prop · H40330 · 2017-01-10 00:00:00 — Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna uttalar sig inte särskilt om förhållandet mellan fullmaktsgivaren och fullmaktshavaren. efterfrågar klarare riktlinjer för uppdragets fullgörande, t.ex. införandet av en lagstadgad skyldighet för fullmaktshavaren att alltid handla på ett sätt som gagnar fullmaktsgivaren. Vidare framför farhågor för att fullmaktshavarens möjlighet att lämna gåvor och ta ut arvode kan komma att missbrukas. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian föreslås att fullmaktshavaren inte ska få ge bort fullmaktsgivarens egendom, om inte åtminstone grunderna för och omfattningen av gåvorätten har preciserats i fullmakten. I promemorian föreslås vidare att en fullmaktshavare ska ha rätt till arvode för sitt uppdrag när det anges i fullmakten eller det med hänsyn till uppdragets art och omfattning annars kan anses rimligt. Det föreslås också att fullmaktshavarens skyldighet att hålla fullmaktsgivarens medel avskilda ska anges uttryckligen i lagen. I promemorian lämnas inte något förslag om fullmaktshavarens möjlighet att bevittna testamenten. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser godtar förslagen eller lämnar dem utan invändning. vid anser att lojalitetsplikten följer av allmänna rättsgrundsatser och inte behöver anges i lagen. kommun tycker att samråds- plikten är olämplig eftersom fullmaktsgivaren saknar beslutsförmåga. 2016/17:30 fråga om arvode menar bl.a. att den föreslagna regeln är otydlig. Kommuner och Landsting och anser att det måste finnas ett direkt stöd i framtidsfullmakten för att arvode ska få tas ut, och föreslår att arvodet ska prövas av överförmyndaren. Hovrätten för , vid , män och Förvaltare och föreslår att reglerna om gåvor ska anknyta till vad som gäller för gode män. Skälen för regeringens förslag Fullmaktshavaren ska omfattas av reglerna om sysslomän Som framgår av avsnitt 5.6 är regeringens inriktning att låta avtalslagens regler om skriftliga fullmakter i allt väsentligt gälla även framtidsfullmakter. En tydlig fördel med det är att systemet blir enkelt och möjliggör för fullmaktsgivaren att kombinera en vanlig fullmakt med en framtidsfullmakt. Avtalslagens regler om fullmakter kompletteras av reglerna om sysslomän i 18 kap. handelsbalken. Detta gäller särskilt det inbördes förhållandet mellan fullmaktsgivaren och fullmaktshavaren. Utredningen och promemorian föreslår att reglerna om sysslomän ska gälla för framtidsfullmakter. Enligt 18 kap. handelsbalken är en syssloman (fullmaktshavaren) bl.a. skyldig att hålla huvudmannens (fullmaktsgivarens) tillgångar avskilda från sina egna och att redovisa sin verksamhet (1 §). Fullmaktsgivaren ska som huvudregel bära den skada han eller hon har lidit när fullmaktshavaren, med iakttagande av givna instruktioner, har utfört en rättshandling på uppdrag av huvudmannen (4 §). Om fullmaktshavaren har handlat oredligt, varit förslagen mot fullmaktsgivaren eller lånat ut dennes pengar, kan dock fullmaktshavaren bli skadeståndsskyldig (3 §). Skadeståndsskyldighet kan också inträda om fullmaktshavaren visserligen har följt fullmaktsgivarens instruktioner men på ett vårdslöst sätt bortsett från fullmaktsgivarens intressen eller svikligen utnyttjat fullmakten till skada för fullmaktsgivaren (4 §). Ett sådant förfarande kan även vara brottsligt enligt reglerna om trolöshet mot huvudman (se 10 kap. 5 § ). Fullmaktshavaren har också rätt att täcka nödvändiga utgifter och att få skäligt arvode (5 §). Om fullmaktsgivaren anser att fullmaktshavaren har brustit i fullgörandet av sitt uppdrag, kan han eller hon klandra sysslomannens redovisning genom att väcka talan vid domstol från redovisningstidpunkten (9 §). Blir fullmaktshavaren förhindrad att utföra sitt uppdrag, ska han eller hon så fort som möjligt underrätta fullmaktsgivaren om detta (7 §). Utredningens och promemorians förslag att låta 18 kap. handelsbalken gälla för framtidsfullmakter godtas av remissinstanserna. Fullmaktshavaren