prop · H403218 · 2017-08-30 00:00:00 — Vissa tvångsåtgärder kan användas för mindre allvarlig brottslighet och beroende på omfattningen av den åtgärd som ska vidtas i den andra staten kan en prövning enligt bestämmelsen i ett enskilt fall Prop. 2016/17:218 resultera i att åtgärden inte är proportionerlig. Vidare ska beaktas det men för den enskilde som kan uppstå i och med att åtgärden ska vidtas. Inte endast den misstänkte eller tilltalade avses utan även den som direkt eller indirekt kan drabbas av en åtgärd. En tillämpning av bestämmelsen bör kunna resultera i att en mindre ingripande åtgärd används, t.ex. förhör genom ljud- och bildöverföring i stället för att en frihetsberövad person tillfälligt förs över till . 5 § Innan åklagaren utfärdar en utredningsorder ska åklagaren ansöka om dom- stolens tillstånd till att utfärda utredningsordern, om utredningsåtgärden avser 1.kvarhållande av försändelse enligt 27 kap. 9 § , 2.hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation, hemlig kameraövervakning eller hemlig rumsavlyss- ning, eller 3.rättsmedicinsk undersökning enligt 16 § lagen (1995:832) om obduktion I avvaktan på domstolens beslut får åklagaren under de förutsättningar som anges i 27 kap. 9 a och 21 a §§ utfärda en utredningsorder för kvarhållande av försändelse, hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation eller hemlig kameraövervak- ning. Åklagaren ska utan dröjsmål anmäla till domstolen att en utredningsorder har utfärdats. Innan en utredningsorder för husrannsakan, kroppsvisitation eller kroppsbe- siktning utfärdas får åklagaren enligt 28 kap. 4 § första stycket och 13 § första stycket ansöka om domstolens tillstånd till att utfärda utred- ningsordern. För domstolens handläggning gäller vad som är föreskrivet i eller annan författning för den åtgärd som avses. I paragrafen föreskrivs om domstolens prövning av vissa utrednings- Övervägandena finns i avsnitt 7.3.3. Av första stycket framgår att innan åklagaren utfärdar en utrednings- order för de hemliga tvångsmedel som anges i bestämmelsen, ska domstolen pröva om förutsättningar finns att utfärda utredningsordern. Samma villkor gäller för domstolens prövning som vid den prövning som görs om åtgärden hade kunnat vidtas i , vilket också förutsätts enligt direktivet (se artikel 6.1 b). Förutsättningarna i 27 kap. rättegångs- balken ska vara uppfyllda. Vidare ska åtgärden vara proportionerlig och Motsvarande gäller för domstolens prövning av om en rätts- medicinsk undersökning av en avliden person som har gravsatts ska få göras (se 16 och 18 §§ lagen om obduktion m.m.). Utöver en prövning av de förutsättningar som gäller när åtgärden i fråga ska vidtas i , ska domstolen göra en proportionalitetsbedömning enligt 4 § i förevarande kapitel samt ta ställning till om det behöver anges i utredningsordern att något särskilt formkrav eller förfarande ska iakttas enligt 6 §. Enligt andra stycket kan åklagaren, i avvaktan på domstolens beslut, utfärda en utredningsorder för kvarhållande av försändelse, hemlig av- lyssning och hemlig övervakning av elektronisk kommunikation samt hemlig kameraövervakning enligt de förutsättningar som gäller enligt 27 kap. 9 a och 21 a §§ . Denna möjlighet ska endast användas när ändamålet med åtgärden riskerar att gå förlorat om dom- stolens tillstånd skulle avvaktas och framförallt (t.ex. 2016/17:218 ) då det inte är möjligt att få till stånd ett snabbt domstolsbeslut (se prop. 2011/12:55 s. 131). Ett exempel på när det kan bli aktuellt att tillämpa de aktuella bestämmelserna är när historiska trafikuppgifter behöver inhämtas innan de eventuellt raderas. Ett annat är om en person tillfälligt finns i en annan medlemsstat och en hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation snabbt behöver göras. Åklagaren ska i dessa fall utan dröjsmål anmäla till domstolen att en utredningsorder har utfärdats. Domstolen ska sedan göra en prövning av om förutsättningarna för att utfärda utredningsordern är uppfyllda. I tredje