringsskyldigheten finns dock inte när den bokföringsskyldige är en utomlands bosatt fysisk person. En fysisk person som är bosatt utomlands är alltid bokföringsskyldig för näringsverksamhet som bedrivs i . Enligt andra stycket andra meningen gäller det som sägs i 6 § andra stycket om vad som ska anses som näringsverksamhet vid uthyrning av privatbostadsfastigheter respektive ägande och brukande av näringsfastigheter även i fråga om utomlands bosatta personer (se prop. 1998/99:130, del 1, s. 381 f.). Avsikten är att förevarande paragraf, tillsammans med 8 §, ska vara uttömmande i fråga om vilka utländska företag och utomlands bosatta fysiska personer som är bokföringsskyldiga. 2016/17:149 Paragrafen reglerar endast bokföringsskyldigheten enligt bokföringslagen. Det kan givetvis vara så att ett utländskt företag eller en utomlands bosatt fysisk person har bokföringsskyldighet för den svenska verksamheten i enlighet med regelverket i hemlandet. Det finns ytterligare skyldigheter för utländska företag och utomlands bosatta fysiska personer i filiallagen, bland annat ska en filials räkenskaper i vissa fall granskas av en auktoriserad eller godkänd revisor. För europeiska ekonomiska intressegrupperingar finns bestämmelser i den särskilda lag som reglerar företagsformen, se lagen (1994:1927) om europeiska ekonomiska intressegrupperingar. 8 § Utländska försäkringsgivare och utländska tjänstepensionsinstitut som bedriver verksamhet som avser skadeförsäkring eller återförsäkring av skadeförsäkring genom en sådan generalagent eller generalrepresentation som avses i 1 kap. 9 eller 12 § lagen (1998:293) om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i , är bokföringsskyldiga för verksamheten under förutsättning att verksamheten bedrivs från ett sådant fast driftställe som avses i 2 kap. 29 § inkomstskattelagen (1999:1229). I paragrafen, som är ny, finns bestämmelser om viss verksamhet som bedrivs genom generalagent eller generalrepresentation. Paragrafen innebär att lagen görs tillämplig på verksamhet som bedrivs genom generalagent eller generalrepresentation, om verksamheten avser skadeförsäkring, eller återförsäkring av skadeförsäkring, och bedrivs från ett fast driftställe i . Bokföringsskyldigheten för sådan verksamhet motsvarar därmed den som gäller enligt hittillsvarande 14 b § lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. 4 kap. Bokföringsskyldighetens innebörd Redovisningsvaluta 6 § Affärshändelserna ska kunna presenteras i en och samma redovisningsvaluta. Redovisningsvalutan ska vara svenska kronor. I aktiebolag, ekonomiska föreningar, sparbanker, medlemsbanker och försäkringsföretag får dock redovisningsvalutan i stället vara euro. Byte av redovisningsvaluta får ske endast vid ingången av ett nytt räkenskapsår. Bestämmelser om omräkning i samband med byte av redovisningsvaluta finns i årsredovisningslagen (1995:1554). Om företaget har bytt redovisningsvaluta, får ett nytt byte göras endast om tillåter det. Tillstånd får vägras endast om det finns anledning att anta att bytet har ett otillbörligt syfte. Trots första–tredje styckena får ett avdelningskontor som är beläget utomlands och som har självständig förvaltning ha sin redovisning i en valuta som i det andra landet godtas som redovisningsvaluta. I paragrafen finns bestämmelser om vilken valuta som ska användas i redovisningen. I fjärde stycket byts ordet ”filial”, som definieras i 1 kap. 2 § första stycket 5, ut mot uttrycket ”ett avdelningskontor som är beläget utomlands och som har självständig förvaltning”. Bestämmelsen avser ett avdelningskontor i ett annat land och inte utländska företags verksamhet Någon saklig ändring är inte avsedd. Utländska företags verksamhet i 7 § Bokföringsskyldighetens innebörd är densamma för en filial som för ett svenskt företag av motsvarande slag. Filialen ska ha en egen bokföring som är skild från det utländska företagets bokföring i övrigt. I paragrafen, som är ny, finns bestämmelser om bokföringsskyldighetens innebörd för filialer. Övervägandena finns i avsnitt 5.2. Enligt första stycket har bokföringsskyldigheten samma innebörd för en filial som för ett svenskt företag av motsvarande slag. Bestämmelsen motsvarar hittillsvarande 14 § första stycket lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. (filiallagen), jfr