prop · H403162 · 2017-04-05 00:00:00 — reglering av investeringsrådgivning som innebär att bestämmelserna om investeringsrådgivning i lagen om värdepappersmarknaden ska tillämpas på all rådgivning som försäkringsföretag, fondbolag, försäkringsförmed- lare och AIF-förvaltare utför. Enligt skulle det leda till konkurrensneutralitet och ett enhetligt konsumentskydd samt även för- enkla lagtillämpningen, förbättra förutsägbarheten och höja säkerheten anser att det i det fortsatta lagstiftnings- arbetet är viktigt att utreda hur de olika reglerna, t.ex. reglerna om belö- ningssystem i lagen om värdepappersmarknaden och ersättningsreglerna i försäkringsrörelselagen, förhåller sig till varandra. anser att det är önskvärt att liknande regler ska gälla för de företagstyper som saknar denna typ av regler, men att dubbelreglering bör und- anser vidare att det inte finns skäl att begränsa tillämpningen av bestämmelserna för försäkringsföretag, fondbolag, försäkringsförmedlare och AIF-förvaltare till endast konsumenter utan att de bör gälla alla kunder, med motsvarande uppdelning i professionella och icke-professionella kunder som i lagen om värdepappersmarknaden. i (LO) stödjer förslaget om en enhetlig reg- lering av finansiell rådgivning och investeringsrådgivning och hänvisar till att reglerna är mycket lika och har samma konsumentskyddande Enligt LO gör en enhetlig reglering det enklare för kunderna att ta reda på och förstå vilket regelverk som gäller för denna typ av rådgiv- är positivt till att förslaget gör det tydligt för alla parter vad som krävs vid oberoende rådgivning. positiv till förslaget om ett provisionsförbud vid all finansiell rådgivning till icke-professionella kunder. Konsumenter anser att åtgärder- na inte är tillräckliga när det gäller intressekonflikter hos de aktörer som ger finansiella råd om egna produkter. En grundläggande åtgärd är enligt organisationen att tvinga all rådgivning där det ingår egna produkter i utbudet att benämnas försäljning och att rådgivare i sådana fall benämns Flertalet remissinstanser och övriga intressenter som yttrar sig av- styrker förslaget om en enhetlig reglering och nationella regler om ersätt- ningar från tredjepart som går längre än reglerna i MiFID II eller framför kritik mot det. Synpunkterna avser bl.a. att förslaget förväntas innebära en snedvriden konkurrens och framförs av , Fond- bolagens förening, , Svenska Fondhandlare- föreningen, , , Svensk Försäkring, Svenska försäkringsförmedlares förening (SFM), Spar- banken , , Svenska lärarförsäkringar AB, Strukturerade Placeringar i (SPIS), Didner & Gerge Fonder, Euro Accident Health & Care, , , , Hans m.fl., Hjerta och Säkra, Lannebo Fonder, , , , , och bedömer att förslaget kan innebära en minskad kon- kurrens på den finansiella marknaden både när det gäller rådgivning och Förslaget påverkar inte företag som har en egen distribu- tionskanal och kommer därför indirekt att gynna intern distribution. framför att de aktörer som äger de viktiga distri- butionskanalerna inte längre kommer att kunna ta emot ersättning för att erbjuda rådgivning om andras produkter. Det finns enligt föreningen där- för en risk att distributionen av fonder förvaltade av fristående fondbolag minskar, vilket har en stark negativ påverkan på konkurrensen. Spar- bankernas anser att utredningen inte tillräckligt ingående analyserar konsekvenserna av förslaget för konsumenterna. Sparbanker- nas framför även att om lagstiftaren väljer att införa ytter- ligare regler för ersättningar, måste dessa vara konkurrensneutrala. Sven- ska lärarförsäkringar AB framför att det pensionssystem som finns i gör att det inte går att jämföra rakt av med de regelverk som finns i andra länder och anser att ett provisionsförbud kommer att be- gränsa kundernas möjlighet att få tillgång till tjänster och göra kunderna än mer beroende av vissa aktörer på marknaden. påpekar att utredningen inte redovisar vilka företag som kan komma att påverkas av förslaget om en enhetlig reglering