prop · H403188 · 2017-05-18 00:00:00 — Regeringens bedömning: Frågan om hur enskilda som fått insatsen gruppbostad eller bostad med särskild service för vuxna enligt lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade ska undgå att få merkostnader på grund av sin funktionsnedsättning bör ses över. förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av de remissinstanser som yttrade sig över förslaget var positiva. och Statskontoret tillstyrker förslaget. tillstyrker förslaget liksom . Ett stort antal remissinstanser yttrar sig inte över förslaget. Skälen för regeringens bedömning: Insatser med beslut om boende är av central betydelse för personer med funktionsnedsättning. En viktig och grundläggande funktionhinderspolitisk princip är att människor inte ska ha merkostnader på grund av funktionsnedsättningar. Ett omfattande behov av stöd på grund av funktionsnedsättning ska inte medföra en lägre levnadsstandard än den som gäller för personer som inte har motsvarande behov. Utgångspunkten bör därför vara att merkostnader till följd av funktionsnedsättning ska kompenseras alternativt förebyggas. Av förarbetsuttalandena till lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) framgår att avsikten inte varit att enskilda ska ha kostnader för gemensamma utrymmen och personalutrymmen även om en avgift bör kunna tas ut av huvudmannen för bostad och att avgiften bör avse den enskildes privata bostad (prop. 1992/93:159 s. Kostnader för gemensamma utrymmen och personalutrymmen bör Prop. 2016/17:188 i stället betraktas som del av den särskilda service och omvårdnad som ska ges i anslutning till bostaden. Regeringsrätten har i RÅ 2005 ref. 28 funnit att om LSS-boenden (gruppbostäder) har formen av hyresförhållanden finns inget hinder för kommunen att hyressätta tillgången till gemensamhetsutrymmen. Då gemensamhetsutrymmen alltid ska ingå i gruppbostäder går de inte att välja bort. Utrymmena är dessutom betydligt större än i vanliga hyreshus, vilket gör dem avsevärt dyrare per person. Sammantaget leder detta till en omfattande merkostnad för den enskilde. Ett boende enligt LSS innebär vissa rättsliga skillnader gentemot ett vanligt hyresförhållande. Delvis samma regler gäller dock. Hyreslagen (12 kap. jordabalken) reglerar förhållandet mellan hyresvärd och hyresgäst och är tvingande till hyresgästens förmån. Regeringsrätten har konstaterat att flera av bestämmelserna i hyreslagen saknar tillämpning när det gäller särskilda boendeformer medan andra ska tillämpas (RÅ 2009 ref. 1). Som exempel på regler som bör tillämpas nämns de s.k. bruksvärdesreglerna enligt 1 – 13 §§ lag (1974:1080) om avveckling av hyresregleringen, som förhindrar oskäliga hyror och regler om besittningsskydd i 12 kap. jordabalken (hyreslagen). Till detta bör tilläggas att den enskilde oftast har ett andrahandskontrakt utan besittningsrätt som gör att jämförelser med ordinarie hyresförhållanden inte alltid är relevanta. Konsekvensen av dessa merkostnader för enskilda med funktionsnedsättning är att vissa av personerna, till följd av merkostnaderna, blir tvungna att ansöka om försörjningsstöd. Personer som med stöd av LSS är beviljade insatsen bostad med särskild service och som är hänvisade att bo i grupp- eller servicebostad får inte ersättning för de merkostnader som boendeformen medför och har högre hyror än andra personer med motsvarande lägenhet. Detta beror på att tillgången till gemensamhetsytor räknas med i bruksvärdeshyran. har i sitt slutbetänkande Möjlighet att leva som andra – Ny lag om stöd och service till vissa personer med funktionsnedsättning (SOU 2008:77) behandlat denna fråga. Kommittén har föreslagit att det bör utredas hur den enskilde som fått ett beslut om gruppbostad eller bostad med särskild service enligt LSS inte ska behöva få merkostnader på grund av sin funktionsnedsättning till följd av hyressättningen för dessa bostäder. Regeringen har mot denna bakgrund för avsikt att se över frågan om hur enskilda som fått insatsen gruppbostad eller bostad med särskild service för vuxna enligt LSS ska undgå att få merkostnader på grund av sina funktionsnedsättningar. 