prop · H403107 · 2017-02-21 00:00:00 — Den utstationerande arbetsgivaren bör för det första ges en rimlig tid för att tillhandahålla handlingarna efter organisationens begäran. Om det skulle krävas att handlingarna tillhandahålls skulle en ut- stationerande arbetsgivare i förväg, innan arbetstagarorganisationen har begärt handlingarna, t.ex. behöva ta ställning till om det finns i samman- hanget ovidkommande information som kan behöva maskeras. Det skulle i många fall innebära att en arbetsgivare tvingas göra sådana åtgärder helt i onödan om det sedan inte kommer någon begäran. En sådan ordning skulle enligt regeringen inte vara proportionerlig. Dessutom kan det antas att en utstationerande arbetsgivare i praktiken kan behöva för att sammanställa handlingarna om begäran gäller villkoren för många ut- Prop. 2016/17:107 stationerade arbetstagare eller avser med många Regeringen anser att efter begäran är en rimlig tid för att tillhandahålla handlingarna. Det kan inte heller anses proportionerligt att kräva att de aktuella handlingarna ska kunna tillhandahållas för obegränsad tid. Syftet med kontrollbefogenheterna är ytterst att de utstationerade arbetstagarna ska kunna tillförsäkras vissa villkor. Det fyller därför ingen funktion att före- skriva att skyldigheten gäller även sedan preskription inträtt för de krav som de utstationerade arbetstagarna har. Det är därför lämpligt att beakta preskriptionsreglerna vid fastställande av hur arbetsgivaren bör vara skyldig att tillhandahålla handlingar. Regeringen föreslår i avsnitt 12.1 bl.a. att preskriptionsbestämmelserna i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet, med- bestämmandelagen, ska tillämpas när det gäller den tid inom vilken för- handling ska begäras eller talan väckas. Medbestämmandelagens tids- frister innebär att en sådan preskriptionsavbrytande åtgärd måste vidtas från kännedom om den omständighet som ett yrkande hänför sig till. Det kan visserligen förekomma att kännedom om en in- träffad omständighet som ger upphov till ett krav, erhålls först efter att omständigheten inträffat. I medbestämmandelagen finns därför en bortre talefrist från det att omständigheten inträffat. Det är emellertid mindre troligt att kännedom om en omständighet erhålls först efter att det gått från det att utstationeringen av en arbetstagare avslutats. Att införa en skyldighet för arbetsgivaren att kunna tillhandahålla handlingar efter avslutad ut- stationering skulle därför kunna vara ett väl långtgående krav. Mot denna bakgrund bedömer regeringen det som lämpligt och proportionerligt att skyldigheten att tillhandahålla handlingarna begränsas till att gälla som den arbetstagare, som handlingarna rör, är utstationerad här i landet och därefter. Det innebär att en arbetsgivare bör tillmötesgå en begäran som görs inom fyramånadersfristen. En sådan begäran bör tillmötesgås , även om slut- tidpunkten för fyramånadersfristen infaller före treveckorsfristens slut. Som redan konstaterats bör den utstationerande arbetsgivaren vara skyldig att tillhandahålla handlingarna i den utsträckning det behövs för att organisationen ska kunna bedöma om minimivillkoren inom den hårda kärnan följts, eller villkoren inom den hårda kärnan om det är fråga om uthyrda arbetstagare. Det bör innebära att den utstationerande arbets- givaren inte ska vara skyldig att tillhandahålla några handlingar alls innan utstationeringen här påbörjats. Minimivillkoren i kollektivavtalet har ju då ännu inte behövt följas. Skyldigheten att tillhandahålla hand- lingar bör därför gälla från det att utstationeringen påbörjats. Personuppgiftsbehandling i samband med kontrollåtgärder Regeringen föreslår alltså att det införs en lagstadgad skyldighet för den utstationerande arbetsgivaren att på arbetstagarorganisationens begäran under vissa närmare förutsättningar tillhandahålla vissa handlingar för arbetstagarorganisationens kontroll av efterlevnaden av kollektivavtalet. De handlingar som arbetstagarorganisationen