prop · H50334 · 2017-10-24 00:00:00 — för de utlänningar som arbetar här med stöd av ICT- direktivet införa en särreglering. och inställning finns det anledning att förtydliga att det finns annan lagstiftning, se t.ex. nedan om anmälningsskyldighet enligt utstationeringslagen, som möjliggör för att ha kännedom om vilka utlänningar, inklusive sådana som omfattas av ICT-direktivet, som vistas och arbetar i . Regeringen bedömer sammantaget att de fördelar som ett utbyte av underrättelser skulle kunna medföra inte uppväger den administrativa bördan som skulle uppkomma för såväl berörda företag som i sådana fall som de ovan beskrivna. direktivet att begära att värdföretaget i den första medlemsstaten underrättar och myndigheterna i den första medlemsstaten om en kortare tids förflyttning till bör därför inte Som framgår nedan i avsnitt 10.2 gör regeringen en annan bedömning när det gäller utlänningar som ska stanna här än och som har ett ICT-tillstånd utfärdat av en annan EU-stat. fallen anser regeringen att större krav bör ställas. Vad avser det arbetsrättsliga området bör det noteras att det i svensk rätt finns ett anmälningsförfarande som bereder svenska myndigheter och arbetstagarorganisationer möjlighet att utöva kontroll i syfte att skydda arbetstagare som arbetar tillfälligt i (se även avsnitt 5). 10 § utstationeringslagen ska en arbetsgivare anmäla en utstationering till senast när en utstationerad arbetstagare påbörjar arbete Enligt 11 § utstationeringslagen ska arbetsgivaren utse en kontaktperson i och anmäla honom eller henne till Anmälan ska göras senast när en utstationerad arbetstagare påbörjar arbetet i . För att omfattas av ICT-direktivet krävs, som tidigare nämnts, att tredjelandsmedborgaren är anställd av ett företag etablerat utanför EES och . Av detta följer att såvitt avser utstationeringslagens bestämmelser så är det arbetsgivaren i tredje land som omfattas av dessa krav. TCO menar att det råder oklarheter om hur väl den befintliga anmälningsskyldigheten till Det kan nämnas att i departementspromemorian Utstationering och vägtransporter (Ds 2017:22) läggs ett antal förslag till ett förändrat regelverk angående anmälningsskyldighet vid underrättelseskyldighet i vissa fall ska införas för mottagaren av tjänsterna, vilket inom ramen för ICT-direktivet torde motsvara Universitets- och högskolerådet anser att det inte framgår om personer med ICT-tillstånd utfärdade i en medlemsstat ska ansöka om erkännande hos behörig myndighet för tillträde till ett reglerat yrke även i de andra medlemsstater som personen förflyttar sig till. nämnas att krav enligt andra nationella rättsregler inte påverkas av att det inte föreslås någon migrationsrättslig prövning i samband med rörlighet Prop. 2017/18:34 för kortare vistelser. Exempelvis gäller de svenska kraven för att få utöva ett reglerat yrke i (se avsnitt 8.5) även för personer som vistas här inom ramen för en företagsintern förflyttning. Underrättelse vid kortare förflyttningar till en annan EU-stat Som anges i ovanstående avsnitt bedöms det inte ändamålsenligt att begära att värdföretaget i en annan EU-stat underrättar om att en person som är föremål för företagsintern förflyttning avser att arbeta vid en enhet som är etablerad i . Emellertid går det inte att utesluta att andra medlemsstater utnyttjar möjligheten att begära underrättelse för kortare rörlighet inom deras territorier. I ett sådant fall kan den andra EU-staten kräva att värdföretaget i underrättar myndigheter både i och i den andra EU-staten om att den utlänning som är föremål för företagsintern förflyttning avser att arbeta vid en enhet som är etablerad i den andra medlemsstaten. Det svenska värdföretagets underrättelseskyldighet kommer då att följa direkt av rättsordningen i den andra EU-staten. har utsetts till nationell kontaktpunkt enligt ICT-direktivet genom en ändring i myndighetens instruktion. Kontaktpunkternas uppgift är bl.a. att ta emot och översända information