7.7Bebyggd miljö och samhällsplanering Byggnader ska vara tillgängliga och användbara för personer med rörelse- eller orienteringsnedsättningar. Övergripande krav på tillgänglighet och användbarhet för personer med nedsatt rörelse- och orienteringsförmåga finns i (2010:900), PBL, och plan- och 2016/17:188 byggförordningen (2011:338), PBF. I byggregler finns tillämpningsföreskrifter till lagen och förordningen. byggregler gäller vid nybyggnation eller ändring av en byggnad, samt vid ändrad användning av en byggnad. När nya allmänna platser och områden anläggs ska de göras tillgängliga och användbara. Det gäller till exempel gator, torg, parker, fritidsområden och friluftsbad. Reglerna finns i föreskrifter och allmänna råd om tillgänglighet och användbarhet för personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga på allmänna platser och inom områden för andra anläggningar än byggnader (BFS 2011:5 ). Krav på tillgänglighet i publika miljöer har funnits i plan- och bygglagstiftningen och kravnivån har utvecklats efterhand. För att öka tillgängligheten i en snabbare takt behöver även befintliga miljöer förbättras. finns det därför bestämmelser med krav om att enkelt avhjälpta hinder ska åtgärdas i lokaler dit allmänheten har tillträde, så kallade publika lokaler, och på allmänna platser. Det rör sig om förhållandevis små åtgärder som är av stor betydelse för att personer med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga ska kunna använda publika lokaler eller allmänna platser (8 kap. 2 § 3 PBL). Bestämmelserna om enkelt avhjälpta hinder i PBL preciseras och konkretiseras i föreskrifter och allmänna råd om avhjälpande av enkelt avhjälpta hinder till och i lokaler dit allmänheten har tillträde och på allmänna platser. I dessa föreskrifter anges hur olika hinder och brister i den fysiska miljön ska eller bör åtgärdas. Föreskrifterna gäller både publika lokaler och allmänna platser och reglerna gäller retroaktivt. Kraven gäller hinder som är enkelt avhjälpta och innebär att det i varje enskilt fall ska göras en bedömning av om det är rimligt att åtgärda ett hinder. Vid denna bedömning ska hänsyn tas till de praktiska och ekonomiska förutsättningarna att avhjälpa ett hinder (BFS 2011:13 HIN 2). Kommunernas byggnadsnämnder ska utöva tillsyn över att reglerna om enkelt avhjälpta hinder följs. Ett tillsynsärende kan aktualiseras på eget initiativ eller efter en anmälan från någon annan. är skyldig att ta upp en tillsynsfråga till prövning om det finns anledning att anta att en överträdelse har skett (8 kap. 2 § 2 PBF). skärptes lagstiftningen kring diskriminering och det tydliggjordes i propositionen Bristande tillgänglighet som en form av diskriminering (prop. 2013/14:198) att bristande tillgänglighet gäller som en form av diskriminering. 7.7.1Översyn av reglerna för enkelt avhjälpta hinder Regeringens bedömning: bör ges i uppdrag att se över om reglerna för enkelt avhjälpta hinder enligt behöver förtydligas eller ändras. Skälen för regeringens bedömning: När reglerna om enkelt avhjälpta hinder i (2010:900), PBL, infördes angav regeringen i förarbetena till lagstiftningen som målsättning att alla enkelt avhjälpta hinder skulle vara avhjälpta senast vid utgången av 2000/01:48). Det finns dock fortfarande många enkelt avhjälpta Prop. 2016/17:188 hinder i publika lokaler och på allmänna platser som inte är åtgärdade. Länsstyrelserna fick 2014 i uppdrag att i samband med deras uppföljning och utvärdering av byggnadsnämndernas tillsynsarbete, särskilt granska byggnadsnämndernas tillsyn av bestämmelserna om tillgänglighet och enkelt avhjälpta hinder i PBL, plan- och byggförordningen (2011:338), PBF och föreskrifter (BFS 2011:5 2). har till regeringen redovisat en sammanställning och analys av länsstyrelsernas granskning (Redovisning enligt regleringsbrevet 2014 avseende återrapportering