enligt förslaget kan begära lönespecifikationer, tidrapporter och intyg över Inledningsvis kan det konstateras att arbetsgivarens tillhandahållande och arbetstagarorganisationens kontroll inte med nödvändighet behöver medföra personuppgiftsbehandling i den mening som avses i person- uppgiftslagen (1998:204). I den mån personuppgifter behöver behandlas av arbetsgivaren eller arbetstagarorganisationen gör regeringen följande överväganden ifråga om kraven på sådan behandling och avvägningen i förhållande till Bestämmelserna i personuppgiftslagen kan bli tillämpliga både på arbetsgivarens och arbetstagarorganisationens behandling av person- Personuppgiftsbehandlingen måste ske i enlighet med de grundläggande krav som anges i 9 § personuppgiftslagen. I 10 § personuppgiftslagen anges när behandling av personuppgifter är Förutom med den registrerades samtycke, är behandling bara tillåten om den är nödvändig för att behandla personuppgifter för vissa i lagen särskilt uppräknade syften. Exempel på sådana syften är att den personuppgiftsansvarige ska kunna fullgöra en rättslig skyldighet (10 § b personuppgiftslagen) eller att en arbetsuppgift av allmänt intresse ska kunna utföras (10 § d personuppgiftslagen). Dessutom finns i lagen en generell bestämmelse enligt vilken det är tillåtet att behandla person- uppgifter om behandlingen är nödvändig för att ändamål som rör ett berättigat intresse hos den personuppgiftsansvarige eller hos en sådan tredje man till vilken personuppgifterna lämnas ut ska kunna tillgodoses, om detta intresse väger tyngre än den registrerades intresse av skydd mot kränkning av den personliga integriteten (10 § f samma lag). Enligt vad som redovisats ovan föreslår regeringen nu att arbetsgivarna ska få en rättslig skyldighet att under vissa förutsättningar tillhandahålla sådana handlingar som anges i artikel 9.1 b i tillämpningsdirektivet. sammanhanget ska noteras att den eventuella personuppgiftsbehandling som kan följa av den skyldighet att tillhandahålla handlingar som före- slås, är begränsad såväl till omfattningen som till tiden. konstateras att inga personuppgifter som anses som känsliga enligt 13 § personuppgiftslagen behöver behandlas. Den rättsliga skyldigheten för arbetsgivaren införs mot bakgrund av tillämpningsdirektivets regler om kontrollåtgärder och förutsätter därmed också en rätt för arbetstagarorganisationerna att i motsvarande mån kunna kontrollera handlingarna mot bakgrund av arbetsgivarens skyldig- Syftet med arbetstagarorganisationens kontroller är att säkerställa att de utstationerade arbetstagarna får arbets- och anställningsvillkor enligt kollektivavtalet, motsvarande minimivillkoren inom hårda kärnan enligt utstationeringsdirektivet (eller villkoren inom hårda kärnan beträffande uthyrda utstationerade arbetstagare). Även om direktivet inte kan sägas innebära en skyldighet att göra kontroller på individnivå så finns det enligt regeringens bedömning inga hinder mot att sådana kontroller görs om det bedöms lämpligt och nödvändigt för uppfyllandet av syftet. redan nämnts medger tillämpningsdirektivet enligt artikel 10.4 att arbetstagarorganisationer i de länder där arbets- fastställer de arbets- och anställningsvillkor för utstationerade arbetstagare som avses i artikel 3.1 utstationerings- direktivet. Arbetstagarorganisationerna måste, precis som arbetsgivaren, följa de grundläggande kraven i personuppgiftslagen vid behandlingen av personuppgifter. Regeringen föreslår att endast vissa handlingar som är nödvändiga för att kontrollera avtalsvillkoren motsvarande minimi- villkoren inom hårda kärnan (eller villkoren inom hårda kärnan om det är fråga om uthyrda utstationerade), kan begäras. På samma sätt som ifråga om skyldigheten att tillhandahålla handlingar är således också arbets- tagarorganisationernas kontrollbefogenheter begränsade såväl till om- fattning som till tid. Regeringen bedömer mot denna bakgrund att såväl arbetsgivares som arbetstagarorganisationers eventuella