mellan medlemsstaterna. Om en annan EU- stat begär att svenska värdföretag ska översända underrättelser till en myndighet i , bör sådana underrättelser ges in till . Det behövs inte någon ytterligare författningsändring i denna del. 10.2Rörlighet för längre vistelse i 10.2.1Förutsättningar för tillstånd i Regeringens förslag: En utlänning som har beviljats ett ICT-tillstånd av en annan EU-stat och som ska tjänstgöra som chef, specialist eller praktikant i i i samma företag eller ett företag inom samma koncern som det i den andra EU-staten, ska beviljas ett ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse under samma förutsättningar som gäller för ett ICT-tillstånd. Det ska dock inte göras någon bedömning av om utlänningen har varit anställd i företaget , om utlänningen har de yrkeskvalifikationer som krävs eller om utlänningen efter förflyttningen kommer att kunna överflyttas till en enhet i tredje land som tillhör samma företag eller ett företag inom samma koncern. Inte heller ska utlänningen omfattas av någon anmälningsskyldighet. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: akademikers centralorganisation () anser att det ska krävas en prövning av om utlänningen har de yrkeskvalifikationer som krävs. Skälen för regeringens förslag I artikel 22 finns bestämmelser om rörlighet för vistelser i per medlemsstat för en utlänning som har beviljats ett ICT- tillstånd av den första medlemsstaten för att arbeta vid enheter som tillhör samma företag eller koncern i en annan medlemsstat. Medlemsstaterna kan välja att tillämpa artikel 21 om kortare vistelse även i sådana fall och tillåta den som har ett ICT-tillstånd utfärdat av den första medlemsstaten att vistas och arbeta för det tillståndet på sina territorier (artikel 22.1 a). Medlemsstaterna kan även välja att införa ett krav på ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse (artikel 22.1 b). I artikel 22.2 a anges att den andra medlemsstaten i sådana fall får begära att sökanden lämnar in vissa eller samtliga av följande handlingar. i)Bevis för att värdföretaget i den andra medlemsstaten och det i tredje land etablerade företaget tillhör samma företag eller koncern. ii)Ett anställningsavtal och vid behov en uppdragsskrivelse i enlighet med vad som föreskrivs i artikel 5.1 c. iii)I tillämpliga fall handlingar som visar att tredjelandsmedborgaren uppfyller de villkor som fastställs i den berörda medlemsstatens nationella rätt för unionsmedborgare för att utöva det reglerade yrke som ansökan avser. iv)En giltig resehandling enligt artikel 5.1 f. v)Bevis för att sökanden har eller i enlighet med nationell rätt har ansökt om sjukförsäkring i enlighet med artikel . Enligt artikel 22.3 får medlemsstaterna avslå en ansökan om rörlighet för längre vistelse om a)villkoren enligt artikel 22.2 a eller kriterierna för inresa vid en ansökan om ICT-tillstånd i artikel 5.4, 5.5 eller 5.8 inte är uppfyllda, b)avslagsgrunderna för en ansökan om ICT-tillstånd i artikel 7.1 b eller d eller artikel 7.2, 7.3 eller 7.4 är tillämpliga, eller c)tillståndet för en person som är föremål för företagsintern förflyttning löper ut under förfarandet. Förutsättningar för rörlighet för längre vistelse i När det gäller vistelser än för en utlänning som beviljats ett ICT-tillstånd av en annan EU-stat finns det alltså en valmöjlighet för medlemsstaterna: att låta utlänningen vistas och arbeta i landet helt utan att förflyttningen föregås av något formaliserat förfarande, att kräva att värdföretaget i den första medlemsstaten underrättar den andra medlemsstaten om förflyttningen eller att införa ett särskilt tillstånd för rörlighet för längre vistelse. Rörlighet för längre vistelse kan ge utlänningen rätt att vistas och arbeta i . Anknytningen till det svenska samhället kan därmed ofta anses bli så stark att det är lämpligt att det för dessa situationer ställs upp ett krav på ett särskilt tillstånd. Det föreslås därför att det för rörlighet för längre vistelse