prop · H403116 · 2017-02-28 00:00:00 — Ur ett användarperspektiv är det ofta ointressant vilken institution som äger ett föremål. De samlingar som finansieras av allmänna medel är i förlängningen också att betrakta som medborgarnas gemensamma egen- dom och bör därför kunna komma alla till del så enkelt som möjligt. Regeringen anser därför, i likhet med utredningen, att det av museilagen bör framgå att samverkan mellan museerna ska ske i syfte att tillgänglig- göra museernas samlade resurser. På så vis understryks det gemensamma ägarskapet för museerna i det allmänna museiväsendet och att det kultur- arv de förvaltar är allas. Även om bestämmelsen enbart gäller samverkan mellan de museer som omfattas av lagen, vill regeringen understryka betydelsen av att motsvarande generösa principer även kan tillämpas vid samverkan med museer utanför det allmänna museiväsendet. 2016/17:116 Som exempel på samverkan bör anges att museerna ska ställa föremål ur de egna samlingarna till varandras förfogande. Det kan finnas hinder för att föremål ska kunna lånas museer emellan, vilket bl.a. gör det svårt att nyttja föremål i centrala museers samlingar i verksamheter på lokala och regionala museer. En del av detta beror på bristfälliga loka- ler som inte uppfyller de klimat- och säkerhetskrav som måste ställas för vissa typer av föremål. I andra fall kan det dock handla om högt satta avgifter för utlån eller administrativa krav som inte är att betrakta som nödvändiga. För att uttrycka vikten av att underlätta utlån anser regering- en att det som ett exempel på samverkan särskilt ska anges i lagen att museerna ska ställa föremål ur de egna samlingarna till varandras förfo- gande. Utredningen har även föreslagit att det ska anges att detta ska ske utan oskäliga avgifter eller administrativa hinder. Det får dock anses följa av bestämmelsen i övrigt att hanteringen inte får försvåras på detta sätt och att utlåningsverksamheten inte får användas i t.ex. kommersiellt syfte. Som en del i att etablera tätare samarbeten inom ett allmänt musei- väsende är det viktigt att alla samhällsnivåer kan bidra på lika villkor. Utvecklingen i har lett fram till en situation där det inte kan tas för givet att den mest utvecklade museiverksamheten eller de intressant- aste samlingarna finns på statlig nivå. Kommunala institutioner bedriver verksamhet av stort intresse även nationellt. Regeringen delar därför utredningens bedömning att alla museer i det allmänna mu- seiväsendet, oavsett huvudman, bör få likvärdiga förutsättningar att bidra till samverkan. Med hänsyn till den s.k. lokaliseringsprincipen i 2 kap. 1 § kommunal- lagen (1991:900), krävs en uttrycklig reglering i museilagen för att kommunerna ska få befogenhet att utan anknytning till kommunens om- råde eller till dess medlemmar avgiftsfritt ställa föremål till förfogande till museer utanför kommunens område. Det är dock väsentligt att betona frivilligheten för den kommunala verksamheten att ställa föremål till förfogande. Mot bakgrund av kommunernas skiftande förutsättningar skulle det vara ett alltför stort ingrepp i det kommunala självstyret att göra bestämmelsen tvingande. Regeringen kan inte se att det, som bl.a. anför, finns behov av ytterligare undantag från lokaliseringsprincipen för att de kommunala museerna fullt ut ska kunna medverka i samverkan inom det allmänna museiväsendet. 7.3Särskilt om fyndfördelat material Regeringens förslag: Bestämmelsen om fyndfördelning i kultur- miljölagen ändras för att förtydliga att det mottagande museet har full förfoganderätt över de mottagna föremålen. Utredningens förslag stämmer delvis överens med regeringens. Ut- redningen har även föreslagit en särskild bestämmelse om fyndfördelat material i museilagen. Remissinstanserna: Av de remissinstanser som lämnat synpunkter på förslaget är en majoritet positiva, bl.a. i och i . Länsmuseernas samarbetsråd ställer sig bakom förslaget men lyfter särskilt fram att det är viktigt att finna lösningar på det ekonomiska åtagandet för förvaltningen. avstyrker förslaget och menar att möjligheten att göra sig av med arkeologiskt material riskerar att utarma arkeologins legitimitet. Föreningen förslår en fördjupad utredning av frågan som tar ett samlat grepp om hela kedjan från arkeologisk under- sökning, förvaltning av material och förmedling. Skälen för regeringens förslag: Efter en arkeologisk undersökning enligt kulturmiljölagen (1988:950) kan i enlighet med 2 kap. 17 § samma lag besluta om så kallad fyndfördelning. innebär att