personuppgiftsbehandling kan ske i enlighet med personuppgiftslagen. Som Datainspektionen konstaterar kan förslaget innebära att ut- stationerande arbetsgivare kan komma att lämna ut uppgifter om t.ex. lön till arbetstagarorganisationer rörande utstationerade arbetstagare som inte är medlemmar i organisationen. Enligt regeringens bedömning är behovet av kontrollbefogenheter särskilt stort ifråga om arbets- och anställningsvillkoren för utstationerade arbetstagare som inte är medlemmar i organisationen eftersom dessa typiskt sett har sämre stöd och sämre möjligheter att tillvarata sina rättigheter än arbetstagare som är medlemmar i en arbetstagarorganisation. Eftersom regeringen föreslår en begränsning av rättsverkningarna av ett kollektivavtal som träffats som en följd av stridsåtgärder eller varsel om sådana åtgärder kommer en utstationerande arbetsgivare inte heller vara skyldig att bekosta fackliga förtroendemän att på betald arbetstid kontrollera arbetsgivarens avtals- tillämpning på arbetsplatsen. Den kontrollbefogenhet i form av en rätt att granska handlingar som föreslås är därför, enligt regeringen, nödvändig för uppfyllandet av ändamålet med behandlingen, dvs. kontrollen av att arbetsgivaren tillförsäkrar den utstationerade arbetstagaren arbets- och anställningsvillkor enligt avtalet motsvarande minimivillkoren inom hårda kärnan (eller villkoren inom hårda kärnan om det är fråga om uthyrda utstationerade). Enligt regeringens bedömning är integritets- skyddet också väl avvägt i förhållande till sådan personuppgifts- behandling som anses nödvändig med beaktande av de krav som ställs på sådan behandling. Det bör nämnas att det beslutats en förordning som utgör en ny generell reglering för personuppgiftsbehandling inom EU, Europa- parlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av person- uppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG (allmän dataskyddsförordning). Förordningen ska tillämpas i medlemsstaterna . Dataskydds- förordningen baseras till stor del på dataskyddsdirektivets struktur och innehåll. De grundläggande principerna och grunderna för laglig behandling motsvarar i huvudsak de nu gällande. Enligt artikel 6 i dataskyddsförordningen är en behandling av person- uppgifter laglig endast under vissa förutsättningar, t.ex. om den är nödvändig för att fullgöra en rättslig förpliktelse som åvilar den person- uppgiftsansvarige (artikel 6.1 c) eller nödvändig för att utföra en uppgift 2016/17:107 av allmänt intresse eller som ett led i den personuppgiftsansvariges myndighetsutövning (artikel 6.1 e) eller nödvändig efter en intresse- avvägning (artikel 6.1 f). Det kan konstateras att det alltså även under dataskyddsförordningen kommer att finnas utrymme för arbetsgivarnas och arbetstagarorganisationernas personuppgiftsbehandling. Grunden för respektive behandling bör enligt regeringens uppfattning kunna anses vara en rättslig skyldighet, en arbetsuppgift av allmänt intresse eller ett ändamål som rör ett berättigat intresse i förordningens mening. Inget behov av bestämmelser om tystnadsplikt och förbud mot utnyttjande Handlingar kan också tänkas innehålla uppgifter som är företags- hemligheter hos arbetsgivaren. Av detaljerade tidrapporter för alla arbetstagare vid en enhet lär t.ex. arbetsgivarens system för schema- läggning kunna utläsas, och anställningsavtalen kan innehålla bl.a. information om bonussystem och konkurrensklausuler. Som redan konstaterats bör den utstationerande arbetsgivaren dock bara vara skyldig att tillhandahålla handlingarna i den utsträckning det behövs för att organisationen ska kunna bedöma om minimivillkoren inom den hårda kärnan följts (eller villkoren inom hårda kärnan om det är fråga om uthyrda utstationerade). Ett anställningsavtal kan t.ex. tänkas innehålla andra villkor än sådana som motsvarar minimivillkoren inom hårda kärnan. Arbetsgivaren kan i handlingen maskera sådant som inte rör minimivillkoren innan dessa tillhandahålls organisationen. Med den nu