av finansiell rådgivning och investe- ringsrådgivning. bedömer att utredningen gör vissa försök att beskriva vilka företag som kan påverkas av provisionsförbudet men att redogörelsen är bristfällig. Även redovisningen av berörda företag utifrån antal, storlek och bransch är bristfällig. Redovisningen av påverkan på berörda företags kostnader, tidsåtgång och verksamhet samt på kon- kurrensförhållanden är bristfällig. Dessutom saknas en redovisning av särskild hänsyn till små företag vid utformningen av reglerna. anser att ett provisionsförbud blir verkningslöst om det inte innefattar ett totalt förbud för alla att ta emot ersättning från tredjepart samt att rådgivningslagen bör behållas och i stället benämnas lagen om försäkringsförsäljning och gälla all försäljning av försäkrings- produkter och försäkringstjänster till icke-professionella kunder. Didner & Gerge är ett fondbolag och kan därför inte erbjuda direkt sparande i form av investeringssparkonto eller andra former av pensions- eller försäkringssparande. Kunder som önskar ett sådant sparande i fonder som bolaget förvaltar måste därför gå via en tredjepart (t.ex. en bank). Didner & Gerge anser att ett provisionsförbud skulle försämra både bolagets service till kunder och möjligheten för bankernas kunder att välja andra fonder än bankens egna. , Facket för försäkring och finans (FTF), , , Svensk Försäkring, , , , och framför att de i sak stödjer utredningens utgångspunkt med en enhetlig reglering och att lika regler och konkurrensneutralitet bör gälla för alla rådgivare oavsett vilken del av den finansiella sektorn som berörs. , Svensk Försäkring, , , m.fl., Hjerta och Säkra, , Lannebo Fonder, och framför att förslaget om ändrade regler för rådgivningsmarknaden inte är tillräckligt utrett och att konsekvenserna behöver analyseras ytterligare. De anser att det behövs en gedigen konsekvensutredning och bedömning innan en enhetlig regle- ring och ett eventuellt mer långtgående förbud mot tredjepartsersätt- ningar övervägs. Det går enligt dem inte att fatta beslut på de grunder 2016/17:162 som utredningen redovisar. De anser att det först bör bedömas hur regler- na i MiFID II påverkar marknaden, därefter kan det tas beslut om att gå längre. Svensk Försäkring har en generellt positiv inställning till att krav- en på rådgivarnas kompetens, reglerna om lämplighets- och passande- bedömning samt dokumentation och belöningssystem ska vara lika för alla rådgivare. Enligt Svensk Försäkring bör lagstiftningen dock ske på annat sätt och föregås av ytterligare utredning som klargör de fördelar och nackdelar som en enhetlig reglering kan ge. Svensk Försäkring av- styrker förslaget att göra bestämmelser i lagen om värdepappersmark- naden tillämpliga på försäkringsföretag och försäkringsförmedlare. En- ligt Svensk Försäkring kommer det att innebära tillämpningssvårigheter och ökade kostnader för försäkringsföretagen som i slutändan drabbar konsumenterna. Reglering av försäkringsföretags och försäkringsförmed- lares rådgivning bör i stället ske samlat i respektive rörelselagstiftning för dessa företag, alternativt i en ny lag. Ett totalt provisionsförbud skulle enligt Facket för försäkring och finans (FTF) bedömning innebära en stor risk att befolkningen som helhet blir mer ointresserad av vilken roll sparande, placeringar och finansiella tjänster påverkar var- dagsekonomin. Detta skulle enligt FTF också kunna få mycket negativa konsekvenser inom pensionssystemen. Svenska lärarförsäkringar AB be- farar att ett provisionsförbud kommer att begränsa kundernas möjligheter att få tillgång till deras tjänster och göra kunderna än mer beroende av vissa aktörer på marknaden. Svensk lärarförsäkringar AB anser även att de krav som ställs upp i MiFID II och MiFIR ökar konsumentskyddet och kraven på hur tjänster kan utformars och hur rådgivningsersättningar kan ges och tas emot. förordar att tredjepartsersättning vid försäkringsförmedling utreds i samband med genomförandet i svensk rätt av direktivet