i en framtidsfullmakt bör, på samma sätt som vilken fullmaktshavare som helst, anses vara en syssloman. Mot den bakgrunden faller det sig enligt regeringens mening naturligt att låta reglerna om sysslomän i handelsbalken som huvudregel gälla även framtidsfullmakter. Lagrådet pekar på att det i viss lagstiftning har valts andra lösningar än handelsbalkens bestämmelser om skadeståndsansvar och preskription. Lagrådet anser att det bör övervägas även i detta fall. De exempel på andra lösningar som Lagrådet nämner rör kommissio- Prop. 2016/17:30 närer, fastighetsmäklare, finansiella rådgivare och försäkringsförmedlare. I dessa fall tillämpas preskriptionslagens regler eller en särskilt i lagen angiven frist från rådgivnings- eller förmedlingstillfället. Den som vill framställa krav måste underrätta motparten om detta inom skälig tid efter det att han eller hon insåg eller borde ha insett de omständigheter som ligger till grund för kravet. Regeringen konstaterar att handelsbalkens regler om sysslomän tillämpas för vanliga fullmakter. De förhållanden som gäller i de fall som Lagrådet tar upp är inte fullt jämförbara med vad som gäller för en framtidsfullmakt. Framtidsfullmakterna karaktäriseras av att de omfattar både ekonomiska och personliga angelägenheter och gäller när fullmaktsgivaren saknar förutsättningar att kontrollera uppdragstagaren. Ett uppdrag som framtidsfullmaktshavare kan förväntas löpa och i många fall för resten av fullmaktsgivarens liv. Att ha en bestämmelse som bygger på att preskriptionstiden börjar löpa när en händelse inträffar under uppdraget och att fullmaktsgivaren då måste reagera inom skälig tid framstår inte som ändamålsenligt, eftersom han eller hon är beslutsoförmögen. Handelsbalkens bestämmelser om sysslomans ansvar och om preskription reglerar fullmaktshavarens skadeståndsansvar och innebär bl.a. att fullmaktsgivaren alltid har tid på sig att utkräva ansvar efter att uppdraget har avslutats och slutredovisning har lämnats. Tillämpningen av balkens preskriptionsregel har klargjorts i praxis (se t.ex. rättsfallen NJA 1999 s. 52, 2000 s. 31 och 2000 s. 137). Till skillnad från Lagrådet bedömer regeringen mot denna bakgrund att handelsbalkens bestämmelser får anses ändamålsenliga för framtidsfullmaktsförhållandena. Denna ordning bör därför gälla för framtidsfullmakter på samma sätt som för vanliga fullmakter. Fullmaktsgivarens begränsade möjligheter att bevaka sin rätt sedan fullmakten har trätt i kraft medför att det i vissa andra avseenden finns ett behov av att komplettera de allmänna reglerna om sysslomän. I några avseenden bör dessutom delvis andra regler gälla. En uttrycklig lojalitets- och samrådsplikt Som regeringen framhåller i avsnitt 5.4 vilar fullmakter i allmänhet och framtidsfullmakter i synnerhet på ett förtroendefullt förhållande mellan fullmaktsgivaren och fullmaktshavaren. Eftersom fullmaktsgivaren i en framtidsfullmakt saknar eller har begränsade förutsättningar att på egen hand kontrollera hur fullmaktshavaren utför uppdraget, är fullmaktsgivaren i särskilt hög grad beroende av att fullmaktshavaren i alla avseenden är lojal. I promemorian föreslås en uttrycklig lojalitetsplikt. Enligt den ska fullmaktshavaren vid fullgörandet av sitt uppdrag handla i enlighet med fullmaktsgivarens intresse. Enligt regeringen är det en närmast självklar utgångspunkt att den som agerar som uppdragstagare ska vara lojal mot huvudmannen. I fråga om framtidsfullmakter är det extra viktigt att fullmaktshavaren lägger sig vinn om att så långt möjligt utföra uppdraget enligt fullmaktsgivarens uttryckliga eller förmodade vilja. Förslaget i promemorian om en lojalitetsplikt är därför betydelsefullt som utgångspunkt för fullmakts- 2016/17:30 havarens fullgörande av uppdraget. Förslaget i denna del ligger också väl i linje med rekommendation . En liknande omsorgsplikt finns även för uppdragstagare i allmänhet (se m.fl., Speciell avtalsrätt II Kontraktsrätt, Första häftet, Särskilda avtal, 6 uppl., s. 