berörda begränsningen bedömer regeringen att det inte behövs bestämmelser om tystnadsplikt och förbud mot utnyttjande för den hos arbetstagarorganisationen som har tagit del av informationen. En fungerande kontroll förutsätter att innehållet i handlingarna är begripligt Kommittén har föreslagit att arbetsgivaren även bör vara skyldig att på begäran av en avtalsbunden arbetstagarorganisation tillhandahålla en översättning av handlingarna till svenska språket. Det har motiverats med att arbetstagarorganisationen måste kunna tillgodo- göra sig innehållet i handlingarna, vilket förutsätter att handlingarna översätts till svenska. Det faktum att krav på översättning av handlingar nämns i artikel 9.1 tillämpningsdirektivet som exempel på åtgärder som får införas, innebär att en bestämmelse om krav på översättning till svenska skulle kunna anses tillåten. Det får emellertid antas att en stor del av befolkning har i vart fall någorlunda goda kunskaper i det engelska språket. Det får vidare antas att en utstationerande arbetsgivare har bättre förutsättningar att tillhandahålla handlingar på det engelska språket än på t.ex. svenska. Det kan tänkas att en utstationerande arbetsgivare, som alltså är verksam i en internationell miljö, redan på förhand väljer att utforma delar av sin dokumentation på engelska. Det kan dessutom förmodas att en ut- stationerande arbetsgivare lättare kan översätta en handling från sitt eget språk till engelska än till svenska. Engelska är alltså ett språk som både en arbetstagarorganisation och en Prop. 2016/17:107 utstationerande arbetsgivare har rimligt goda förutsättningar att behärska. Mot denna bakgrund framstår ett krav på översättning av handlingar till just svenska som alltför långtgående. Kravet på översättning bör i stället utformas som ett krav på översättning till svenska eller engelska. Arbets- givaren bör själv få välja vilket av dessa språk som översättningen ska ske till. Det bör alltså föreskrivas att den utstationerande arbetsgivaren är skyldig att på begäran av organisationen tillhandahålla översättningar till svenska eller engelska av handlingar som är skrivna på något annat språk och det bör framgå att arbetsgivaren själv får välja vilket av dessa två språk som översättningen ska ske till. I normalfallet handlar det förmodligen bara om att översätta standard- texter i mallar. Därför förefaller det rimligt att den utstationerande arbetsgivaren tillhandahåller organisationen översättningarna efter det att organisationen har begärt översättning. En begäran om handlingar och översättningar av dessa kan förstås göras , och då bör både handlingarna och översättningarna av dem tillhanda- hållas . Översättningen bör hålla en viss minsta kvalitet men det bör inte införas en skyldighet att den ska göras av någon som är godkänd eller auktoriserad som översättare. Bestämmelserna om kontrollbefogenheterna bör gälla även när kollektivavtalet har slutits frivilligt En särskild fråga är om skyldigheten att på begäran tillhandahålla handlingar och översättningar bör gälla både när kollektivavtalet för utstationerade arbetstagare slutits frivilligt och när det slutits som en följd av stridsåtgärder eller varsel om sådana åtgärder. Som redan konstaterats är de utstationerade arbetstagarna normalt i bara . De kontroller en utstationerande arbetsgivare kan vara underkastad enligt bestämmelser i ett annat land avser sannolikt, av naturliga skäl, inte om just minimivillkoren i följs. En sådan kontrollfunktion är således påkallad. Rättsverkningarna av ett kollektiv- avtal föreslås visserligen inte begränsas när det är fråga om ett kollektiv- avtal som slutits frivilligt (se avsnitt 5.4). Regeringen anser emellertid att förslaget om arbetstagarorganisationens kontrollbefogenheter tillgodoser ett behov vad gäller kontroll av att avtalsvillkoren och därigenom direktivens krav verkligen följs, som de sedvanliga kollektivavtalsrätts- verkningarna inte uppfyller. Det bör dessutom framhållas att det inte