om försäkringsdistribution. Skälen för regeringens bedömning Utredningen beskriver flera brister på den svenska rådgivningsmark- naden (se avsnitt 8.4 i betänkandet). Stärkt konsumentskydd vid försäkringsförmedling (Ds 2014:22) finns en sådan beskrivning (se avsnitt 9 i promemorian). De allvarligaste och mest omdiskuterade problemen berör förekomsten av intressekonflikter på marknaden som hänför sig till olika former av tredjepartsersättningar. Andra problem som beskrivs är att rådgivare, som ofta ger råd om lik- artade produkter, lyder under olika regelverk med olika konsument- kan en kund få rådgivning av många olika slags aktörer såsom banker, värdepappersbolag, försäkringsförmedlare och för- Dessa aktörer omfattas av olika krav och regler vid råd- givningstillfället, vilket kan vara svårt för en kund att förstå och särskilja. Utredningen föreslår att för att uppnå en enhetlig reglering ska bestäm- melserna i lagen om värdepappersmarknaden om krav på rådgivarnas kompetens, om lämplighets- och passandebedömning samt om dokumen- tation och ersättningssystem tillämpas på all rådgivningsverksamhet som försäkringsföretag, försäkringsförmedlare, fondbolag och AIF-förvaltare Enligt utredningens förslag ska försäkringsföretag och försäkrings- förmedlare i den verksamheten även tillämpa bestämmelserna om ersätt- ning till eller från tredjepart, om information och organisation av verk- samheten samt om oberoende rådgivning. Regeringen eftersträvar en likartad reglering Regeringen anser i likhet med utredningen att det finns behov av en sammanhållen och överskådlig reglering av rådgivning på finansmark- nadsområdet. Utgångspunkten är att det för en kund inte ska spela någon roll vilken typ av företag det är som utför rådgivningen eller vilken typ av distributionsmodell som används. Reglerna bör vara likartade för all typ av rådgivning av samma eller likartat slag på finansmarknads- området. Regeringens utgångspunkt är att nå en balanserad lösning som gynnar bra rådgivning till kunder som hushållens behov av tillgång till finansiella tjänster tillgodoses. Kundskyddet ska vara likvär- digt oavsett vilken typ av rådgivare som en kund träffar. är det viktigt att reglerna är proportionerliga och beaktar de olikheter som finns när det gäller produkter och marknader. Regeringen anser, i likhet med många remissinstanser, att om utredningens förslag om ett mer långt- gående förbud mot ersättning till och från tredjepart än det i MiFID II skulle införas i svensk rätt och bli tillämpligt på värdepappersinstitut, försäkringsföretag, försäkringsförmedlare, fondbolag och AIF-förvaltare, kan det innebära att företag med egen distribution gynnas framför företag utan egen distribution. Företag utan egen distribution är beroende av att någon annan distribuerar deras produkter, vilket vanligtvis sker mot ersättning. Det finns även en risk för koncentrationsproblem i och med att små aktörer riskerar att slås ut från marknaden. Dessutom påverkas de företag som endast producerar sparprodukter, eftersom de kan ersätta dem som förmedlar produkterna. Som framgår av avsnitt 9 innebär det nya regelverk som följer av MiFID II ett förstärkt kundskydd jämfört med . Reglerna om förbud mot ersättning till och från tredjepart bör utesluta den typ av ersättningar som inte är i kundens intresse och därmed begränsa de problem med intressekonflikter som har förekommit på den svenska marknaden i sam- band med bl.a. investeringsrådgivning. I avsnitt 9.3.4 föreslås dessutom att möjligheten i direktivet att i undantagsfall gå längre och införa ytter- ligare krav utnyttjas genom att det i svensk rätt införs högre ställda krav på dem som tillhandahåller investeringsrådgivning på oberoende grund. Det innebär att ett värdepappersinstitut som har informerat kunden om att investeringsrådgivningen lämnas på oberoende grund i den verksamheten får lämna råd enbart om finansiella instrument som är utgivna, utfärdade eller tillhandahållna av någon annan än institutet självt eller