240) och för gode män och förvaltare (se 12 kap. 3 § ). Bestämmelser med motsvarande innehåll har också införts i såväl den finska som danska och norska lagstiftningen om framtidsfullmakter. Även om lojalitetsplikten följer av allmänna rättsgrundsatser, vilket vid påtalar, anser regeringen att det bör införas en uttrycklig regel om lojalitetsplikt i lagen. I promemorian föreslås också att fullmaktshavaren, om det är möjligt, ska samråda med fullmaktsgivaren i viktiga frågor. Enligt regeringens mening understryker en samrådsskyldighet vikten av fullmaktsgivarens autonomi. Även om ikraftträdandet av en framtidsfullmakt förutsätter att fullmaktsgivaren är beslutsoförmögen, innebär inte det att personen fråntas sin rättsliga handlingsförmåga eller att han eller hon per automatik helt förlorar förmågan att uttrycka en vilja när framtidsfullmakten träder i kraft. Regeringen anser därför att fullmaktshavaren så långt som möjligt bör göra fullmaktsgivaren delaktig i verksamheten. Det är emellertid inte lämpligt att förutsätta att samråd sker inför varje åtgärd som fullmaktshavaren vidtar för fullmaktsgivaren. För att ett krav på samråd ska kunna tillämpas i praktiken bör det enligt regeringens mening begränsas till viktiga frågor. Detta hindrar naturligtvis inte fullmaktshavaren från att samråda även i andra frågor. Regeringen anser tvärtom att det är angeläget att fullmaktshavarens dialog med fullmaktsgivaren genomsyrar fullmaktsuppdraget i sin helhet. och kommun efterfrågar exempel som belyser vad som i detta sammanhang är att bedöma som en viktig fråga. Det går emellertid inte att ange en gång för alla. Fullmaktshavaren behöver därför vara lyhörd för vilka frågor fullmaktsgivaren tycker eller har tyckt är av särskild betydelse. Fullmaktshavarens kännedom om fullmaktsgivarens uppfattning i olika avseenden är därför särskilt värdefull och kan bilda utgångspunkt för fullmaktshavaren att i det enskilda fallet bedöma vilka frågor som bör stämmas av med fullmaktsgivaren. Frågor om boende och övergripande ekonomiska överväganden, t.ex. större förändringar av en aktieportfölj, är enligt regeringens mening sådana frågor som fullmaktshavaren bör samråda med fullmaktsgivaren om innan åtgärder vidtas. Men även andra, inte fullt lika omfattande, frågor får normalt sett anses vara viktiga för en fullmaktsgivare. Det kan exempelvis röra överväganden om hur den löpande verksamheten ska skötas. Andra frågor som bör stämmas av är köp och försäljning av egendom som sker mera sällan liksom beställningar av återkommande tjänster som exempelvis städning eller större in- eller utvändiga fastighetsreparationer och liknande. Den föreslagna lojalitets- och samrådsplikten har relevans för det inbördes förhållandet mellan fullmaktsgivaren och fullmaktshavaren. Giltigheten av de rättshandlingar som fullmaktshavaren vidtar påverkas alltså inte av hur lojalitets- och samrådsplikten tillämpas. Se vidare om fullmaktsgivarens bundenhet i avsnitt 5.6. Fullmaktshavaren ska inte vara behörig i jävssituationer I fullmaktshavarens lojalitetsplikt mot fullmaktsgivaren ligger bl.a. att fullmaktshavaren inte bör vidta åtgärder i sådana situationer som berör fullmaktshavaren själv eller dennes närstående, s.k. jävssituationer. I lagen bör det tydliggöras att fullmaktshavaren är obehörig att företräda fullmaktsgivaren, om det riskerar att uppstå en intressekonflikt dem emellan. Det rör sig alltså om situationer då det åtminstone objektivt sett kan uppfattas som om fullmaktshavaren vidtar åtgärder för egen skull. Typiska jävssituationer uppstår om fullmaktshavaren köper något av fullmaktsgivaren, säljer sin egendom till fullmaktsgivaren eller använder fullmaktsgivarens egendom för egen räkning. En annan typisk jävssituation är om fullmaktsgivaren och fullmaktshavaren eller någon släkting till denne kan förväntas ha motstridiga intressen i en rättegång eller i ett liknande sammanhang. Om det uppstår en jävssituation, är det naturligt att fullmaktshavaren inte är behörig att