ska krävas att en ansökan om rörlighet för längre vistelse ges in till för prövning av om förutsättningarna för tillstånd är Prop. 2017/18:34 uppfyllda. I artikel 22.2 a anges att medlemsstaterna får kräva att sökanden ska lämna in vissa handlingar. I avsnitt 8.1 görs bedömningen att bestämmelser om innehållet i ansökan som huvudregel inte bör formuleras som krav på sökanden att ge in vissa specificerade handlingar vid ansökningstillfället. I stället bör utgångspunkten vara att det i lagen ska anges vilka förutsättningar som ska gälla för att ett tillstånd ska kunna beviljas. Att det är ett villkor att sökanden kan visa att dessa förutsättningar är uppfyllda bedöms inte heller i det här sammanhanget behöva anges särskilt i lagtexten. Förutsättningar för att få ett tillstånd för rörlighet för längre vistelse överensstämmer i huvudsak med villkoren för att beviljas ett ICT- tillstånd enligt artikel 5 och artikel 7 (se avsnitt 8 och 9.1). När det gäller kravet i artikel 5.1 b på att utlänningen ska ha haft en viss anställningstid i företaget eller koncernen före förflyttningen finns det dock inte någon motsvarighet i bestämmelserna om rörlighet för längre vistelse. Detsamma gäller kravet i artikel 5.1 d på att utlänningen ska ha nödvändiga yrkeskvalifikationer. Det är därför inte, som föreslår, möjligt att införa ett sådant krav för ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse. I dessa fall har dessutom kravet på yrkeskvalifikationer prövats i den medlemsstat som utfärdade ICT-tillståndet. Bestämmelserna om praktikantavtal respektive anmälningsskyldighet i artikel 5.6 och artikel 5.7 ska inte heller tillämpas vid rörlighet för längre vistelse. Villkoren för ett ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse är fakultativa. Medlemsstaterna ges således möjlighet att själva bestämma de villkor som ska gälla för längre rörlighet. När det gäller kravet i artikel 5.1 iv) på att en utlänning ska visa att han eller hon kommer att kunna överflyttas till en enhet som tillhör samma företag eller koncern och som är belägen i samma land bör möjligheten att införa ett sådant villkor inte utnyttjas. Anledningen till detta är att en sådan prövning redan har gjorts av den första medlemsstaten och det torde därför inte vara nödvändigt att prövar samma förhållande vid en ansökan om rörlighet avseende längre vistelse. I övrigt bedöms det ändamålsenligt att använda sig av de beviljande- och avslagsgrunder som direktivet ger möjlighet till. Bestämmelser som på detta sätt genomför direktivets artikel 22 om rörlighet för längre vistelse bör tas in i utlänningslagens nya kapitel. 10.2.2Återkallelse och förlängning av ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse Regeringens förslag: Ett ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse ska kunna återkallas och en förlängning av tillståndstiden vägras under samma förutsättningar som gäller för ett ICT-tillstånd. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända 2017/18:34 Skälen för regeringens förslag: Av artikel 22.7 följer att om en medlemsstat fattar beslut om en ansökan om rörlighet för längre vistelse ska artikel 8 vara tillämplig. Artikel 8 innehåller bestämmelser om återkallelse och förlängning av ICT-tillstånd och i avsnitt 9.2 föreslås att sådana bestämmelser ska tas in i utlänningslagens nya kapitel. För att uppfylla direktivets krav bör motsvarande bestämmelser om återkallelse och förlängning införas även för tillstånd för rörlighet för längre vistelse. 10.3Rörlighet från EU-stater som inte tillämpar fullt ut Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om att den som har beviljats ett ICT-tillstånd av en EU-stat som inte fullt ut tillämpar ska kunna visa upp handlingar som styrker syftet med den avsedda inresan tillgodoses genom gällande rätt och kräver inte någon författningsändring. Även direktivets bestämmelse om att inresa ska nekas vid passage av yttre gräns om den som har ett ICT-tillstånd finns registrerad på spärrlistan i Schengens informationssystem tillgodoses genom gällande rätt och kräver inte någon författningsåtgärd. