prop · H403196 · 2017-06-30 00:00:00 — FN:s generalsekreterare tog därför 2014 initiativ till en översyn av hela FN:s fredsfrämjande verksamhet genom tillsättandet av en högnivåpanel som presenterade sin slutrapport , den s.k. Hipporapporten (High-Level Panel on Peace Operations). Parallellt genomfördes också en översyn av FN:s fredsbyggandearkitektur, en global studie om de första 15 årens genomförande av FN:s säkerhetsråds resolution (2000) om kvinnor, fred och säkerhet, samt en översyn av FN:s polisverksamhet. De samstämmiga slutsatserna från översynerna är att det behövs ett mer samlat grepp kring FN:s samlade insatser i fält i syfte att göra dem ömsesidigt stärkande för en hållbar fred, där konfliktförebyggande och politik sätts i centrum. Därutöver betonades i synnerhet i att nuvarande uppdelning mellan politiska och fredbevarande missioner var förlegad. FN:s fredsinsatser borde ha kapacitet att bättre kunna svara upp mot specifika behov i konfliktländer och fokusera på att integrera FN-systemet på landnivå samt stärka partnerskap med regionala aktörer. Dessutom framhölls vikten av moderna förmågor för att kunna hantera svåra insatsmiljöer, komplexare mandat och högre insatstempo. Till detta kommer behovet av effektivare insatsledning och sekretariatsstöd liksom bättre utbildade trupper. Insikten om att inga kriser kan lösas med enbart militära medel har därutöver lett till att FN nu lägger ett allt större fokus på polisfunktionen, vars arbete med att upprätthålla säkerhet och återuppbygga polisorganisationer i FN:s fredsinsatser är centralt för att möjliggöra långsiktig och varaktig fred. Denna analys var också en av de viktigaste slutsatserna från förra årets oberoende översyn av polisverksamheten som FN initierade i kölvattnet av Hipporapporten. Genomförandet av slutsatserna från översynerna har inletts, vilket bland annat har resulterat i en rapport från generalsekreteraren om implementeringen av Hipporapporten , samt i de parallella och likalydande resolutionerna i säkerhetsrådet och generalförsamlingen (2282 (2016)) om Sustaining Peace. Resolutionerna ger ett brett uppdrag till både FN och medlemstaterna att horisontellt verka för konfliktförebyggande och fredsbyggande i hela FN-systemet. Det nya utvecklingsramverket Agenda 2030 innehåller specifika mål för fredliga och inkluderande samhällen, vilket möjliggör en tydligare koppling mellan säkerhets- och utvecklingsrelaterade insatser. En samlad ansats om hur översynernas rekommendationer ska tas vidare har dock saknats från FN, men en intern översyn har tillsatts av generalsekreterare som ska presentera sina slutsatser om hur FN bör organisera sitt fred- och säkerhetsarbete framöver . Inget tyder på att behovet av FN:s fredsfrämjande insatser kommer att minska framöver. I de för världssamfundet centrala konflikterna på , i och i kommer FN att ha det avgörande ansvaret för den internationella säkerhetsnärvaron. 2016/17:196 möta en ökande efterfrågan, både kvalitativt och kvantitativt, behöver bland annat samarbetet mellan FN och regionala och subregionala organisationer, däribland EU, öka. Tendensen går mot att de olika organisationernas roller renodlas, där exempelvis Afrikanska unionen tar sig an rollen att snabbt kunna reagera i krissituationer i . har många av FN:s mer resursstarka länder, främst inom EU, påbörjat ett militärt återvändande till FN:s fredsfrämjande verksamhet, efter uppehåll . Det märks exempelvis i FN:s stabiliseringsinsats i , Minusma dit numera ett antal av EU:s medlemsländer, inklusive , bidrar militärt. Det ställer nya krav på anpassning av rutiner kring bland annat truppgenerering från FN:s sida. Europeiska länder å sin sida har nått insikten att de som bidrar med trupp inte kan utöva samma direkta, löpande påverkan på insatsen som exempelvis i EU- eller Natosammanhang. Insatserna leds också av en förhållandevis självständig och civil SRSG och den militära delen stöds av civil logistik, flyghantering och sjukvård. Bland de nyare truppbidragarna