stycket finns en bestämmelse om att åklagaren i vissa fall får ansöka om domstolens tillstånd innan han eller hon utfärdar en utred- ningsorder för husrannsakan, kroppsvisitation eller kroppsbesiktning. Det rör sig om situationer som motsvarar de som anges i 28 kap. 4 och 13 §§ , dvs. om åtgärden antas bli av stor omfattning eller medföra synnerlig olägenhet. Det kan röra sig om husrannsakan på tidningsredaktioner, i kyrkor eller hos advokater där tunga integritets- intressen står mot de intressen som åtgärden ska tillgodose. Fjärde stycket innebär att för domstolens handläggning gäller relevanta bestämmelser i eller annan författning. Bestämmelsen innebär bl.a. att 27 kap. 9, 9 a och 21 §§ samt 21 a § tredje stycket rätte- gångsbalken om domstolens handläggning ska tillämpas. Även en tillämpning av 27 kap. 25 a § kan aktualiseras. Det- samma gäller bestämmelserna om offentligt ombud i 27 kap. 26–30 §§ . Med annan författning avses lagen om obduktion m.m. Särskilda formkrav eller förfaranden 6 § I utredningsordern ska det anges om några särskilda formkrav eller för- faranden ska iakttas av den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten vid verkställigheten av utredningsordern. I paragrafen, som i huvudsak utformats i enlighet med Lagrådets förslag, föreskrivs om möjligheten att begära att särskilda formkrav och förfaranden iakttas vid verkställigheten av utredningsordern i den andra Paragrafen har sin grund i artikel 9.2 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. Av bestämmelsen framgår att åklagaren eller domstolen kan begära att den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten iakttar ett särskilt formkrav eller förfarande vid verkställigheten av den åtgärd som avses. Detta ska anges i utredningsordern (se formuläret i bilaga A till direktivet, avsnitt I1). Bestämmelsen ska inte tillämpas för att olika krav som följer av svensk rätt ska efterlevas, utan när det är nödvändigt för att upprätthålla legitima grundläggande intressen i det svenska straff- Ett exempel är att målsäganden eller den tilltalade inte får höras under ed, vilket i motsats till förekommer i andra medlemsstater. Samma sak gäller avseende de personer som anges i 36 kap. 13 § rätte- Rör bevisupptagningen någon av dessa personer, ska det i utredningsordern anges att någon edsavläggelse inte ska ske. krav kan ställas upp om det rör sig om ett förhör under förundersökning, att den som hörs inte ska höras under ed eller i någon annan form som medför ett straffansvar för osanna uppgifter. Ett sådant krav behöver dock endast ställas upp om det finns någon indikation på att personer Prop. 2016/17:218 hörs under straffansvar under en pågående brottsutredning i den verk- Enligt artikel 9.4 i direktivet kan t.ex. en åklagare begära att få närvara i den andra medlemsstaten vid ett förhör. inte närvaro av den misstänktes eller tilltalades försvarare. försvararen kan dock i vissa mål vara av stor vikt för den misstänktes eller tilltalades möjligheter att tillgodose sina intressen. Ett krav på en sådan närvaro bör kunna ställas upp med stöd av förevarande paragraf. Översändande av en utredningsorder 7 § Den åklagare eller domstol som har utfärdat utredningsordern ska sända över den till behörig myndighet i den medlemsstat där ordern ska erkännas och Om det finns risk för att bevismaterial förstörs, omvandlas, flyttas, överlämnas eller bortskaffas, får utredningsordern sändas över enligt artikel 32 i Europaparla- mentets och rådets direktiv /41/EU, i den ursprungliga lydelsen. I paragrafen regleras vilken myndighet som ska sända över utred- ningsordern till den andra medlemsstaten, till vilken myndighet ordern ska skickas samt översändande av en utredningsorder i brådskande fall. Paragrafen har sin grund i artiklarna 7.1 och 32.1 i direktivet. vägandena finns i avsnitt 7.5. Av första stycket framgår att den åklagare eller domstol som har utfärdat utredningsordern också ansvarar för att sända över ordern till den medlemsstat som ska erkänna