kan finnas några EU-rättsliga hinder mot en ordning som innefattar både tydlig reglering av kontroll- befogenheter för arbetstagarorganisationen och vanliga rättsverkningar av ett kollektivavtal, så länge det är fråga om ett kollektivavtal som slutits helt frivilligt. Enligt regeringen bör därför den lagstadgade skyldigheten att på begäran tillhandahålla handlingar och översättningar gälla både när kollektivavtalet slutits frivilligt och när det slutits efter stridsåtgärder eller varsel om sådana åtgärder. En sådan ordning innebär också en ökad transparens för den utstationerande arbetsgivaren i fråga om vilka kontroller som arbetstagarorganisationen får utföra. 2016/17:107 Det kan hävdas att det är EU-rättsligt möjligt att föreskriva att ett kollektivavtal för utstationerade arbetstagare som slutits frivilligt bör innebära en skyldighet för den utstationerande arbetsgivaren att till- handahålla t.ex. ännu fler handlingar till den avtalsbundna arbetstagar- organisationen. Att göra det vore emellertid mindre väl förenligt med den svenska arbetsmarknadsmodellen, där arbetstagarorganisationens tillsyn inte grundar sig på någon lagstadgad generell rätt att få handlingar från en kollektivavtalsmotpart. En sådan utökad skyldighet att tillhandahålla handlingar skulle också kunna negativt påverka de utstationerande arbetsgivarnas vilja att frivilligt ingå ett kollektivavtal för utstationerade arbetstagare. Vid en sammantagen bedömning anser regeringen därför att samma kontrollbefogenheter bör gälla oberoende av om kollektivavtalet slutits frivilligt eller som en följd av stridsåtgärder. 7.2.2Skyldigheten för en kontaktperson att tillhandahålla handlingar som visar att kraven i utstationeringslagen är uppfyllda bör justeras handlingar som visar att kraven i utstationeringslagen är uppfyllda, gäller i förhållande till myndigheter och arbetstagarorganisationer. Skyldigheten ska även begränsas så att den inte gäller i förhållande till en arbetstagarorganisation som kan begära handlingarna enligt den bestämmelse som föreslås om rätt för arbetstagarorganisationen att begära handlingar och översättning av dem för kontroll av Kommitténs förslag: Kommittén har inte lämnat något sådant förslag. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har berört frågan. Skälen för regeringens förslag: Som redan konstaterats har den nu- varande bestämmelsen i 11 § tredje stycket utstationeringslagen om kontaktpersonens skyldighet att tillhandahålla handlingar i princip samma syfte som den bestämmelse som regeringen nu föreslår, nämligen kontroll av att kraven i utstationeringslagen är uppfyllda. stycket utstationeringslagen är allmänt hållen. Av förarbetena framgår att de handlingar som avses är t.ex. anställningsavtal som visar att arbets- tagarna har sådana villkor inom den hårda kärnan som är minst lika förmånliga som minimivillkoren enligt ett svenskt kollektivavtal för den aktuella branschen, nödvändig dokumentation enligt arbetsmiljö- lagstiftningen och arbetstidsjournaler. Bestämmelsen syftar till att de som har ansvar för att övervaka arbets- och anställningsvillkor för utstationerade arbetstagare ska få tillgång till handlingar som visar om kraven i utstationeringslagen är uppfyllda. och arbetstagarorganisationerna, se propositionen Anmälningsskyldighet vid utstationering (prop. 2012/13:71 s. 32 f.). föreslår regeringen kontrollbefogenheter för arbetstagar- organisationerna som utgörs av en rätt att i kontrollsyfte få tillgång till handlingar, inklusive översättning av dem. Denna bestämmelse är mer detaljerad och preciserad än den allmänt hållna bestämmelsen i 11 § tredje stycket utstationeringslagen. Den bestämmelse som regeringen . 