finns även , som satsar stort på att öka sina militära bidrag till FN:s fredsinsatser. Eftersom också är en stor ekonomisk bidragsgivare genom uttaxerade medel till den fredsfrämjande verksamheten, blir landet en allt viktigare aktör, och det enda av P5- länderna som ligger på topp-12-listan över de största truppbidragarländerna. Genom styrkebidraget med ett underrättelseförband om 250 personer till Minusma som inleddes , bidrar återigen till FN:s fredsbevarande verksamhet på ett substantiellt sätt. Bidraget är långsiktigt, men förmågan har en begränsad uthållighet. Underrättelseförband är en ny förmåga i FN-sammanhang och spelar därför en viktig roll i arbetet inom FN med att skapa strukturer som ska möjliggöra och förenkla användandet av denna förmåga även i andra insatser. Detta är en viktig reformåtgärd, för att förbättra fredsinsatsernas kapacitet att genomföra sina mandat. bidrar även med militärobservatörer och stabsofficerare till ett antal FN-insatser. I somliga, såsom har de svenska bidragen en nyckelfunktion. I övriga skapas förutsättningar att bygga kompetens för framtiden, trots liten numerär. Dessutom är dessa bidrag ett sätt att visa konkret och påtagligt engagemang för aktuella länder och regioner, samt för den fredsfrämjande verksamheten i stort. Dessa bidrag blir därför viktiga uttryck för utrikes- och säkerhetspolitiken i stort. Bidragen sker dock alltid inom ramen för befintliga resurser och förmågor. Ett annat område där det svenska mervärdet är stort, och där efterfrågan från FN-systemet är ökande och under utveckling, är kapacitetshöjande verksamhet. Det gäller exempelvis insatser för att utbilda kriminalvårdande, polisiär och militär personal till främjande och utveckling av verktyg såsom manualer och läroplaner. I ökande utsträckning genomförs utbildningsinsatserna i tredjeland, närmare verksamheten. I allt större utsträckning får svensk polis uppdraget att bidra till säkerhetshållning inom rättssektorn i fredsinsatser. säkerhet är en förutsättning för varaktig fred och poliskomponenten har Skr. 2016/17:196 här en avgörande roll. FN:s fredsfrämjande insatser syftar till att bidra till en hållbar fred i de länder där de är verksamma. För att så ska ske, bör mer traditionella fredsfrämjande insatser åtföljas av, eller kombineras med, fredsbyggande insatser för att bland annat ytterligare stärka samhällets institutioner, rättsstat och inkluderande freds- och försoningsprocesser. För del lär det breda utrikes- och säkerhetspolitiska intresset av att förebygga och hantera konflikter, bygga hållbar fred, främja ekonomisk utveckling och mänskliga rättigheter och genomföra adekvata humanitära insatser leda till att intresset för att även framöver bidra till FN:s fredsfrämjande verksamhet består. som medlem i 2017–2018 har också möjlighet att påverka mandatutformningen för insatserna, både i syfte att göra dem mer genomförbara baserade på en politisk analys, och för att föra in viktiga horisontella perspektiv som kvinnor, fred och säkerhet respektive konfliktförebyggande. ska också använda tiden i för att på ett aktivt och klokt sätt bidra till stärkande av samarbetet mellan EU och FN. EU och den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken (GSFP) Det försämrade säkerhetspolitiska läget i unionens grannskap har aktualiserat behovet av att utveckla EU:s gemensamma säkerhets- och försvarspolitik (GSFP) och dess instrument för civil och militär EU är vår viktigaste utrikespolitiska plattform och avser att upprätthålla och ytterligare utveckla en stark roll inom unionens säkerhets- och försvarspolitik. Inom ramen för diskussionerna om EU:s globala strategi har frågor om såväl balansen mellan civil och militär krishantering som balansen mellan krishantering och försvars- och har varit aktivt i detta arbete och påverkat diskussionerna om EU:s ambitionsnivå. Krishantering och kapacitetsbyggande utgör och under överskådlig framtid kärnan av GSFP. Utvecklingen av GSFP påverkas av att sambandet mellan