av uppföljning av tillsynsarbetet 2014, N2015/03114/PBB). slutsats är att arbetet med enkelt avhjälpta hinder är ett tillsynsområde som hos de flesta byggnadsnämnder är lågt prioriterat och att reglerna upplevs som svårtolkade. Kommunerna saknar bland annat resurser för tillsyn och en tillsynsplan som grund för prioritering. Mot denna bakgrund, samt med anledning av att diskrimineringslagstiftningen har skärpts, anser regeringen att bör få i uppdrag att se över om reglerna för enkelt avhjälpta hinder behöver förtydligas eller ändras. Översynen ska innehålla en analys om reglerna för enkelt avhjälpta hinder är ändamålsenligt utformade och om det finns behov av att införa en s.k. omvänd bevisbörda för huruvida ett hinder ska anses vara enkelt avhjälpt eller inte, dvs. att det är fastighetsägaren som ska visa att ett hinder inte kan avhjälpas enkelt och därmed inte omfattas av krav på åtgärd. Vidare ska en bedömning göras av behovet av att införa krav på tillsynsplan för byggnadsnämnderna motsvarande vad som finns för länsstyrelserna och . Regeringens bedömning: bör ges i uppdrag att i samarbete med Myndigheten för delaktighet ta fram vägledning för kommunerna om hur funktionshindersperspektivet bör behandlas i kommunens översiktsplan. Skälen för regeringens bedömning: I 3 kap. 1−3 §§ (2010:900, PBL), föreskrivs att varje kommun ska ha en aktuell översiktsplan som omfattar hela kommunen. Vidare framgår att översiktsplanen ska ange inriktningen för den långsiktiga utvecklingen av den fysiska miljön. Det anges dessutom att planen ska ge vägledning för beslut om hur mark och vattenområden ska användas och hur den bebyggda miljön ska användas, utvecklas och bevaras. Översiktsplanen är inte bindande. Av 3 kap. 5 § 4 PBL framgår att det av översiktsplanen ska framgå hur kommunen i den fysiska planeringen avser att ta hänsyn till och samordna översiktsplanen med relevanta nationella och regionala mål, planer och program av betydelse för en långsiktigt hållbar utveckling av kommunen. Vidare framgår av 2 kap. 3 § 2 samma lag att planläggning enligt denna lag ska med hänsyn till natur- och kulturvärden, miljö och klimat- aspekter samt mellankommunala och regionala förhållanden främja bl.a. 2016/17:188 en från social synpunkt god livsmiljö som är tillgänglig och användbar för alla samhällsgrupper. Ett effektivt sätt att långsiktigt öka tillgängligheten i den byggda miljön är att tillämpa principen om universell utformning och planera och bygga tillgängligt redan från början. Artikel 9 i konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning slår tydligt fast att tillgänglighet är en förutsättning för att personer med funktionsnedsättning ska kunna leva oberoende, fullt ut och jämlikt delta i samhället, samt att oinskränkt åtnjuta alla sina mänskliga rättigheter och grundläggande friheter på jämlika villkor. Kommunerna har en central uppgift i detta och ansvarar enligt PBL för den översiktliga fysiska planeringen inom kommunen. Myndigheten för delaktighet (MFD) har i sin rapport följt upp hur kommunerna beaktar fysisk tillgänglighet i plan- och byggprocessen, bl.a. genom att granska kommunernas översiktsplaner. Granskningen visar att kvaliteten i hur tillgänglighet beaktats i planerna varierar mellan kommunerna, att tillgängligheten i många fall inte definieras tydligt och att det saknas konkretion och målsättning kring tillgängligheten. visar granskningen att de kommuner som tagit fram nyare översiktsplaner tenderar att arbeta mer målmedvetet och strategiskt med tillgänglighetsfrågorna. I och med att översiktsplanerna är långsiktiga, tyder detta på en positiv utveckling kring tillgängligheten i kommunernas fysiska planering. Regeringen anser att trots denna utveckling behöver ytterligare åtgärder vidtas för att stödja det arbete som pågår i kommunerna. Om funktionshinderspolitiken ska bli mer effektiv och systematisk, måste utgångspunkten för arbete med byggd miljö och samhällsplanering präglas av långsiktighet och planering. Som