staten överlåter sitt ägande av fornfynd till ett icke-statligt museum som kan åta sig att vårda fynden på ett till- fredsställande sätt. görs ca 1 200 uppdragsarkeologiska undersök- ningar i och ungefär hälften av dessa genererar fynd som antingen ska behållas av staten eller fördelas till ett regionalt eller kom- munalt museum. Regleringen innehåller inte något krav på att icke-statliga museer ska ta emot fynd, utan fyndfördelningen bygger på frivillighet. De fynd som inte fyndfördelas till regionala eller kommunala museer överförs till . De museer som tar emot arkeologiska fynd ska enligt lagens ordalydelse vårda dem på ett tillfredsställande sätt. Vad som avses med vårda på ett tillfredsställande sätt är inte preci- serat i lagen. Vad som avses med detta begrepp berörs inte i proposition- en till lagen (prop. 1987/88:104) och inte heller i propositionen till den tidigare regleringen i lagen om fornminnen m.m. (prop. I betän- kandet Kulturminneslag (Ds U 1987:9 s. 135) anges dock bl.a. att överlå- telsen får anses ha karaktären av ett civilrättsligt avtal, varigenom staten, genom , förpliktar sig att överlåta sin rätt till ett visst fynd mot att motparten – museet – förbinder sig att inte avhända sig fyndet samt att vårda detta på ett tillfredsställande sätt. Bestämmelsen om fyndfördelning har, mot bakgrund av uttalandet i betänkandet, av bl.a. mottagande museer tolkats som att fyndfördelat material inte får gallras av de mottagande museerna. Enligt bestämmel- sens ordalydelse innebär dock fyndfördelning att statens rätt till materi- alet överlåts till ett museum. En överlåtelse innebär att äganderätten till materialet övergår till museet. Mot bakgrund av att äganderätten överförs bör det klargöras att bestämmelsen i lagen inte innebär någon inskränk- ning i förfoganderätten för det mottagande museet. Bestämmelsens ly- delse bör därför ändras. Ändringen bör ske i enlighet med vad som före- slagits av både museiutredningen och tillsam- mans med i rapporten och mer ef- fektiv hantering av fynd från arkeologiska undersökningar (2015). Änd- ringen innebär att ordet vård ersätts med förvalta i den nämnda bestäm- melsen. Som myndigheterna framhåller i rapporten är det som ska tas om hand de samlade fynden från en arkeologisk undersökning. Fynd med lågt informationsvärde måste kunna gallras så att inte möjligheterna att hantera de fynd som är angelägna att bevara blir lidande. 2016/17:116 uttrycks bättre genom ordet förvalta, som inte kan anses innefatta att varje enskilt föremål ska bevaras, än genom ordet vårda. Den ändring som regeringen föreslår i lagen innebär sammantaget ett förtydligande av den nuvarande ordningen att den mottagande institut- ionen genom äganderättsövergången får full förfoganderätt över det fyndfördelade materialet. Med utgångspunkt i de principer om bl.a. självständighet och samverkan som uttrycks i den föreslagna museilagen (se avsnitt 7) behöver den svenska museisektorns struktur vidareutvecklas. För att museerna ska kunna bidra på ett effektivt sätt till det ändamål som anges i museilagen – att utifrån sina ämnesområden verka för samhället och dess utveckling genom att bidra till kunskap, kulturupplevelser och fri åsiktsbildning – måste de organisatoriska förutsättningarna utvecklas. Framför allt hand- lar det om att främja bättre samverkan inom hela det allmänna musei- väsendet och att skapa förutsättningar för utveckling genom kunskaps- utbyte och resursdelning. Löpande behöver också enskilda myndigheters organisation ses över (jfr avsnitt 8.1). I syfte att främja samverkan och utveckling gör regeringen i det föl- jande bedömningen att bör ges ett samlat myndig- hetsansvar för museifrågor (8.2). För att skapa bättre förutsättningar att belysa historia kommer uppgifterna i myndigheten kammaren och med Stiftelsen att inordnas i och myndigheten och med Stiftelsen att avvecklas (8.3). Regeringen gör också bedömningen att organisationen av statens transporthistoriska museer och samlingar bör ses över (8.5). 