vår inre och yttre säkerhet är starkare och mer direkt . globaliserad värld påverkas vi i större utsträckning av situationer och händelseflöden utanför EU. Unionens säkerhet främjas när krishanteringsinsatser bidrar till ökad säkerhet, rättsstatlighet och respekt för mänskliga rättigheter i unionens vidare grannskap. därmed också förbättrade levnadsvillkor för människor som lever i fattigdom och förtryck. Stabilisering och demokratisering i våra omgivande regioner bidrar positivt till och EU:s inre säkerhet. mellan EU:s krishanteringsinstrument och EU:s instrument 2016/17:196 för inre säkerhet ökar i betydelse. Mer specifikt riktade insatser mot t.ex. terrorism, gränskontroll, organiserad brottslighet och irreguljär migration är också värdefulla inom ramen för en helhetssyn. har bidragit till och har fortsatt ambitionen att bidra till samtliga EU:s civila och militära krishanteringsinsatser. Beslut om deltagande fattas dock i varje enskilt fall. Dessa bidrag är ett uttryck såväl för vårt engagemang i olika insatsländer som för den stora vikt lägger vid EU som säkerhetspolitisk plattform och vid GSFP som instrument. På det civila området är ett av de medlemsländer som bidrar med störst personalresurser. På det militära området bidrar vid ingången av 2017 med cirka trettio soldater och officerare vilket utgör ungefär en procent av den samlade personalstyrkan till EU:s insatser, i form av stabsofficerare och utbildningsteam. EU antog rådsslutsatser om säkerhet och försvar, med fokus på civil och militär krishantering, som uppföljning av den globala strategin. Dessa bekräftades också av . stöder de konkreta åtgärder som har beslutats på krishanteringsområdet och avser att bidra till genomförandet. Från kortsiktig krishantering till långsiktig kapacitetsuppbyggnad EU:s insatser inom ramen för den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken tenderar att bli mer långvariga än ursprungligen tänkt och deras fokus utvecklas allt mer från traditionell krishantering till kapacitetsuppbyggnad och stärkande av rättsstaten i andra länder. Av EU:s tio civila krishanteringsinsatser ger flera stöd inom säkerhetssektorsreform och god förvaltning, till institutioner för bekämpande av organiserad brottslighet och kapacitetsstöd för utveckling av god gränsförvaltning Detta görs genom övervakning, mentorskap och rådgivning samt utbildning. I vissa fall sker även tillhandahållande av utrustning, exempelvis till EU:s militära tränings- och kapacitetsbyggnadsinsats EUTM och till de regionala kapacitetsuppbyggnadsinsatserna Eucap Vid ingången av 2017 bidrar med ca 80 sekonderade i civila EU-missioner vilket gör till en av de största bidragsgivarna av sekonderad personal till i EU:s civila insatser Regionalisering av EU:s engagemang har blivit allt vanligare, där flera GSFP-insatser, verksamma i en och samma region, kopplas samman genom att det skapas komplementära mandat eller att de tillåts dra på varandras resurser. Exempel på detta är den ökade samordningen av de vardera tre insatserna på respektive i . Som en följd av den tilltagande osäkerheten i EU:s grannskap har en viss förskjutning i diskussionerna inom EU börjat ske mot skydd av . Vid sidan av krishantering och kapacitetsbyggande är skyddet av en av de tre huvuduppgifter för GSFP som medlemsstaterna beslutade om . Dessa tre prioriteringar är ömsesidigt förstärkande. GSFP:s roll i skyddet av utövas uteslutande genom insatser utanför unionens gränser. Detta är i linje med regeringens uppfattning att skyddet av bäst främjas genom insatser för konfliktförebyggande, mänsklig säkerhet och utveckling i dess bredare Skr. 2016/17:196 grannskap. EU:s förutsättningar för civila och militära krishanteringsinsatser EU är för den viktigaste plattformen för att tillsammans med andra europeiska länder gemensamt hantera de säkerhetspolitiska utmaningarna för . I ljuset av det osäkra omvärldsläget är ambitionsnivå därför fortsatt hög. Ingen medlemsstat har resurser att på egen hand möta de gemensamma