företag som institutet har nära förbindelser med. Dessutom måste institutet göra en bedömning av ett tillräckligt stort och diversifierat urval av finansiella instrument för att tillgodose kundens investeringsmål. Genom att in- skränka möjligheten till investeringsrådgivning på oberoende grund så att den tjänsten inte omfattar finansiella instrument som institutet eller ett närstående företag ger ut, minskar risken ytterligare för intressekonflikter och kundskyddet stärks i högre grad. Både reglerna om förbud mot ersättning till och från tredjepart och reglerna om rådgivarens kompetens, lämplighetsbedömning, dokumenta- tion och ersättningssystem bör vara så likartade som möjligt för alla som 2016/17:162 utför rådgivning. Regeringen anser att det är önskvärt att liknande regler gäller för alla som tillhandahåller rådgivning på finansmarknadsområdet men att dubbelreglering bör undvikas. Detta uppnås enligt regeringens uppfattning bäst genom att lämpliga och ändamålsenliga anpassningar görs i de lagar som reglerar respektive aktör för att säkerställa att reglerna är anpassade till den näringsrättsliga reglering som gäller för verksamheten. Stegvis anpassning mot en likartad reglering av rådgivning på finansmarknadsområdet Den lagstiftning som reglerar rådgivning på finansmarknadsområdet i har sin huvudsakliga grund i . har det gjorts omfattande ändringar inom och pågår arbete med att i svensk rätt genomföra olika EU-direktiv eller göra anpassningar med anledning av EU-förordningar. Förutom förevarande lagstiftningsärende pågår inom arbete med ett lagstiftningsärende som avser genomförandet i svensk rätt av och rådets direktiv (EU) 2016/97 av den 20 janu- ari 2016 om försäkringsdistribution. Direktivet om försäkringsdistri- bution har flera syften. Ett grundläggande syfte är att uppnå en harmo- niserad reglering för försäkringsdistribution inom EU. Reglerna i direk- tivet utgör emellertid i flera fall minimiregler som möjliggör för med- lemsstaterna att behålla eller införa strängare regler för att stärka konsu- mentskyddet. Enhetliga minimiregler inom EU syftar bl.a. till att främja en inre marknad för produkter och tjänster inom liv- och skadeförsäkring. I direktivet anges bl.a. vikten av utökade krav på försäkringsdistribu- törers kunskap och kompetens. Direktivet innehåller därför minimiregler för hur fortlöpande utbildning och utveckling bör säkerställas. Genom direktivet införs även krav på god vandel, som ska bidra till en mer sund och tillförlitlig försäkringsmarknad. För att öka den gränsöverskridande handeln införs genom direktivet också principer som reglerar det ömse- sidiga erkännandet av försäkringsförmedlares kunskaper och kompetens. Ett annat viktigt syfte med direktivet om försäkringsdistribution är att säkerställa att intressekonflikter inte inverkar negativt på kundens intressen. Direktivet innehåller bl.a. regler som innebär att kunder i för- väg ska få tydlig information om de personer som distribuerar försäk- ringsprodukter och vilken typ av ersättning de får. Kunderna ska få sådan information innan de ingår ett avtal. För att undvika snedvridning av konkurrensen, bör även försäkringsföretag vara skyldiga att ge kunderna information om den typ av ersättning som deras anställda får vid försälj- ning av försäkringsprodukter. Ersättning baserad på försäljningsmål får inte utgöra otillbörliga incitament att rekommendera kunden en viss pro- dukt. I direktivet anges även vissa minimiskyldigheter i fråga om den information som försäkringsdistributörer måste lämna till sina kunder. För att se till att avgifter och provisioner samt icke-monetära förmåner i samband med distributionen av en försäkringsbaserad investeringspro- dukt, som betalats till eller av någon annan part än kunden, eller av en person för kundens räkning, inte får någon negativ inverkan på kvaliteten på den berörda tjänsten gentemot kunden, ska försäkringsdistributören införa ändamålsenliga och proportionerliga åtgärder för att förebygga en sådan