företräda fullmaktsgivaren. Detta minskar risken för att fullmaktshavaren missbrukar sin ställning och för att fullmaktshavarens avsikter ifrågasätts. Om det uppstår en jävssituation, behöver fullmaktsgivaren bli företrädd av någon annan. I likhet med vad som gäller vid förvaltarkap (se 11 kap. 2 § ) bör därför fullmaktshavaren ha möjlighet att ansöka om att överförmyndaren förordnar en god man för fullmaktsgivaren i den frågan. För en sådan ställföreträdare bör allmänna bestämmelser om god man i gälla. Utredningen och promemorian föreslår att fullmaktshavaren inte ska vara behörig att företräda fullmaktsgivaren i förhållande till sig själv, sin make eller sambo eller någon annan som fullmaktshavaren företräder. Till den senare kategorin hör bl.a. underåriga barn till fullmaktshavaren och personer som fullmaktshavaren är god man för. Med hänsyn till de personliga banden mellan barn och föräldrar anser regeringen att även vuxna barn till fullmaktshavaren ska ingå i den personkrets som han eller hon inte ska företräda fullmaktsgivaren i förhållande till. I övrigt delar regeringen utredningens och promemorians förslag om avgränsningen. I fråga om arvode finns det anledning att överväga om undantag bör göras från huvudregeln att fullmaktshavaren ska vara obehörig vid rättshandlingar i förhållande till sig själv. Utredningen föreslår att en fullmaktshavare själv ska bestämma arvode i enlighet med vad som anges i fullmakten eller annars får anses skäligt. I promemorian föreslås att en fullmaktshavare ska ha rätt till arvode för sitt uppdrag när det anges i fullmakten eller det med hänsyn till uppdragets art och omfattning kan anses rimligt. De flesta av remissinstanserna invänder inte mot utredningens eller promemorians förslag. Kommuner och Landsting och anser dock att det bör finnas ett direkt stöd i framtidsfullmakten för att arvode ska få tas ut. En fullmaktshavare har enligt de allmänna sysslomannareglerna en rätt till arvode (18 kap. 5 § handelsbalken). Den som upprättar en vanlig fullmakt kan kontrollera hur uppdraget genomförs och utifrån detta komma överens med fullmaktshavaren om arvode. Förutsättningarna för framtidsfullmakterna är annorlunda eftersom fullmaktsgivaren är besluts- oförmögen när uppdraget utförs och därför inte kan ta ställning till frågan om arvode. Att införa en ordning där en uppdragstagare själv ska avgöra om han eller hon ska få ersättning av huvudmannen för sitt uppdrag framstår enligt regeringen som tveksamt. Det finns en risk för att fullmakts- havaren inte fullt ut förmår agera utifrån fullmaktsgivarens bästa när han eller hon har ett eget ekonomiskt intresse i frågan. mening framstår det som rimligt att en så grundläggande förutsättning som att bestämma om något arvode ska utgå för uppdraget bör bestämmas av fullmaktsgivaren själv och i sådant fall regleras i framtids- fullmakten i samband med att den upprättas. Normalt bör uppdragets art och omfattning kunna bedömas av fullmaktsgivaren i förväg och beaktas vid ett ställningstagande till om ett arvode ska utgå. minskar också risken för att en fullmaktshavare missbrukar sin ställning. Regeringen föreslår därför att en fullmaktshavare ska ha rätt till arvode endast om fullmaktsgivaren har bestämt det i framtidsfullmakten. Den som utses som fullmaktshavare kan i många fall antas vara någon närstående till fullmaktsgivaren och ett beslut att åta sig uppdraget kommer därför förmodligen att grunda sig på omtanke och respekt för den enskildes önskan, snarare än på ekonomiska överväganden. ordning som regeringen nu föreslår är det dock viktigt att fullmakts- givaren noga överväger frågan om arvode vid upprättandet av framtids- fullmakten och då beaktar risken för att fullmaktshavaren inte vill åta sig uppdraget eller avsäger sig det om det inte utgår något Om arvode ska utgå, behöver även arvodets storlek bestämmas. storleken anges i framtidsfullmakten, bör detta givetvis gälla. kommer dock inte alltid att vara möjligt eller ens lämpligt att i förväg