säkerhetspolitiska utmaningarna. Inom EU pågår en diskussion om hur unionens samlade förmågor bäst kan stärkas. EU:s globala strategi innehåller en rad förslag för att stärka EU:s säkerhets- och försvarspolitiska samarbete. Uppföljningen av den globala strategin för EU:s utrikes- och säkerhetspolitik (EGS) är ett viktigt tillfälle att utveckla EU:s krishanteringsförmåga inom ramen för den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken. Utgångspunkten är att de civila och militära insatserna på ett bättre sätt ska komplettera varandra, vara ömsesidigt förstärkande, forma en balanserad helhet, att det finns en tydlig koppling mellan EU:s interna och externa säkerhet samt att EU:s instrument används på ett samlat sätt genom hela konfliktcykeln, från förebyggande insatser till kapacitetsbyggande och stabilisering. Som initiativtagare till EU:s civila krishantering och en av dem som bidrar med mest personal till EU:s civila insatser månar starkt om de civila aspekterna – polis, rättsväsende, kustbevakning och civil administration. lägger även vikt vid att samverkan mellan de civila och militära instrumenten ska utvecklas. EU:s styrka är bredden av instrument och den så kallade samlade ansatsen, där krishanteringsinsatser är en del av en sammanhållen politik och samverkar med andra instrument för att bidra till hållbar säkerhet och utveckling. anser att EU:s ambition även fortsättningsvis ska vara att verka inom hela det uppgiftsspektrum för civil och militär krishantering som anges i Lissabonfördraget. Det är angeläget att medlemsstaterna solidariskt ställer de förmågor till förfogande som krävs för att unionen ska kunna hantera de säkerhetspolitiska utmaningar som den ställs inför. ambition är att kunna bidra till EU:s insatser i konfliktcykelns alla delar – från konfliktförebyggande och stabilisering till mer akuta kriser som kräver både civila och militära verktyg. Beslut om ett sådant deltagande fattas dock i varje enskilt fall. Många aktuella kriser, inte minst i och , medför stora behov av civilt stabiliseringsstöd och behov av att överbrygga gapet mellan omedelbara behov och behov på lång sikt. Det är konflikter som medför utmaningar globalt men också direkt för . har därför lyft fram att EU behöver stärka sin förmåga att stödja långsiktig civil stabilisering. EU har ett mervärde på detta område genom sitt långsiktiga perspektiv, sina kvalificerade förmågor inom kapacitetsbyggande och säkerhetssektorsreform samt samlade ansats, och har goda förutsättningar för att kunna komplettera andra mer omedelbara stabiliseringsstöd i krissituationer. För att EU:s civila instrument ska vara effektiva i en allt mer komplex säkerhetskontext behöver instrumenten utvecklas och anpassas efter Bland annat behöver EU:s planeringsstrukturer och styrkegenerering bli mer flexibla och anpassas för att kunna hantera olika typer av insatser och svara upp mot hastigt uppkomna behov. skapa en stående kapacitet och stödja upprättandet av civila specialiserade grupper, ”Civilian Support Teams”, bör EU med kortare uppstartstid kunna säkerställa stöd till en konflikthantering eller en säkerhetsutmaning, även i ett läge där en fullskalig GSFP-insats inte går har varit pådrivande för att etablera dessa koncept och har för avsikt att såväl nationellt som inom EU verka för att koncepten omsätts i handling och ses över. Dessutom behöver mer göras för att garantera enhetligt arbetssätt och förståelse för EU:s ansats inom ett specifikt område. annat uppnås genom standardisering av utbildningar inför och under Genom de utbildningar som genomförs av Bernadotteakademin (FBA) bidrar konkret till denna utveckling. har vidare bidragit till att skapa bättre förutsättningar för EU:s genomförande av agendan för kvinnor, fred och säkerhet genom att initiera en genomlysning av både policyläge och praktik och genom att följa upp rekommendationerna från studien inklusive genom att driva fram en ny funktion som högnivårådgivare inom områdena jämställdhet och