8.1 Organisation som förutsättning för utveckling har i betänkandet Ny museipolitik (SOU 2015:89) påpekat att den tidigare museipolitiken ibland ägnat för mycket kraft åt organisatoriska frågor på bekostnad av verksamheternas innehåll. ringen delar bedömningen att det kan finnas en risk att frågor om organi- sation tar överhanden, men vill framhålla vikten av att kultur- politiken just syftar till att skapa strukturer och system inom vilka muse- erna kan verka och utvecklas. däremot värderas i ett kritiskt samtal, som involverar både museiprofess- ionen och användarna och som i stor utsträckning är fristående från poli- Det innebär dock inte att kulturpolitiken på detta område ska vara passiv, snarare tvärtom. Bland annat måste en uppgift för kulturpolitiken vara att målmedvetet arbeta för att skapa organisationsstrukturer som både medger och främjar kunskapsuppbyggnad och verksamhets- har inte lämnat några förslag om organisatoriska förändringar avseende de centrala museerna. dock att de särskilda förvaltningspolitiska förutsättningar som finns på Prop. 2016/17:116 kulturområdet, med oproportionerligt många små myndigheter, talar för att sammanslagningar av befintliga centralmuseer ändå kan behöva ske (SOU 2015:89 s. 292 f.). Regeringen vill framhålla att det är centralt att säkerställa att befintliga organisationer uppfyller sådana krav på effekti- vitet och flexibilitet att de kan arbeta på ett ändamålsenligt sätt med sina kärnuppgifter. Organisatoriska förändringar bör därför löpande övervä- gas om de kan bidra till dessa målsättningar. Syftet bör dock inte enbart vara att effektivisera eller förenkla styrningen utan även att stärka muse- erna i deras verksamhet. I det följande föreslås av dessa skäl bl.a. att myndigheten och med Stiftelsen uppgifter ska överföras till seer. Förändringen innebär att får ett utökat ansvarsområde. Samverkan och kunskapsdelning behöver främjas på nya sätt Som beskrivits inledningsvis (avsnitt 4.5) har museernas samverkans- former och samordning utretts upprepade gånger sedan den moderna kulturpolitiken etablerades. Ofta har utgångspunkten varit förhoppningar om att nya typer av samverkan kring uppgifter av mer administrativ ka- raktär ska ge effektiviseringar och kostnadsbesparingar. Som musei- utredningen framhåller har dock många av de enkla effektiviserings- vinster som kunnat uppnås genom ökad administrativ samordning redan förverkligats, t.ex. genom att flertalet museimyndigheter anlitar Statens servicecenter. Fortsatt samverkan bör därför ha något annorlunda ut- gångspunkter. Det primära syftet bör vara att skapa mer angelägen verk- samhet för publik i hela landet snarare än besparingar. Inriktningen bör också vara att skapa bättre förutsättningar för kunskapsdelning för att bidra till högre kvalitet i själva museiverksamheterna. Ett sätt att främja ökad samverkan och kunskapsdelning är att samla ansvaret för olika uppgifter på museiområdet i en myndighet. Utan att skapa ett överordnat museiverk – vilket har föreslagits – kan detta sätt att samla resurserna göra det möjligt att få bättre överblick och skapa nya möjligheter att stötta gemensamma initiativ. I det följande görs därför bedömningen att flertalet övergripande myndighetsuppgifter som rör museisektorn ska samlas i som också får ett utökat uppdrag i denna del (8.2). Reformen kommer också att kunna bidra till att museifrågorna på ett naturligt sätt kan knytas till andra delar av kulturarvsområdet. 8.2Riksantikvarieämbetet ges ansvar för museifrå- gor är museisektorn organisatoriskt splittrad och i flera delar saknas en tydlig samordnande part på nationell nivå. kultursamverkansmodellen stöd till regional museiverksamhet samt bi- drag till de centrala museernas forskning, men bedriver inte längre något samlat arbete med inriktning på museiområdet. finns ingen aktör som representerar museisektorn speci- 2016/17:116 fikt. Ansvaret för museistatistiken och viss uppföljning av museisektorn sköts av Myndigheten för kulturanalys. till uppgift att främja utveckling och samarbete på utställningsområdet. fördelar bidrag till arbetslivsmuseer, ansvarar för och konserveringsfrågor inom kulturarvssektorn. splittrade situationen har bl.a. lett till att vissa lokala och regionala aktö- rer upplever att det inte finns någon tydlig motpart för dialog på nationell nivå med kompetens på museiområdet. Vissa tidigare åtgärder för ökad samverkan har dock gett positiva ef- De särskilda medel som tilldelas för att vara pådrivande i frågor som gäller samverkan kring bl.a. utbildning och kompetensutveckling, har bidragit till att sektorn i högre utsträckning för en intern diskussion om utvecklingsfrågor. riksförbundet som nod har en rad yrkesnätverk bildats och värdefull kunskapsspridning kunnat ske. arbete kan dock inte lik- ställas med att en myndighet har ett övergripande ansvar för museifrågor. roll är bl.a. central för förmedlingen av musei- sektorns perspektiv till den offentliga förvaltningen men den kan inte ta på sig myndighetsuppgifter. (SOU 