precisera arvodet till beloppet. Det kommer vid fullmaktens upprättande ofta vara oklart när uppdraget kan påbörjas och hur det kommer Det kan vidare inträffa att uppdraget visar sig bli betydligt mera omfattande än vad som kunde förutses vid fullmaktens tillkomst. därför inte uppställas krav på att även arvodets storlek anges i full- Om arvodesnivån inte regleras i fullmakten, bör fullmaktshavaren Det bör understrykas att det inte är fråga om lön för utfört arbete som ska sättas i paritet med lön i andra sammanhang. också, som framhåller, viktigt att hålla isär frågan om arvode från arv. Arvodet bör kopplas till den prestation som full- maktshavaren har utfört och det bör i lagen föreskrivas att det arvode som bestäms måste vara skäligt med hänsyn till uppdragets art och om- Ytterligare stöd för bedömningen av arvodets storlek lämnas i I sammanhanget bör det anmärkas att rege- ringen ovan föreslår att fullmaktshavaren dessutom alltid ska ha rätt till ersättning för nödvändiga utgifter i enlighet med 18 kap. 5 § handels- Även om arvode inte utgår, ska således utgifter som fullmakts- havaren får med anledning av uppdraget ersättas av fullmaktsgivaren. Regeringen gör vidare bedömningen att det inte är motiverat att införa en ordning där en myndighet ska pröva arvodet eller kontrollera Detta ligger i linje med både utredningens och prome- En oberoende prövning av arvodet, som bl.a. tingsrätt och förespråkar, skulle visserligen kunna minska risken för att någon fullmaktshavare missbrukar sin ställning genom att ta ut ett oskäligt arvode. Enligt regeringens mening ska dock risken för missbruk inte överdrivas, särskilt som regeringen föreslår att det är fullmaktsgivaren – och alltså inte fullmaktshavaren – som ska bestämma om arvode överhuvudtaget ska utgå. En oberoende prövning av arvodets storlek skulle också vara arbetskrävande och innebära att framtidsfullmaktens privaträttsliga karaktär minskar. Med regeringens förslag i avsnitt 5.9 om möjligheter för överförmyndaren att begära redovisning av fullmaktshavaren vid t.ex. misstanke om oegentligheter och att stoppa ett fortsatt utövande av fullmakten bör dessutom behovet av en prövning av just arvodets storlek vara begränsat. Dessutom kommer fullmaktsgivaren ha möjlighet att utse en person som granskar fullmaktshavarens verksamhet och således själv kunna ta ställning till om arvodesuttaget i det enskilda fallet bör kontrolleras. I andra fall kommer fullmaktsgivarens make eller sambo och närmaste släktingar att kunna ha insyn i verksamheten. De som har insyn i fullmaktsförhållandet bör naturligtvis alltid vara observanta på om oskäliga arvodesuttag har gjorts. En fullmaktshavare som missbrukar sitt förtroende riskerar också att åtalas för brott, vilket bör inverka hämmande på oskäliga arvodesuttag. Fullmaktshavarens rätt att för fullmaktsgivarens räkning lämna gåvor Fullmaktshavarens möjlighet att för fullmaktsgivarens räkning lämna gåvor tangerar frågan om huruvida undantag ska göras från ovan berörda jävsregel. Utredningen föreslår att fullmaktshavaren inte får ge bort fullmaktsgivarens egendom i större utsträckning än vad som får anses framgå av framtidsfullmakten. Avgörande ska vara vad fullmaktsgivaren själv har ansett i fråga om gåvor och en tolkning får göras av framtidsfullmaktens innehåll. Förslaget i promemorian anknyter till utredningens förslag men ger fullmaktshavaren ett visst handlingsutrymme i förhållande till fullmakten. Kommuner och Landsting understryker vikten av att fullmaktshavaren inte ska få ge bort fullmaktsgivarens egendom utan direkt stöd i fullmakten. Hovrätten för , vid , män och Förvaltare och föreslår däremot att reglerna om gåvor ska anknyta till vad som gäller för gode män. I får fullmaktshavaren, utan uttryckligt stöd i framtidsfullmakten, ge sig själv, sina närstående och andra sedvanliga gåvor på fullmaktsgivarens vägnar. I får en fullmaktshavare lämna sedvanliga gåvor, t.ex. och födelsedagar, som inte står i missförhållande till fullmaktsgivarens