2016/17:107 föreslår kommer förmodligen innebära att bestämmelsen i 11 § tredje stycket utstationeringslagen kommer att uppfylla ett mindre behov, framför allt för arbetstagarorganisationerna. Det finns dock fortfarande ett behov av 11 § tredje stycket utstationeringslagen, t.ex. för de myndigheter som har ett tillsynsansvar över de lagbestämmelser som gäller vid utstationering. Enligt regeringen bör det inte finnas två bestämmelser som delvis reglerar samma fråga. Denna fråga har inte behandlats av kommittén. Enligt regeringen kan det emellertid antas att en dubbelreglering inte har varit avsedd från kommitténs sida. Det bör därför tydliggöras att kontaktpersonens skyldighet enligt 11 § tredje stycket utstationerings- lagen att tillhandahålla handlingar som visar att kraven i utstationerings- lagen är uppfyllda, inte gäller i förhållande till en arbetstagarorganisation som kan begära handlingarna enligt den bestämmelse som föreslås om rätt för arbetstagarorganisationen att begära handlingar och översättning av dem. Lagrådet påpekar att det av den nuvarande bestämmelsen i 11 § tredje stycket utstationeringslagen inte framgår vem som har rätt att begära sådana handlingar av kontaktpersonerna, vilket enligt Lagrådet bör övervägas. Som redan nämnts syftar bestämmelsen till att de som har ansvar för att övervaka arbets- och anställningsvillkor för utstationerade arbets- tagare ska få tillgång till handlingar som visar om kraven i utstatione- ringslagen är uppfyllda. Som exempel nämns och arbetstagarorganisationerna (prop. 2012/13:71 s. 34). Som utvecklas i avsnitt 7.5 i denna proposition delas ansvaret för övervakning och kontroll av utstationerade arbetstagares arbets- och anställningsvillkor mellan flera statliga myndigheter och arbetstagarorganisationerna. Bestämmelsen i 11 § utstationeringslagen syftar alltså till att förse dessa myndigheter och organisationer med handlingar för den nu nämnda övervakningen och kontrollen. Avsikten är inte att några andra ska kunna begära handlingar med stöd av bestämmelsen. Det bör mot denna bakgrund tydliggöras att kontaktpersonens skyldighet att tillhandahålla handlingar som visar att kraven i utstationeringslagen är uppfyllda ska gälla i förhållande till myndigheter och arbetstagarorganisationer. Det finns inte behov av att precisera vilka myndigheter som avses eftersom det får förutsättas att endast myndig- heter som har ansvar för övervakning och kontroll av utstationerade arbetstagares arbets- och anställningsvillkor kommer att begära handlingar. 2016/17:107 7.3 Skyldighet att utse en företrädare med behörighet att förhandla om och att sluta Regeringens förslag: På begäran av en arbetstagarorganisation ska en utstationerande arbetsgivare utse en företrädare som har behörighet att för arbetsgivaren förhandla om och sluta kollektivavtal. organisationens begäran ska innehålla uppgift om att organisationen önskar sluta kollektivavtal samt kontaktuppgifter till en företrädare som har behörighet att för organisationen förhandla om och sluta Arbetsgivaren ska från begäran utse företrädaren och meddela organisationen vem som utsetts och dennes Kommitténs förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen föreslår dock att arbetstagarorganisationens begäran även ska innehålla upplysning om de villkor som får krävas med stöd av stridsåtgärder samt upplysning om organisationen har medlemmar hos arbetsgivaren eller inte. Utredningen föreslår också att den företrädare som arbetsgivaren utser ska ta kontakt med arbetstagarorganisationens företrädare och redogöra för arbetsgivarens inställning till önskemålet om att sluta kollektivavtal. Remissinstanserna: () till- styrker förslaget om behörig företrädare men anser att kravet bör gälla vid alla utstationeringar. Arbetsdomstolen bedömer att EU- rätten tillåter att krav ställs på behörig företrädare. tagens , , , , och SKL tillstyrker förslaget om krav på behörig företrädare. LO, , och anser dock att kravet på att begäran ska innehålla en upplysning om organisationen har medlemmar hos arbetsgivaren är tveksamt med hänsyn till föreningsfriheten och de utstationerades utsatta position. pekar särskilt på att upplysningen inte fyller något egentligt syfte eftersom arbetstagarorganisationernas önskan om kollektivavtal inte har