nämns i bl.a. avsnitt 9, kan tillgången till kompetens inom detta område variera hos kommunerna. För att stödja och stärka kommunernas arbete med tillgänglighetsfrågor inom översiktsplaneringen anser regeringen därför att bör få i uppdrag att i samarbete med MFD ta fram en vägledning som stöd för kommunerna i hur tillgänglighet, delaktighet och funktionshindersperspektiv ska kunna implementeras i kommunens översiktsplan. Regeringens bedömning: bör ges i uppdrag att fortsätta genomföra insatser för att öka kompetensen i syfte att anpassa verksamheten inom Domstolar för personer med Uppdraget bör genomföras i dialog med Myndigheten för delaktighet och funktionshindersrörelsen. Skälen för regeringens bedömning Nuvarande delmål i strategin för Domstolar I regeringens strategi för genomförandet av funktionshinderspolitiken är inriktningsmålet för rättsväsendet att kompetensen hos myndigheterna kring förutsättningar och behov hos personer med funktionsnedsättning I strategin finns två delmål för Domstolar, dels att alla medarbetare i Domstolar genom webbutbildning ska stärka Prop. 2016/17:188 sin kompetens, dels att förutsättningar och behov hos personer med funktionsnedsättning ska inkluderas i redan befintliga chefsutbildningar och kurser i bemötande. konstaterar i sin slutrapport strategi för funktionshinderspolitiken 2011–2016 (2016) att myndighetens arbete med delmålen har lett till att kompetensen hos medarbetarna i Domstolar har stärkts när det gäller funktionshinder. visar enkätuppföljningar att kunskapen är låg bland hos personalen. Dessutom framhåller att Domstolar behöver arbeta vidare med tillgänglighet till handlingar och dokument för personer med funktionsnedsättning. Myndigheten för delaktighet (MFD) konstaterar i sin rapport och analys av funktionshinderspolitiken 2011–2016 (2016) att arbetar med kompetenshöjande insatser för att öka rättssäkerheten men att det fortfarande saknas kunskap om vad som utgör funktionshinder inom rättsväsendet och i rättskedjan. MFD anger också att visar att kunskapen är på en jämförelsevis låg nivå hos alla yrkesgrupper inom domstolarna. Regeringen delar de iakttagelser som framförts av och vad gäller problem och utvecklingsbehov inom domstolar. Enligt regeringens mening är det angeläget att det arbete som genomförts sedan förra strategiperioden kan utvecklas vidare. Regeringen har därför för avsikt att ge i uppdrag att fortsätta genomföra insatser för att öka kompetensen hos anställda i syfte att kunna anpassa verksamheten inom Domstolar för personer med funktionsnedsättning. Uppdraget bör genomföras i dialog med Myndigheten för delaktighet och funktionshindersrörelsen. har i uppdrag att ge stöd till upphandlande myndigheter, enheter och leverantörer för att bidra till att upphandlingar hanteras strategiskt. En strategisk hantering där tillgänglighet vid upphandling beaktas kan bidra till att öka delaktigheten i samhället för bl.a. personer med funktionsnedsättning. De nya upphandlingslagarna innebär att större hänsyn ska tas till tillgänglighet och upphandlande myndigheter och enheter är därmed skyldiga att beakta tillgänglighet och samtliga användares behov. Genom att beakta tillgänglighet vid upphandling kan upphandlande myndigheter och enheter bidra till att öka delaktigheten i samhället för alla, inklusive personer med funktionsnedsättning. Regeringen har utformat Nationell upphandlingsstrategi för att tydliggöra regeringens mål om offentlig upphandling som ett strategiskt verktyg för väl fungerande verksamheter och ett medel för att bl.a. nå de sociala hållbarhetsmålen (Fi2016/00833/OU). Av strategin framgår bl.a. att krav på social hänsyn bör ställas i offentliga upphandlingar när det är 2016/17:188 möjligt och lämpligt. Jämställdhet är en del av social hänsyn och innebär att säkerställa lika möjligheter för kvinnor, män och barn, samt att varor, tjänster och produkter blir tillgängliga och användbara för alla i alla åldrar och oavsett funktionsnedsättning. Det är