ekonomiska förhållanden. I måste däremot fullmaktsgivaren ha preciserat grunderna för gåvan i fullmakten för att fullmaktshavaren ska få lämna gåvor. Regeringen anser att utgångspunkten även i detta avseende bör vara att fullmaktsgivaren bestämmer förutsättningarna för uppdraget. Det är därför viktigt att fullmaktsgivaren noga överväger innehållet i fullmakten, bl.a. i fråga om fullmaktshavarens möjlighet att lämna gåvor. Alltför vida ramar för fullmaktshavarens möjlighet att lämna gåvor riskerar givetvis 2016/17:30 att leda till att fullmaktshavaren, för egen eller annans , handlar illojalt mot fullmaktsgivaren. Mot denna bakgrund bör gåvor som utgångspunkt bara få lämnas om det anges särskilt i framtidsfullmakten. Enligt regeringens mening skulle det dock föra för långt att utesluta alla former av gåvor, som inte har direkt stöd i framtidsfullmakten. Detta gäller särskilt i de fall där fullmaktsuppdraget omfattar personliga angelägenheter och det är fråga om att fortsätta en ordning som fullmaktsgivaren har följt. En fullmaktsgivare som har brukat lämna födelsedagspresenter och liknande kan antas ha en vilja att fortsätta med det även när framtidsfullmakten har trätt i kraft. En fullmaktsgivare som t.ex. brukar besöka eller på annat sätt uppmärksamma släkt och vänner i samband med födelsedagar kan förväntas göra det även efter att framtidsfullmakten har trätt i kraft. Det är rimligt att fullmaktshavaren, såsom företrädare för fullmaktsgivaren, i en sådan situation bör få köpa enklare gåvor. Det kan också förväntas att en framtidsfullmakt kommer att upprättas innan den träder i kraft. Med hänsyn till det är det naturligtvis svårt för fullmaktsgivaren att förutse vilka gåvotillfällen som kan uppstå och att närmare precisera under vilka förutsättningar som gåvor ska få lämnas. Att, som föreslås i promemorian, kräva att framtidsfullmakten under alla förhållanden måste innehålla grunderna för och omfattningen av rätten att lämna gåvor för att så ska få ske, torde ofta leda till tämligen generella beskrivningar som inte ger fullmaktshavaren någon egentlig vägledning i det enskilda fallet. Det förefaller lämpligare att fullmaktshavaren diskuterar med fullmaktsgivaren innan en gåva lämnas, om det är möjligt. Med regeringens förslag i avsnitt 5.9 om att fullmaktsgivaren kan utse någon som granskar förvaltningen har fullmaktsgivaren dessutom möjlighet att ordna en granskning av fullmaktshavarens hantering av egendomen. Regeringens förslag om att ge överförmyndaren och fullmaktsgivarens närmaste släktingar möjlighet att inhämta redovisning bidrar också till insyn i verksamheten. Mot denna bakgrund bör fullmaktshavaren, utan att det uttryckligen anges i fullmakten, på fullmaktsgivarens vägnar få lämna vissa gåvor. En rätt att ge bort fullmaktsgivarens egendom bör vara begränsad till situationer där det är motiverat med hänsyn till behovet att vårda fullmaktsgivarens relationer till släkt och vänner. Fullmaktshavaren bör därför för fullmaktsgivaren få lämna personliga presenter. En riktlinje bör vara i vilken utsträckning fullmaktsgivaren har lämnat sådana presenter, t.ex. vid födelsedagar och andra högtids- och bemärkelsedagar, innan han eller hon blev beslutsoförmögen. Det faller sig vidare naturligt att eventuella presenter begränsas till sådana vars värde inte står i missförhållande till fullmaktsgivarens ekonomiska villkor (jfr 14 kap. 12 § ). Med denna avgränsning saknas det anledning att, som föreslår, införa en ordning som innebär att överförmyndaren ska godkänna gåvor över ett visst värde. Mera omfattande gåvor eller gåvor för andra syften bör endast få lämnas om det anges i framtidsfullmakten. Om det av framtidsfullmakten framgår att egendomen över huvud taget inte får användas för gåvor, bör naturligtvis det gälla. Fullmaktshavarens möjlighet att bevittna testamentsförordnanden till En åtgärd som inte innefattar jäv i förhållandet fullmaktsgivaren–full- maktshavaren men är av liknande slag, är bevittnande av testamenten.