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens bedömning: I artikel 23.1 anges att om ICT- tillståndet utfärdas av en medlemsstat som inte tillämpar fullt ut och innehavaren av tillståndet passerar en yttre gräns, ska den andra medlemsstaten ha rätt att kräva bevis för att personen i fråga flyttar till den andra medlemsstaten med anledning av en företagsintern förflyttning. Den andra medlemsstaten får kräva att utlänningen visar upp en kopia av den underrättelse som värdföretaget i den första medlemsstaten har skickat i enlighet med artikel 21.2, eller en skrivelse från värdföretaget i den andra medlemsstaten som åtminstone innehåller uppgifter om varaktigheten när det gäller rörlighet inom EU och om var värdföretaget eller värdföretagen i den andra medlemsstaten är belägna. Vidare anges i artikel 23.6 att om innehavaren av ett ICT- tillstånd passerar den yttre gränsen för en medlemsstat som tillämpar fullt ut, ska den medlemsstaten göra sökningar i Schengens informationssystem. Den medlemsstaten ska neka inresa eller motsätta sig rörlighet för personer som finns registrerade på en spärrlista i Schengens informationssystem i syfte att neka inresa och vistelse. Enligt artikel 6.1 i och rådets förordning (EU) nr 2016/399 av om en unionskodex om gränspassage för personer (kodex om Schengengränserna), kallad gränskodexen, ska en utlänning vid passage av yttre gräns bl.a. kunna styrka syftet med och villkoren för den avsedda vistelsen. En icke uttömmande förteckning över verifikationer som en gränskontrolltjänsteman får begära av en tredjelandsmedborgare för att kontrollera om inresevillkoren är uppfyllda finns angivna i bilaga 1 till gränskodexen. Sådana verifikationer är t.ex. en inbjudan från företaget eller andra handlingar som visar att det finns handelsförbindelser eller förbindelser med anknytning till tjänsten. är det fyra medlemsstater i EU som inte tillämpar fullt ut, nämligen , , och . I avsnitt 10.1 görs bedömningen att ett krav på underrättelse för vistelser som understiger inte bör införas i . Någon kopia av underrättelse från värdföretag i dessa länder kommer därmed inte kunna visas upp vid inresa via yttre gräns för inresa i . Följaktligen bör det inte heller införas ett krav på att utlänningen ska kunna visa upp en kopia av en sådan underrättelse vid passage av yttre gräns. Som anges ovan gäller enligt gränskodexen ett krav vid passage av yttre gräns på att utlänningen kan styrka syftet med och villkoren för den avsedda vistelsen. Eftersom det ligger i arbetsgivarens och företagens intresse att personen i fråga ska ges möjlighet att förflytta sig inom unionen bör det i och med detta kunna krävas att utlänningen har nödvändiga dokument som kan styrka syftet med inresan, t.ex. en skrivelse från värdföretaget i med uppgift om vistelsens varaktighet och var värdföretaget är beläget. Den möjlighet som direktivet ger för medlemsstaterna att begära att den som har ett ICT- tillstånd visar upp nödvändiga handlingar för att styrka syftet med inresan vid yttre gräns får sålunda anses tillgodosett redan genom den ordning som fastställs i gränskodexen och det finns därför inte något behov av författningsändringar. Vidare anges i artikel 6.1 i gränskodexen som ett villkor för inresa att personen inte finns registrerad i Schengens informationssystem. Enligt lagen (2000:344) om Schengens informationssystem ska Polismyndig- heten med hjälp av automatiserad behandling föra ett register som ska vara den svenska nationella enheten i Schengens informationssystem (SIS). Om det vid en slagning i framgår att den som har beviljats ett ICT-tillstånd av någon av de medlemsstater som inte tillämpar fullt ut finns registrerad i spärrlistan, finns det enligt gällande ordning möjlighet att neka personen inresa i landet. Direktivets artikel 23.6 tillgodoses således genom gällande rätt och kräver inte någon författningsåtgärd. 