negativ inverkan. Försäkringsdistributören ska även utveckla, införa och regelbundet se över strategier och förfaranden med anknytning till intressekonflikter i syfte att förebygga varje form av negativ inverkan på kvaliteten på den berörda tjänsten gentemot kunden samt se till att kunden erhåller adekvat information om avgifter, provisioner eller för- måner. Avsikten är att en departementspromemoria med förslag till hur direk- tivet om försäkringsdistribution ska genomföras i svensk rätt ska remitte- ras . Utgångspunkten är att direktivet ska genomföras i en ny försäkringsdistributionslag, som ska träda i kraft . Den nya lagen ska gälla för försäkringsföretag och försäkrings- förmedlare och ersätta lagen om försäkringsförmedling. När det gäller regleringen av försäkringsdistribution är avsikten att uppnå en reglering avseende tredjepartsersättningar på marknaden för finansiell rådgivning om försäkringsbaserade investeringsprodukter som så långt som möjligt liknar den för värdepappersinstituten. Mot denna bakgrund anser regeringen, till skillnad från utredningen, att frågan om vilka regler som ska gälla för försäkringsföretag och försäkringsförmedlare vid rådgiv- ning, ska hanteras i lagstiftningsärendet om genomförandet av direktivet om försäkringsdistribution. Rådgivning på finansmarknadsområdet berörs, utöver av den ändrade lagen, även av direktivet om försäkringsdistribution samt Europaparla- mentets och rådets förordning (EU) nr 1286/2014 av om faktablad för paketerade och försäkringsbaserade investerings- produkter för icke-professionella investerare (Priip-produkter) (i det följande benämnd Priip-förordningen). Regeringen har lämnat förslag till kompletterande bestämmelser till Priip-förordningen (se prop. 2016/17:78). Priip-förordningen ska börja tillämpas (se och rådets förordning [EU] 2016/2340 av om ändring av förordning [EU] nr 1286/2014 om faktablad för paketerade och försäkringsbaserade investeringsprodukter för icke-professionella investerare vad gäller förordningens tillämpnings- dag). Förordningen är tillämplig på paketerade och försäkringsbaserade investeringsprodukter och riktar sig till de aktörer som utvecklar, ger råd om eller säljer sådana produkter. Syftet är bl.a. att öka insynen och öppenheten avseende paketerade investeringsprodukter som erbjuds till icke-professionella investerare. Detta ska i sin tur öka harmoniseringen, förbättra skyddet för investerarna och förutsättningar att jämföra olika produkter. Regeringen har även lämnat förslag till hur Europaparlament- ets och rådets direktiv /17/ЕU av om konsu- mentkreditavtal som avser bostadsfastighet och om ändring av direktiven /48/EG och 2013/36/EU och förordning (EU) nr 1093/2010 (i det följande benämnt bolånedirektivet) ska genomföras i svensk rätt (prop. 2015/16:197 Stärkt konsumentskydd på bolånemarknaden). har antagit regeringens lagförslag, som har trätt i kraft . Bolånedirektivet syftar till att främja en välfungerande inre marknad för bostadskrediter med ett högt konsumentskydd. Direktivet är, med ett fåtal undantag, ett minimidirektiv till skydd för konsumenten. En viktig del av direktivet gäller vilken information som ska lämnas före och efter ingående av bostadslåneavtalet. Det finns även regler om kredit- 2016/17:162 prövning av konsumenten, den effektiva räntan, tillgång till kreditupplys- ningar och rätt för konsumenten att överväga kreditavtalet. Direktivet innehåller vidare flera regler om rådgivning om bostads- krediter, bl.a. om vem som får tillhandahålla sådan rådgivning och hur rådgivningsverksamheten ska bedrivas. Enligt regeringens förslag till genomförande av direktivet i svensk rätt ska i huvudsak endast kredit- givare och kreditförmedlare som har tillstånd av få ägna sig åt sådan rådgivning. Direktivet ställer vidare upp krav på kunskap och kompetens hos dem som ägnar sig åt rådgivning. ersättningssystemen hos de relevanta aktörerna får inte heller vara ut- formade på ett sätt som negativt påverkar personalens förmåga att