och verkställa utredningsordern. redningsordern ska sändas direkt till den andra statens behöriga myn- Varje medlemsstat ska enligt artikel 33.1 a i direktivet underrätta kommissionen om vilken eller vilka myndigheter som är behöriga myn- digheter enligt direktivet. Denna information ska enligt artikel 33.4 göras tillgänglig för alla medlemsstater. Informationen kommer bl.a. att finnas på det europeiska rättsliga nätverkets webbplats. avses även en eller flera centralmyndigheter som en medlemsstat utsett med stöd av artikel 7.3 i direktivet. Vid svårigheter att identifiera rätt be- hörig myndighet kan åklagaren eller domstolen använda sig av det euro- peiska rättsliga nätverkets kontaktpunkter (artikel 7.5). order kan också sändas över via detta nätverks kommunikationssystem (artikel 7.4). Av andra stycket framgår att om det finns en risk för att bevismaterial förstörs eller på annat sätt försvinner, får en utredningsorder sändas över enligt artikel 32 i direktivet för att den andra medlemsstatens behöriga myndigheter snabbt ska vidta åtgärder för att säkerställa att bevismaterial Någon indikation på att det finns en sådan risk att bevis- materialet går förlorat måste finnas, eftersom artikel 32 i direktivet ålägger den andra statens myndigheter att agera mycket mer skyndsamt än vad som följer av artikel 12 om tidsfrister. En allmän strävan om att det ska gå fort räcker således inte. Bestämmelsen kommer i huvudsak att tillämpas när utredningsordern avser beslag, men det kan även tänkas fall där en annan åtgärd avses. Information om bankkonton eller bank- transaktioner inhämtas inte genom beslag, och det kan vara brådskande att få tillgång till vissa uppgifter innan de t.ex. gallras. 2016/17:218 uppgifter som finns tillgängliga hos andra myndigheter än den verk- ställande myndigheten. Uppgift om bevismaterialet ska överlämnas eller vara kvar i den andra staten 8 § Om en utredningsorder sänds över enligt 7 § andra stycket, ska det i ordern anges om bevismaterialet ska överlämnas till eller vara kvar i den andra medlemsstaten. I de fall det begärs att bevismaterialet ska vara kvar i den andra staten, ska det i utredningsordern även anges när en återkallelse av ordern enligt 20 § kan I paragrafen, som i huvudsak utformats i enlighet med Lagrådets förslag, finns regler om att det i utredningsordern i vissa fall ska anges att bevismaterialet ska överlämnas till eller begäras att materialet ska stanna kvar i den andra medlemsstaten. Paragrafen grundar sig delvis på artikel 32.3 och 32.4 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 7.6. Av första stycket framgår att om en utredningsorder har sänts över enligt artikel 32 i direktivet (se kommentaren till 7 § andra stycket), ska det i ordern anges om det bevismaterial som hämtats in i den andra medlemsstaten ska lämnas över till eller begäras att materialet ska stanna kvar i den andra staten. Att dessa uppgifter ska anges i utred- ningsordern följer av artikel 32.3 i direktivet. Eftersom det rör sig om bevisning som ska användas i en svensk förundersökning eller rättegång bör utgångspunkten vara att bevismaterialet ska överlämnas. situationer kan det dock vara fördelaktigt att bevismaterialet stannar kvar i den andra staten. Det kan uppstå situationer där ett överlämnande skulle innebära praktiska svårigheter, t.ex. om materialet svårligen kan för- flyttas eller om det också används i den andra staten. Ett annat skäl kan vara att ett överlämnande och eventuellt återlämnande av ett föremål kan vara förenat med stora kostnader och att dessa kan hållas nere om före- målet stannar kvar utan att det påverkar möjligheterna att använda före- målet som bevisning. En begäran om att bevismaterialet ska stanna kvar blir aktuellt främst vid beslag. I avsnitt 7.6 anser regeringen att även om en utredningsorder inte sänds över med stöd av artikel 32 i direktivet får det begäras att bevismaterialet ska stanna kvar i den andra staten utan några uttryckliga lagbestämmelser. Samma skäl som nämnts