10.4Återtagande av utlänningar som har ICT- tillstånd Regeringens förslag: Om en annan EU-stat har avslagit en ansökan om ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse från en utlänning som har, eller vid tiden för ansökan i den andra EU-staten hade, ett ICT- tillstånd utfärdat av och den andra EU-staten har ålagt utlänningen och medföljande familjemedlemmar att lämna den medlemsstaten, ska de återtas till . Detsamma ska gälla om en annan EU-stat har motsatt sig att utlänningen vistas i den staten med stöd av ett ICT-tillstånd utfärdat av eller om det svenska ICT-tillståndet har löpt ut eller återkallats. Kravet på visering ska inte gälla för en utlänning som återtas till . Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om återtagande av utlänningar med ICT-tillstånd utfärdat av en annan EU-stat som vistas i inom ramen för företagsintern förflyttning tillgodoses genom gällande rätt och kräver inte några författningsändringar. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända mot förslaget eller bedömningen. Skälen för regeringens förslag och bedömning Enligt artikel 23.4 får den andra medlemsstaten kräva att personen som är föremål för företagsintern förflyttning ska upphöra att utöva varje form av anställningsverksamhet och lämna dess territorium om a)den inte har underrättats i enlighet med artikel 21.2 och 21.3 och begär sådan underrättelse, b)den har motsatt sig rörligheten i enlighet med artikel 21.6, c)den har avslagit en ansökan om rörlighet för längre vistelse i enlighet med artikel 22.3, d)det tillstånd som har utfärdats för person som är föremål för företagsintern förflyttning eller tillståndet för rörlighet för längre vistelse används i andra syften än de för vilka det utfärdades, e)de villkor på vars grund rörligheten tilläts inte längre uppfylls. Enligt artikel 23.5 ska den första medlemsstaten i de fall som anges i artikel 23.4 på den andra medlemsstatens begäran tillåta återinresa för den person som är föremål för den företagsinterna förflyttningen och, i förekommande fall, för dennes familjemedlemmar, utan formaliteter och utan dröjsmål. Detsamma ska gälla om ICT-tillståndet som utfärdats av den första medlemsstaten har löpt ut eller har återkallats inom den andra medlemsstaten. Avvisning eller utvisning av utlänningar som har ICT-tillstånd utfärdade Prop. 2017/18:34 av en annan EU-stat Artikel 23.4 c och artikel 23.5 innebär dels att medlemsstaterna får kräva att den som har ett ICT-tillstånd utfärdat i en annan EU-stat ska lämna territoriet om en ansökan om rörlighet för längre vistelse avslås, dels att personen ska återvända till det land som har utfärdat ICT-tillståndet. Bestämmelser om avvisning och utvisning finns i 8 kap. UtlL. En utlänning som saknar nödvändiga tillstånd för att vistas i får avvisas enligt 8 kap. 2 § UtlL eller utvisas enligt 8 kap. 6 § UtlL. I 8 kap. 16 § UtlL anges att om en ansökan om uppehålltillstånd avslås, avvisas eller återkallas och utlänningen befinner sig i , ska det meddelas ett beslut om avvisning eller utvisning, om inte särskilda skäl talar mot det. Detta gäller dock under förutsättning att utlänningen inte har uppehållstillstånd eller något annat tillstånd som ger rätt att vistas i . För det fall ett tillstånd används för andra syften än för vilka det utfärdades eller villkoren för rörligheten inte längre uppfylls enligt artikel 23.4 d och 23.4 e, kan det finnas skäl att återkalla eller vägra att förlänga tillståndet enligt artikel 8 (se avsnitt 9.2). Ett sådant beslut om återkallelse eller nekad förlängning kan i sin tur utgöra grund för avvisning eller utvisning enligt 8 kap. UtlL. Direktivets krav i denna del tillgodoses därför genom gällande rätt och kräver inte några författningsändringar. Återtagande av utlänningar som har ICT-tillstånd utfärdade av För att uppfylla direktivets krav bör en bestämmelse tas in i de nya reglerna som innebär att en utlänning som har eller