agera i konsumentens bästa intresse. De får exempelvis inte vara beroende av Det ställs vidare särskilda kvalitetskrav på den rådgivning som lämnas om bostadskrediter. Sådan rådgivning måste ske med utgångspunkt i aktuella upplysningar om konsumenten, utgå från ett tillräckligt stort antal bostadskrediter och resultera i råd som är lämpliga för konsumenten med beaktande av hans eller hennes förhållanden. givaren ska dessutom vid utformningen av sina råd ta hänsyn till risker som kan uppstå för konsumenten under kreditavtalets löptid. förandet av direktivet införs vidare bestämmelser i svensk rätt om vad som krävs för att en näringsidkare som lämnar råd om bostadskrediter ska få kalla sig oberoende. Dessa bestämmelser innebär att en oberoende rådgivare inte får vara en kreditgivare eller vara en kreditförmedlare som har nära förbindelser med en kreditgivare. En oberoende rådgivare får inte heller ta emot ersättning för sin rådgivning från någon annan än Motsvarande provisionsförbud föreslås även för den som utger sig för att vara en oberoende kreditförmedlare. Många av de EU-rättliga regler som redovisas ovan liknar dem som i denna proposition föreslås för värdepappersinstitut, vilket bidrar till en likartad reglering avseende rådgivning på finansmarknadsområdet. Utöver EU-rättslig reglering på området finns även lagen om finansiell rådgivning till konsumenter (rådgivningslagen). tillämplig när företag ger råd till konsumenter om placering i finansiella instrument eller i livförsäkringar med sparmoment. pelvis om ett fondbolag eller en AIF-förvaltare i sin fondverksamhet ger råd om placeringar i finansiella instrument. I syfte att ytterligare uppnå en likartad reglering för de aktörer som utför rådgivning på finansmark- nadsområdet föreslås i denna proposition (se avsnitt 10.4) att de näringsrättsliga reglerna i rådgivningslagen inte längre ska gälla för fond- bolag och AIF-förvaltare när de lämnar råd inom fondverksamheten. Enligt förslaget ska i stället de näringsrättsliga reglerna om investerings- rådgivning i lagen om värdepappersmarknaden tillämpas i den verksam- Regeringen eftersträvar att uppnå en så likartad reglering som möjligt för de aktörer som utför rådgivning på finansmarknadsområdet. viktigt att reglerna är proportionerliga och beaktar de olikheter som finns när det gäller produkter och marknader. är att, så långt det är möjligt, uppnå en konkurrensneutral marknad för rådgivning på finansmarknadsområdet med ett stärkt skydd för kunden. Kraven avseende rådgivarens kompetens, reglerna om lämplighets- bedömning, dokumentation och ersättningssystem bör vara likartade oavsett vilken sorts rådgivare eller finansiell produkt som avses. 2016/17:162 samma gäller reglerna om intressekonflikter och ersättningar till och från De lagstiftningsåtgärder som nämns ovan utgör alla ett led i arbetet med att stegvis anpassa de finansiella regelverken mot en likartad reglering för alla aktörer som ger rådgivning på finansmarknadsområdet. Regeringens förslag: eller en AIF-förvaltare som inom ramen för sin fondverksamhet lämnar råd om andelar i fonder till en icke-professionell kund, ska i den verksamheten tillämpa bestämmel- serna i lagen om värdepappersmarknaden om intressekonflikter, om kompetenskrav för den personal som tillhandahåller rådgivning, om lämplighetsbedömning och regler om rapportering och lämplighets- förklaring till kund. Fondbolag och AIF-förvaltare ska även tillämpa bestämmelserna i samma lag om ersättningssystem, information till kund vid investeringsrådgivning, om ersättningar som betalas till eller tas emot från tredjepart och om indelning av kunder i kategorier. Detsamma ska gälla för förvaltningsbolag och utländska AIF- förvaltare som driver verksamhet från filial i . Undantaget i rådgivningslagen för fondbolag och AIF-förvaltare utvidgas till att omfatta även rådgivning som utförs inom ramen för fondverksamheten av sådana företag eller förvaltningsbolag. eller en AIF-förvaltare som har tillstånd för diskre-