kvinnor, fred och säkerhet med placering i EEAS. I syfte att förbättra hanteringen av frågor som rör uppförande och disciplin i krishanteringsinsatserna antog EU en uppförandekod för civila insatser, och en översyn och rekommendationer för både civila och militära insatser har genomförts. hög profil i detta arbete och har bidragit till att det nu finns en mer oberoende disciplinprocess med externa experter vid utredningar, ett arkivsystem för att undvika återrekrytering av personer som begått brott mot uppförandekoden, skydd för svenska grundlagsskyddade rättigheter utbildningsinsatser för insatspersonal och ledarskap samt en könsneutral bidrar även till utformningen av det nya kapitlet om sexuella övergrepp i beteendestandarden för GSFP-insatser. Till detta kommer behovet av att förbättra det civil-militära samarbetet, i första hand via konkret samarbete på marken. steg tas för att, inom ramen för befintliga resurser, stärka EU:s civila och militära krishanteringsstrukturer, inklusive planeringsförmåga och ledning av icke-exekutiva insatser. välkomnar också att den utveckling av krishanteringsstrukturerna som har beslutats 2017 har inriktningen att öka de civil-militära synergierna, genom en ökad civil-militär samordning på strategisk nivå och inrättandet av en gemensam koordineringscell som tillhandahåller expertis inom vissa stödfunktioner till både civila och militära insatser. Detta ska bidra till att stärka EU:s samlade ansats, med bibehållen respekt för olika aktörers olika roller och uppgifter. EU har också enats om att undersöka möjligheterna för ett permanent strukturerat samarbete Pesco att bidra till att skapa nödvändiga förmågor för militär krishantering, genom samarbeten i olika grupper av länder kring olika projekt. Pesco har inte tidigare tillämpats. eventuellt samarbete måste utformas på ett inkluderande sätt, dvs. deltagande av så många medlemsstater som möjligt och låga trösklar för Ett möjligt samarbetsområde är sjukvårdförmågor i insatser, Skr. 2016/17:196 som är ett bristområde. Även krishanteringssamarbetet mellan EU och FN bör stärkas, där säkerhetsrådsmedlemskapet 2017–2018 blir ytterligare en plattform. EU kan främja samarbetet centralt samt komplettera FN:s arbete i fält och bistå genom att ta ansvar för ett verksamhetsområde, exempelvis genom långsiktig stabilisering. EU har även fortsatt ambitionen att kunna svara upp mot akuta kriser, bland annat inom ramen för FN:s kapitel VII- mandat. Ett angeläget första steg är att utveckla tillämpningen av EU:s stridsgrupper för att bättre kunna stödja FN:s fredsbevarande uppdrag. Finansieringen av dessa styrkor ses dessutom över. aggression mot och illegala annektering av har lett till ett ökat fokus på krishanteringen inom . En stor del av operativa hantering har utgjorts av den särskilda observatörsmissionen i . Missionen i är civil, men dess uppgifter och miljön som den verkar i ställer allt högre krav på militär kompetens. verkar i för stöd till organisationens insatser i och har varit en av de största finansiella och personalmässiga bidragsgivarna till den särskilda observatörsmissionen. har också agerat för att det ryska agerandet fortsatt ska ha en framskjuten plats på dagordning. Två av existerande verktyg för krishantering och konfliktförebyggande är de oberoende institutionerna (Kontoret för demokratiska institutioner och mänskliga rättigheter, Mediefrihetsrepresentanten och Högkommissarien för frågor om nationella minoriteter) och fältmissionerna. De oberoende institutionerna har givna och flexibla mandat och behöver inte nya konsensusbeslut för att utöva sin verksamhet och agera konfliktförebyggande. har dock vissa deltagande stater försökt försvaga institutionerna och försvåra deras självständiga arbete. Detta är en trend som arbetar för att motverka. Beslut om mandaten för fältmissioner fattas med konsensus och är ofta föremål för svåra förhandlingar. Även fältnärvaron har ifrågasatts av några av deltagande stater. Missioner i bland annat och har