ovan kan bli aktuella, men eftersom en sådan begäran inte har ett uttryckligt stöd i direktivet bör en något restriktivare hållning iakttas. I vart fall bör en sådan begäran, om det inte rör sig om , föregås av ett samråd med den andra statens behöriga myndigheter. Av andra stycket framgår att om det begärs att bevismaterialet ska stanna kvar i den andra medlemsstaten, ska det i utredningsordern även anges när en återkallelse av ordern kan förväntas (se 20 §). bestämmelse gäller oavsett om utredningsordern sänds över med stöd av artikel 32 (7 § andra stycket) eller om den sänds över på sedvanligt sätt (7 § första stycket) I de få fall t.ex. åklagaren väljer att låta bevis- materialet stanna kvar måste han eller hon i vart fall ange när åtgärden inte längre behövs. Det kan t.ex. röra sig om ett beslagtaget föremål som efter en teknisk undersökning i den andra staten inte längre behöver vara I andra fall kan det finnas behov av att åtgärden består till dess en dom fått laga kraft. När åtgärden inte längre behövs ska utred- Prop. 2016/17:218 ningsordern återkallas. Skälet till att denna information ska anges i utred- ningsordern är att den andra medlemsstatens myndigheter måste kunna begränsa den tid åtgärden ska bestå i den staten med hänsyn till dess nationella lagstiftning (jfr artikel 32.5). Innan den statens myndigheter häver verkställigheten av åtgärden, förutsätts samråd ske med den svenska åklagaren. Särskilda bestämmelser om vissa utredningsåtgärder Bevisupptagning vid utländsk domstol 9 § En utredningsorder för bevisupptagning vid utländsk domstol får avse syn, skriftligt bevis eller förhör med vittne, sakkunnig, tilltalad, målsägande eller någon som avses i 36 kap. 1 § andra och tredje styckena . I paragrafen förtydligas vad bevisupptagning vid utländsk domstol kan avse. Övervägandena finns i avsnitt 7.7.3. Bestämmelsen är utformad efter förebild av 4 kap. 6 § lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. Av bestämmelsen framgår att en utredningsorder för bevisupptagning vid utländsk domstol får avse syn, skriftligt bevis eller förhör. Förhör kan ske med ett vittne, en sakkunnig, en tilltalad, en målsägande eller någon som avses i 36 kap. 1 § andra och tredje styckena . Bevisupptagningen kommer att ske enligt den andra statens verkställig- hetsregler. Enligt artikel 9.4 kan t.ex. åklagaren närvara vid bevisupp- tagningen (se även kommentaren till 6 § om möjligheterna för den tilltalades försvarare att närvara vid bevisupptagningen). Förhör genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring 10 § En utredningsorder för förhör genom ljudöverföring får endast utfärdas om förhöret avser ett vittne, en målsägande eller en sakkunnig. Om ett förhör genom ljud- och bildöverföring ska hållas med en misstänkt eller tilltalad eller med någon som avses i 36 kap. 1 § andra och tredje styckena rätte- gångsbalken, ska det av utredningsordern framgå att den som ska höras sam- tycker till förhöret. I paragrafen finns regler om förhör genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring. Reglerna grundar sig på artiklarna 24 och 25 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 7.7.4. Av första stycket framgår att en utredningsorder för förhör genom ljud- överföring endast får utfärdas för förhör med ett vittne, en målsägande eller en sakkunnig. Detta med hänsyn till artikel 25.1 i direktivet. Ett förhör genom ljudöverföring med en misstänkt eller tilltalad är således inte möjligt. Det gäller oavsett om det rör sig om ett förhör under för- undersökning eller deltagande vid rättens sammanträde enligt 5 kap. 10 § . Förbudet omfattar, med hänsyn till artikel 25, även den som avses i 36 kap. 1 § andra och tredje styckena . En misstänkt eller tilltalad eller den som avses i 36 kap. 1 § andra och tredje styckena kan däremot höras genom ljud- och bildöverföring. Enligt andra stycket krävs då att det framgår av utred- ningsordern att personen i fråga samtycker till förhöret (se formuläret i 2016/17:218 bilaga