viktigt att upphandlande myndigheter och enheter i ett tidigt skede av upphandlingsprocessen tillämpar principen om s.k. universell utformning, dvs. tänker strategiskt för att säkerställa att produkter och tjänster kan användas av så många som möjligt och inte på förhand utesluter vissa användare. Det kan exempelvis ske genom att genomföra en analys av de krav som ställs. Nationella upphandlingsstrategin syftar också till att göra innovationsupphandling till en naturlig del av de upphandlande myndigheternas verksamhetsutveckling. Genom att använda metoder för innovationsupphandling, såsom för kommersiell upphandling och innovationspartnerskap, kan den offentliga sektorn stimulera utvecklingen av helt nya innovativa lösningar som inte existerar på marknaden . Den offentliga sektorn kan även främja innovation hos leverantörer genom att den, i upphandlingar, efterfrågar funktioner snarare än färdiga lösningar. Den offentliga sektorn kan vidare, i egenskap av aktiv beställare och första kund, driva på marknaden till att utveckla lösningar på viktiga samhällsutmaningar. Det är viktigt att nya lösningar utvecklas kontinuerligt för att säkerställa god tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning. Regeringens bedömning: De strategiska insatser som regeringen genomför för att ge FN:s konvention om barnets rättigheter () en stark ställning i bör bidra till arbetet med att nå det nya nationella målet för funktionshinderspolitiken. Skälen till regeringens bedömning: Enligt FN:s konvention om barnets rättigheter () ska konventionsstaterna respekte- ra och tillförsäkra de rättigheter som barn har enligt . Konventionsstaterna ska vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställa att barnet skyddas mot alla former av diskriminering. Enligt artikel 7 i kon- ventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning ska konventionsstaterna vidta alla nödvändiga åtgärder som behövs för att säkerställa att barn med funktionsnedsättning fullt ut åtnjuter alla mänsk- liga rättigheter och grundläggande friheter på lika villkor som andra barn. Målet med regeringens barnrättspolitik är att alla barn ska få sina I det ingår barnets rätt till såväl skydd mot våld och övergrepp som till delaktighet i samhället. har barn med funktionsnedsättning samma rättigheter som alla andra Regeringen har vidtagit flera åtgärder för att stärka skyddet mot våld och övergrepp. Regeringens uppfattning är bl.a. att en förstärkning av och den sociala barn- och ungdomsvården, liksom arbetet inom vård och omsorg och mot våld i nära relationer, bidrar till att öka skyddet för alla barn och unga mot våld och övergrepp (prop. 2016/17:1, utgiftsområde. 9, s. 190). börjat ett arbete för att få mer kunskap om hur BBIC, ett stöd till social- tjänsten vid handläggning, genomförande och uppföljning inom den sociala barn- och ungdomsvården, stöder utredning av bl.a. behoven för barn med funktionsnedsättning. I några kommuner fungerar det bra medan i andra är barn med funktionsnedsättning osynliga inom individ och familjeomsorgen. Regeringen noterar dock med oro att barn med funktionsnedsättningar ofta befinner sig i en särskilt utsatt position. Barn med funktionsnedsättningar löper t.ex. större risk att utsättas för kränkningar och trakasserier samt för våld och övergrepp än andra barn. I den kunskapssammanställning av forskning om barn med funktionsnedsättning i och deras utsatthet för våld och kränkningar som Stiftelsen genomfört (S2016/02234/FST) uppmärksammas att barn med funktionsnedsättningar, som grupp betraktat, av olika skäl inte får sina rättigheter tillgodosedda i lika hög utsträckning som andra barn. Enligt , uttrycker barn med funktionsnedsättningarna att de t.ex. saknar information om sin funktionsnedsättning och att de inte görs delaktiga i beslut som berör dem. understryker vikten av att informera barn om de rättigheter de har enligt och konventionen för personer med funktionsnedsättningar. noterar också att det är viktigt att barn som