har haft ett svenskt ICT-tillstånd ska kunna återtas till . Ett sådant återtagande bör kunna ske om en annan EU-stat har avslagit en ansökan om tillstånd för längre vistelse och ålagt utlänningen och medföljande familjemedlemmar att lämna den medlemsstaten. Detsamma bör gälla om den staten motsätter sig att utlänningen vistas i den staten med stöd av ett ICT- tillstånd utfärdat av eller om det svenska ICT-tillståndet har löpt ut eller återkallats. Ett återtagande ska enligt artikel 23.5 ske utan formaliteter och utan dröjsmål. I 2 kap. 3 § UtlL anges att en utlänning som reser in i eller vistas i ska ha Schengenvisering eller nationell visering. Krav på visering gäller inte för en utlänning som har uppehållstillstånd (2 kap. 8 a § UtlL). För det fall ICT-tillståndet har upphört att gälla saknar utlänningen rätt att resa in och vistas i . För att uppfylla direktivets bestämmelse om att ett återtagande ska ske utan formaliteter bör en visering inte krävas i en sådan situation. Ett undantag från kravet på visering för inresa bör därför tas in i 2 kap. 8 a § UtlL. 10.5Underrättelser om beslut till annan EU-stat Regeringens bedömning: Några lagändringar är inte nödvändiga med anledning av direktivets bestämmelser om underrättelseskyldighet till en annan EU-stat. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: tar upp en del praktiska frågor Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 22.6 ska den andra medlemsstaten underrätta de behöriga myndigheterna i den första medlemsstaten när ett ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse utfärdas. Det bör ankomma på att i egenskap av kontaktpunkt för ICT-direktivet underrätta berörd kontaktpunkt i en annan EU-stat om verkets beslut att bevilja ett sådant tillstånd. Enligt artikel 23.2 ska den första medlemsstaten underrätta myndigheterna i den andra medlemsstaten om den återkallar ett ICT- tillstånd för en person som är föremål för företagsintern förflyttning. Enligt artikel 23.4 får den andra medlemsstaten, som anges ovan i avsnitt 10.4, kräva att den person som är föremål för företagsintern förflyttning ska upphöra att utöva varje form av anställningsverksamhet och lämna dess territorium i vissa särskilt angivna fall, t.ex. om den har motsatt sig att rörlighet sker eller har avslagit en ansökan om rörlighet för längre vistelse. I en sådan situation ska, enligt artikel 23.5, den första medlemsstaten på den andra medlemsstatens begäran tillåta återinresa för personen i fråga och i förekommande fall för hans eller hennes familjemedlemmar. En förutsättning för att den första medlemsstaten ska kunna återta utlänningen är att den får uppgift av den andra medlemsstaten om att ett återtagande har aktualiserats. Det förhållandet att återinresa till den första medlemsstaten enligt artikel 23.5 ska tillåtas på den andra medlemsstatens begäran tyder på att en underrättelse bör skickas i sådana fall. Det är lämpligt att reglera frågor om underrättelseskyldighet på förordningsnivå. Några lagändringar behövs alltså inte med anledning av direktivet i denna del. Praktiska frågor om informationsutbytet ska hanteras och rutiner utarbetas inom ramen för samarbetet mellan de nationella kontaktpunkterna. I sammanhanget kan nämnas att underrättelser mellan medlemsstaterna kan innehålla sekretessreglerade uppgifter. Enligt 8 kap. 3 § första stycket 1 offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) får dock sådana uppgifter röjas för utländsk myndighet om utlämnande sker i enlighet med särskild föreskrift i lag eller förordning. 11Handläggning av ärenden om tillstånd för företagsintern förflyttning Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om tillgång till information kräver inte några författningsändringar. Promemorians bedömning: överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ambassaden i är av uppfattningen att det bör vara tillräckligt att ambassaden har en hänvisning till webbplats för information enligt ICT-direktivet.