A till direktivet, avsnitt H2). Vid svårigheter att inhämta ett sam- tycke kan åklagaren eller domstolen samråda med behörig myndighet i den andra staten för att få hjälp med att efterhöra personens inställning till ett sådant förhör (se artikel 9.6 i direktivet om samråd för att främja en effektiv tillämpning av – såsom det får förstås – direktivet). Kontakter kan även tas med den misstänktes försvarare. Om utredningsordern utfärdas av åklagare och förhöret kommer till stånd, bör åklagaren även höra hur den misstänkte ställer sig till ett sådant förhör under huvudförhandlingen. Samtycker personen kan dom- stolen utgå från att det finns ett samtycke när domstolen utfärdar sin utredningsorder, om inte några andra omständigheter har framkommit efter åklagarens förhör. 11 § Vid genomförande av ett förhör genom ljudöverföring eller ljud- och bild- överföring tillämpas de bestämmelser som gäller för förhör under en svensk för- undersökning eller rättegång i brottmål. I paragrafen anges vilka förfaranderegler som ska tillämpas vid ett förhör genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring. Paragrafen grundar sig på artikel 24 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 7.7.4. En skillnad gentemot övriga utredningsåtgärder enligt direktivet är att den myndighet som har utfärdat utredningsordern i dessa fall också an- svarar för att genomföra åtgärden. Av artikel 24.5 c följer att förhöret hålls direkt eller under ledning av den svenska åklagaren eller domstolen och i enlighet med svensk rätt. Artikel 25.2 hänvisar till denna be- stämmelse. Det är således inte den andra statens myndigheter som håller förhöret i enlighet med den statens lag, vilket är fallet vid förhör under förundersökning eller bevisupptagning vid domstol. Bestämmelsen i paragrafen innebär att de regler som tillämpas vid förhör under en svensk förundersökning eller rättegång i brottmål även gäller vid förhör enligt nu aktuell paragraf. Om domstolen håller för- höret, ska således bestämmelserna i 36 kap. tillämpas, bl.a. om rätt att avstå från vittnesmål (3 §), begränsningar i möjligheten att höra en person om vissa uppgifter (5 §) och hur eden ska avläggas (11 §). Däremot ska bestämmelserna om hur t.ex. vittnen kallas till för- höret inte tillämpas. Kallelse och andra frågor för att få vittnet att inställa sig ansvarar den andra statens behöriga myndigheter för (se artikel 24.3). Vid förhöret ska även andra bestämmelser i tillämpas, t.ex. att rätten kan utse tolk enligt bestämmelserna i 5 kap. 6 § rätte- gångsbalken. Sker förhöret under förundersökning, tillämpas bestämmelserna i 23 kap. och förundersökningskungörelsen (1947:948). Tillfälligt överförande av en frihetsberövad person 12 § Om den utredningsåtgärd som ska vidtas kräver närvaro av en frihets- berövad person i eller i en annan medlemsstat, får en utredningsorder utfärdas för att en person som 1. är frihetsberövad i en annan medlemsstat tillfälligt ska föras över till , eller 2. är frihetsberövad i tillfälligt ska föras över till en annan medlems- Innan en utredningsorder enligt första stycket 2 utfärdas, ska den frihetsberö- vade personens inställning till överförandet inhämtas. I paragrafen anges att en frihetsberövad person tillfälligt kan överföras till eller från och att den frihetsberövades inställning i vissa fall ska inhämtas. Paragrafen grundar sig på artiklarna 22 och 23 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 7.7.5. I första stycket, som utformas i enlighet med Lagrådets förslag, anges i vilka situationer ett tillfälligt överförande kan bli aktuellt. Utgångs- punkten är att den frihetsberövade personens närvaro krävs i eller i en annan medlemsstat. Bestämmelsen kommer framför allt att tillämpas när personen är frihetsberövad i den andra medlemsstaten och ska tillfälligt överföras till . Skäl för en sådan åtgärd kan vara att personen ska höras under en förundersökning eller avge vittnesmål i samband med en huvudförhandling. Det kan även bli aktuellt om perso- nen