stängts eller nedgraderats till fältkontor med begränsad verksamhet. Risken är stor för att denna utveckling ska spridas även till länderna i . Motståndet mot missionerna har framför allt varit relaterad till deras verksamhet inom mänskliga rättigheter, demokratisering och rättsstatlighet samt deras kontakter med civilsamhället. Regeringen anser att det är av största vikt att missionerna kan arbeta vidare inom dessa områden och arbetar för att dessa möjligheter ska kvarstå. prioriterar högt såväl de oberoende institutionerna som operativa fältnärvaro och är pådrivande för att försvara dem och deras mandat. bedriver ett nära samarbete med institutionerna och ställer personal till deras och till fältmissionernas förfogande. 2016/17:196 har ibland en möjlighet att agera där andra organisationer kommer till korta. möjligheter att kunna agera kraftfullt begränsas dock av de ökade politiska skillnaderna mellan de deltagande staterna i synen på säkerhet, vikten av de mänskliga rättigheterna och vilken roll ska spela inom ramen för den europeiska säkerhetsordningen. Avgörande för upprätthållandet av den europeiska säkerhetsordningen är insikten om att verklig säkerhet är mer än avsaknad av krig. Sambandet mellan staters inrikes förhållanden och utrikes agerande är tydligt. Stater och regioner som respekterar mänskliga rättigheter, demokrati, jämställdhet och rättsstatens principer hamnar mer sällan i konflikt och agerar med större förutsägbarhet än andra. Värnandet av dessa normer, principer och åtaganden är viktiga säkerhetspolitiska frågor för och en förutsättning för att kunna bygga långsiktig fred, stabilitet och säkerhet i . Regeringen verkar därför för dialog och förtroendeskapande åtgärder utifrån dessa principer. Hanteringen av aggression mot och illegala annektering av är ett exempel på detta. De oberoende institutionerna och fältmissionerna utgör ett par av stora mervärden. Arbete pågår för att bland annat inrätta en fond för initial krisrespons och för att utöka samarbetet med andra organisationer vad gäller utrustning och planeringskapacitet. Natos strategiska koncept bygger fortsatt på de tre grundpelarna kollektivt försvar, internationell krishantering och säkerhetssamarbeten. En balansförskjutning från internationell krishantering till kollektivt försvar har ägt rum efter aggression mot och illegala annektering av , och vid toppmötet i 2014 antogs en Readiness Action Plan, där bland annat upprättandet av en snabbinsatsstyrka ingick. Nato har numera en roterande militär närvaro i och . Alliansen lägger även en större tonvikt vid civil beredskap som en åtgärd för att stärka motståndskraften mot hybridliknande hot. Ytterligare av Nato identifierade utmaningar och hot kommer från syd i form av krig, svaga stater, maktvakuum, terrorism och irreguljär migration. Parallellt med att hantera utmaningarna i öst och syd fortsätter Nato sina existerande militära åtaganden i och Kosovo. Även om inga mer omfattande militära insatser planeras har Nato fortsatt en lednings- och planeringsstruktur som har förmåga att leda stora och krävande militära krishanteringsinsatser. Det framstår dock som mindre sannolikt att Nato skulle ta ledningsansvaret för en större krishanteringsinsats i ett geografiskt avlägset område. Nato kommer framöver att söka utveckla instrument som kompletterar andra aktörers insatser för att bygga stabilitet. Ledmotivet är Projecting Stability och instrumentet är Defence Capacity (DCB). Det finns en uttalad ambition att stödja EU:s insatser för att hantera och flyktingsrörelser. Natos maritima aktivitet i har som uttalat mål att stödja EU-instrument som Frontex och Operation . 2016/17:196 Nato har även en tydlig vilja att stärka sina nätverk av säkerhetssamarbeten och utveckla relationerna i regionen. bidrag skulle kunna röra sig om såväl krishantering som kapacitetshöjande insatser till stöd för lokala säkerhetsstrukturer (DCB). genomför Nato projekt inom ramen för kapacitetshöjande insatser bland annat i , och .