upplever att deras grundläggande rättigheter kränks, har någonstans att vända sig för att få råd och stöd. Regeringen anser att det är av största vikt att stärka alla barns rättigheter, inklusive barn med funktionsnedsättningar. presenterade sitt betänkande blir svensk lag (SOU 2016:19). Där lämnas förslag om hur FN:s konvention om barnets rättigheter kan inkorporeras i svensk lag. Ut- redningen innehåller också en rad förslag med syfte att stärka barns ställning och rättigheter. Det handlar bl.a. om ett kunskapslyft för att höja kompetensen om hur bestämmelserna i praktiskt kan tillämpas i offentliga verksamheter, t.ex. om att kommuner, landsting och statliga myndigheter ska göra sin verksamhet känd, tillgänglig och barnanpassad. Regeringens arbete med att göra till lag fortsätter. I samband med detta arbete har regeringen gett i uppdrag att vidta vissa förberedelser inför ett kunskapslyft för barnets rättigheter (dnr S2016/07875/FST). Statliga myndigheter som är centrala för att säkerställa barnets rättigheter har därvid fått i uppdrag att analysera och redovisa eventuella utvecklingsbehov när det gäller den praktiska tillämpningen av barnets rättigheter inom den egna verksamheten. Inom ramen för uppdraget ska MFD analysera behoven vad gäller den praktiska tillämpningen av barnens rättigheter inom det egna verksamhetsområdet. Det kan exempelvis röra sig om utveckling av metoder för att lyssna på barn med funktionsnedsättning samt se över vilka tillvägagångssätt för barnets bästa som bör användas i myndighetens arbete för full delaktighet. För att barnets rättigheter ska få genomslag för varje barn, oavsett barnets funktionsförmåga, krävs att beslutsfattare och yrkesverksamma tar på allvar. De strategiska insatser regeringen genomför för att ge en stark ställning i bör skapa förutsättningar för att förbättra situationen för barn med funktions- 2016/17:188 nedsättning samt regeringens vision att ska vara ett av världens bästa länder att växa upp i. 7.11Åtgärder för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor med funktionsnedsättning Regeringens bedömning: Regeringens insatser för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor och våld i nära relationer bör skapa en god grund för att sådana insatser från ett funktionshindersperspektiv bör kunna vidtas på olika nivåer i samhället för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor och våld i nära relationer. Skälen för regeringens bedömning: Av regeringens skrivelse Makt, mål och myndighet – feministisk politik för en gemensam framtid (skr. 2016/17:10), som omfattar en nationell strategi för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor samt mål och insatsområden m.m., framgår att många kvinnor lever under villkor som gör dem särskilt utsatta för våld. Det kan röra sig om funktionsnedsättning eller missbruks- och beroendeproblem. Även omständigheter kopplade till utländsk bakgrund och ålder påverkar våldsutsattheten. Dessa faktorer kan innebära en förhöjd risk att utsättas för våld eller för att våldet får särskilt allvarliga konsekvenser. För att alla kvinnor ska få sina rättigheter tillgodosedda krävs insatser som är särskilt anpassade till de behov som kan finnas hos kvinnor i särskilt utsatta situationer. Inspektionen för vård och omsorg () konstaterar dock i sin tillsyn av kommunernas arbete 2012–2014 att stöd och skydd till särskilt utsatta grupper av kvinnor är eftersatt. Många kommuner saknar skyddat boende som är anpassat till behoven hos kvinnor med t.ex. funktionsnedsättning eller missbruksproblem. Regeringen framför i sin skrivelse att mäns våld mot kvinnor är den yttersta konsekvensen av ett ojämställt samhälle. Enligt FN:s deklaration om avskaffande av allt våld mot kvinnor förhindrar våldet kvinnor och flickor från att åtnjuta de mänskliga rättigheterna och våldet ses också som ett medel för att upprätthålla en ojämställd maktstruktur. Regeringen redovisar i skrivelsen ett delmål om att mäns våld mot kvinnor ska upphöra.