ska delta i en vittneskonfrontation. Andra åtgärder kan inte uteslutas så länge det rör sig om bevisinhämtning (se artikel 22.1 i direktivet). Såväl åklagare som domstol kan utfärda en utredningsorder för aktuell åtgärd. För domstol blir det aktuellt om personen i fråga ska höras under rättegången. Något överförande får inte ske för att personen ska lagföras för den gärning som utreds. Om det är syftet, får åklagaren utfärda en europeisk arresteringsorder för överlämnande av den frihetsberövade i enlighet med bestämmelserna i förordningen (2003:1178) om överlämnande till enligt en europeisk arresteringsorder. Däremot kan den person som ska tillfälligt överföras vara misstänkt för den gärning som utreds. Syftet kan vara att förhöra personen för att få misstankarna stärkta eller för att avfärda personen från utredningen. Efter avslutat förhör måste dock personen, även om misstankarna blivit stärkta, alltid återföras till den andra staten enligt den överenskommelse som gäller (se artikel 22.5). Efter återförandet får åklagaren utfärda en europeisk arresteringsorder. Om överförandet syftar till att förhöra personen bör andra alternativ också övervägas, t.ex. att personen förhörs på plats i den andra staten med åklagaren närvarande (se artikel 9.4). Förhör genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring kan också bli aktuellt. Ett tillfälligt överförande från till den andra staten torde bli mer sällsynt, men kan bli aktuellt när en vittneskonfrontation eller vall- ning på en brottsplats behöver ske i den andra medlemsstaten. Inget krav på den frihetsberövades samtycke till ett tillfälligt överför- ande ställs upp i bestämmelsen, men av utredningsordern ska det framgå om den frihetsberövade samtycker till ett överförande (se formuläret i bilaga A till direktivet, avsnitt H1). I de fall personen är frihetsberövad i den andra staten kan åklagaren eller domstolen i utredningsordern begära att personens samtycke efterfrågas. Det är sedan upp till den andra medlemsstaten att avgöra om utredningsordern ska erkännas. Vägransgrunden om bristande samtycke är fakultativ (se artikel 22.2 a, till vilken bestämmelse artikel 23 hänvisar), och en del stater kan acceptera ett tillfälligt överförande trots att det inte finns något samtycke. Inget hindrar att åklagaren eller domstolen innan en utredningsorder utfärdas, kontaktar den andra statens behöriga myndigheter för att höra vad som gäller i den staten om krav på samtycke. 2016/17:218 I 4 kap. 6–9 §§ finns bestämmelser om immunitet, transitering och förvar. Där finns också bestämmelser om transporter i av en fri- hetsberövad person. I de fall en frihetsberövad person ska tillfälligt överföras från till en annan medlemsstat, ska hans eller hennes inställning till överföran- det inhämtas enligt andra stycket. Denna inställning ska sedan redovisas i utredningsordern. Det är sedan upp till den andra medlemsstaten att av- göra om utredningsordern ska erkännas. Om ett ovillkorligt krav på sam- tycke ställs upp av den andra medlemsstaten, bör avsaknaden av ett sam- tycke efter en tillämpning av förevarande bestämmelse resultera i att en utredningsorder inte utfärdas. 13 § En utredningsorder får utfärdas för beslag av ett föremål som kan antas komma att påträffas i en annan medlemsstat, trots att föremålet inte är tillgängligt vid utfärdandet. Vad som sägs i denna paragraf och i 14 och 15 §§ om föremål ska också gälla i fråga om skriftlig handling. I paragrafen finns regler om en utredningsorder för beslag. Över- vägandena finns i avsnitt 7.7.6. Bestämmelsen är utformad efter förebild av 2 kap. 1 § lagen (2005:500) om erkännande och verkställighet inom Europeiska unionen av frysningsbeslut. I första stycket anges att en utredningsorder för beslag får utfärdas trots att föremålet inte är tillgängligt vid beslutet. Det skiljer sig från vad som gäller enligt vid beslag i (se 27 kap. 4 och 5 §§). Utredningsordern får utfärdas om föremålet kan antas komma att påträffas i en annan medlemsstat.