prop. 1991/92:88 s. 28 f. En definition av filial finns i 1 kap. 2 § första stycket 5. Vilka av lagens regler som ska följas beror på vad som gäller för ett svenskt företag av närmast liknande slag. Det innebär exempelvis att om det utländska företaget är jämförbart med ett svenskt aktiebolag, ska filialen följa de regler som gäller för aktiebolag. I vissa fall ställs i lagen olika krav på bokföringen beroende på ett företags storlek (se t.ex. 5 kap. 2 § tredje stycket om den s.k. kontantmetoden). Vid den bedömningen blir filialens storlek avgörande för vilka regler som ska tillämpas (jfr prop. 1991/92:88 s. 29). I andra stycket anges att en filial ska ha en egen bokföring som är skild från det utländska företagets bokföring i övrigt. Bestämmelsen motsvarar hittillsvarande 11 § filiallagen (jfr prop. 1991/92:88 s. 30 och prop. 2010/11:87 s. 48). Att utländska juridiska personer är bokföringsskyldiga för näringsverksamhet i som ska bedrivas genom filial framgår av 2 kap. 7 § första stycket. 8 § Bestämmelserna i 7 § ska tillämpas även på försäkringsverksamhet som omfattas av 2 kap. 8 §. Ett skadeförsäkringsföretag som bedriver sin verksamhet genom generalrepresentation ska anses utgöra en självständig filial i förhållande till ett annat skadeförsäkringsföretag som bedriver verksamhet genom samma generalrepresentation. I paragrafen, som är ny, finns bestämmelser om viss verksamhet som bedrivs genom generalagent eller generalrepresentation. Det första stycket innebär att bestämmelserna om bokföringsskyldighetens innebörd i 7 § görs tillämpliga på verksamhet som omfattas av 2 kap. 8 §. Det handlar om verksamhet som avser skadeförsäkring, eller återförsäkring av skadeförsäkring, som bedrivs av utländska skadeförsäkringsföretag genom generalagent eller generalrepresentation från fast driftställe i . Att sådan verksamhet är bokföringspliktig anges i 2 kap. 8 §. Av andra stycket framgår att två eller flera skadeförsäkringsföretag som bedriver verksamhet genom samma generalrepresentation ska anses utgöra från varandra självständiga filialer, när 7 § tillämpas. Paragrafen motsvarar delvis 14 b § lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. (jfr prop. 2001/02:42 s. 36). 2016/17:149 9 § Näringsverksamhet som bedrivs i av en utomlands bosatt fysisk person ska ha en egen bokföring som är skild från den fysiska personens bokföring i övrigt. I paragrafen, som är ny, finns bestämmelser om bokföringen för näringsverksamhet som bedrivs i av utomlands bosatta fysiska personer. Övervägandena finns i avsnitt 5.2. Paragrafen motsvarar hittillsvarande 26 § lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. Enligt bestämmelsen ska näringsverksamheten i ha en egen bokföring som är skild från eventuell verksamhet i utlandet. Bokföringslagen är alltså tillämplig på den svenska delen av verksamheten (se prop. 1991/92:88 s. 30). Att utomlands bosatta fysiska personer är bokföringsskyldiga för näringsverksamhet som bedrivs i framgår av 2 kap. 7 § andra stycket. Hur den löpande bokföringen avslutas När den löpande bokföringen får avslutas med ett årsbokslut i stället för en årsredovisning 3 a § Skyldigheten enligt 1 § att upprätta en årsredovisning gäller inte för en filial, om det utländska företaget lyder under lagstiftningen i en stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och 1.har en rättslig form som är jämförbar med aktiebolaget, 2.är ett kreditinstitut, betalningsinstitut eller värdepappersbolag av motsvarande slag som de företag som omfattas av lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag, 3.är ett försäkringsföretag av motsvarande slag som de företag som omfattas av lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag, eller 4.är ett europakooperativ. Om filialen till följd av första stycket inte upprättar någon årsredovisning, ska den i stället upprätta ett årsbokslut. 1.i en filial till ett företag som avses i första stycket 1 eller 4 och som inte är ett sådant företag som avses i samma stycke 2 eller 3, bestämmelserna i 4, 5, 7 och 8 §§, 2.i en filial till ett företag som avses i första stycket 2, bestämmelserna i2 kap. 2 § och 3–5 kap. lagen om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag, med undantag för hänvisningen till 3 kap. 5 § årsredovisningslagen (1995:1554), och 3.i en filial till ett företag som avses i första stycket 3, bestämmelserna i2 kap. 2 § och 3–5 kap. lagen om årsredovisning i försäkringsföretag, med undantag för hänvisningen till 3 kap. 5 § årsredovisningslagen. I paragrafen, som är ny, finns särskilda bestämmelser om upprättande av årsbokslut för filialer. Övervägandena finns i avsnitt 5.2. Enligt första stycket behöver vissa närmare angivna filialer inte upprätta någon årsredovisning. Bestämmelserna överensstämmer med hittillsvarande 14 § andra stycket lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. (filiallagen), jfr prop. 1995/96:10, del 2, s. 318 f. Av andra stycket framgår att en filial ska upprätta ett årsbokslut om den till följd av första stycket inte behöver upprätta en årsredovisning. Bestämmelserna överensstämmer med hittillsvarande 14 § tredje stycket filiallagen (jfr prop. 1998/99:130, del 1, s. 443 och prop. När det gäller näringsverksamhet som bedrivs i av utomlands bosatta fysiska personer får enligt 3 § den löpande bokföringen i de allra flesta fall avslutas med ett årsbokslut eller, under vissa förutsättningar, ett förenklat årsbokslut. 3 b § Bestämmelserna i 3 a § ska tillämpas även på försäkringsverksamhet som omfattas av 2 kap. 8 §. Ett skadeförsäkringsföretag som bedriver sin verksamhet genom generalrepresentation ska anses utgöra en självständig filial i förhållande till ett annat skadeförsäkringsföretag som bedriver verksamhet genom samma generalrepresentation. När bestämmelserna om årsbokslut i 3 a § andra stycket 3 tillämpas, gäller inte de föreskrivna begränsningarna i första stycket i den paragrafen till företag som lyder under lagstiftningen i en stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och till vissa slag av försäkringsföretag. I paragrafen, som är ny, finns bestämmelser om viss verksamhet som bedrivs genom generalagent eller generalrepresentation. Det första stycket innebär att undantaget från skyldigheten att upprätta årsredovisning i 3 a § sträcks ut till verksamhet som omfattas av 2 kap. 8 §. Det handlar om verksamhet som avser skadeförsäkring, eller återförsäkring av skadeförsäkring, som bedrivs av utländska skadeförsäkringsföretag genom generalagent eller generalrepresentation från fast driftställe i . Att sådan verksamhet är bokföringspliktig anges i 2 kap. 8 §. Av andra stycket framgår att två eller flera skadeförsäkringsföretag som bedriver verksamhet genom generalrepresentation ska anses utgöra från varandra självständiga filialer när verksamheten bedrivs genom samma generalrepresentation, när 3 a § tillämpas. Av det tredje stycket följer att skadeförsäkringsföretag i enlighet med 3 a § andra stycket 3 kan upprätta ett årsbokslut i stället för en årsredovisning. Begränsningarna i 3 a § första stycket gäller alltså inte i dessa fall. Paragrafen motsvarar huvudsakligen 14 b § lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. (jfr prop. 2001/02:42 s. 36 f.). 7 kap. Arkivering av räkenskapsinformation m.m. Förvaring av dokument m.m. som hör till en verksamhet utomlands 5 § Bestämmelserna i 2 § om förvaring i gäller inte dokument, mikroskrift, maskinläsbara medier, utrustning och system som avser verksamhet som företaget bedriver genom ett avdelningskontor som är beläget utomlands och som har självständig förvaltning, om företaget är bokföringsskyldigt i det andra landet. Av paragrafen framgår att kravet på förvaring av dokument m.m. med anknytning till räkenskapsinformationen i inte gäller i viss verksamhet som företaget bedriver utomlands. Ordet ”filial”, som definieras i 1 kap. 2 § första stycket 5, byts ut mot uttrycket ”ett avdelningskontor som är beläget utomlands och som har 2016/17:149 självständig förvaltning”. Bestämmelsen avser ett avdelningskontor i ett annat land och inte utländska företags verksamhet i . Någon saklig ändring är inte avsedd. Utvecklandet av god redovisningssed samt bemyndiganden 2 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om bokföringsskyldighetens fullgörande enligt 4 kap. 7 § och om utformning av och innehåll i den redovisning som enligt 6 kap. 3 a § ska lämnas för verksamhet i en filial till 1.ett utländskt kreditinstitut, betalningsinstitut eller värdepappersbolag av motsvarande slag som de företag som omfattas av lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag, och