2015:89) föreslog mot bl.a. denna bakgrund att en ny myndighet skulle inrättas, Myndigheten för museer och utställ- Regeringen delar museiutredningens och många av remiss- instansernas bedömning att en organisatorisk samling av myndighets- ansvaret avseende museifrågorna kan utgöra ett viktigt stöd för hela Den lösning som väljs måste innebära att en stabil, men flexibel, myndighetsstruktur utformas, som kan hantera de uppgifter som är aktuella och möta framtida utvecklings- Liksom flera av remissinstanserna bedömde rege- ringen dock att bildandet av en ny myndighet inte är det mest effektiva. Att tillföra nya uppgifter till en existerande myndighet bedömdes snabb- bare kunna leda till positiva effekter som administrativa kost- nader kan hållas nere. Vidare gjorde regeringen en annan bedömning än museiutredningen om vilka uppgifter den samlande funktionen för mu- seiväsendet bör ges. I stället för nya uppföljningsuppgifter av det slag som utredningen föreslog, bör flertalet av myndigheten ars befintliga uppgifter, som att främja utveckling och samarbete, flyttas Regeringen har gjort bedömningen att det alternativ som har bäst förutsättningar att fungera på både kort och lång sikt är att samla ansvaret för museifrågor hos (prop. 2016/17:1, utg.omr 17 s. 36). Myndighetens huvudsakliga ansvar kommer därmed i fort- sättningen, utöver kulturlandskap, kulturmiljöer och kulturföremål, även att omfatta museer. Det behövs en kraftfull organisatorisk kapacitet för att kunna utföra de bedöms kunna bedriva verk- samhet effektivt och flexibelt. flera av de verksamheter som myndigheten bör kunna utföra och har flera delar som passar väl in i en ny struktur, t.ex. och den enhet som arbetar med förvaltning av kulturföremål. välfungerande system för bl.a. bi- dragsfördelning, uppföljning och juridiskt stöd. redan goda möjligheter att utgöra ett stöd när det gäller det resurskrä- vande arbetet med digitalisering, där digital infrastruktur inte bara avser databaser utan även omfattar bl.a. gemensamma principer och regelverk. I denna del stärks myndigheten ytterligare genom att det nuvarande Di- gisam förs över till myndigheten (se prop. 2016/17:1 utg.omr 17 s. 36). Enligt instruktion ansvarar myndigheten för frågor om kulturarvet i bred bemärkelse. Genom de utökade uppgifterna på museiområdet får en ökad möjlig- het att ta det ansvaret. Myndigheten kommer i högre utsträckning att kunna hantera tvärsgående frågor av betydelse för hela kulturarvs- området (se t.ex. avsnitt 6.4). Inordnande av uppgifter som tidigare legat på Riksutställningar Regeringen aviserade mot den angivna bakgrunden i budget- propositionen (prop. 2016/17:1, utg.omr 17 s. 36) att flertalet av Riksutställningars uppgifter bör inordnas i fr.o.m. i syfte att ge myndigheten ett samlat ansvar för musei- frågor. Riksutställningar upphör som myndighet. Regeringen avser att verka för att antalet arbetstillfällen på inte minskar till följd av denna förändring. Enligt förordningen (2007:1187) med instruktion för Riksutställningar anges att myndigheten har till uppgift att främja utveckling och samar- bete på utställningsområdet. Regeringen bedömer att denna uppgift bör överföras till med förändringen att arbetet i stället bör gälla museer. Även Riksutställningars nuvarande uppgift att samla in och förmedla kunskaper samt erbjuda teknik- och metodstöd till arrangö- rer och producenter av utställningar bör överföras till Riksantikvarieäm- betet, med förändringen att arbetet fokuseras mot museer. Regeringen avser dock att i annat sammanhang avgöra vilken annan myndighet som framöver bör överta Riksutställningars uppgift att arbeta med den samtida konstens utveckling och spridning i landet. Riksutställ- ningar har arbetat med utställningsverksam- het nära knuten till den samtida konsten. Att det avsätts resurser för om- rådet är därför viktigt för det fortsatta främjandet av samtidskonstens utveckling i hela landet. Den redan befintliga samlokaliseringen av och Riksutställningar skapar goda förutsättningar för en integrerad verksam- het som möjliggör framtida verksamhetsutveckling. Regeringen bedömer bl.a. därför att myndigheten har förutsättningar att driva en särskild cent- rumfunktion för utveckling av kulturarvsarbetet (se vidare avsnitt 6.4). Främja utveckling och samarbete I och med att ges ansvar för frågor om museer skapas ett tydligt samlat stöd för museisektorn. Sektorn har länge, inte minst från regional nivå, i dialog med både museiutredningen och rege- ringen påtalat behovet av en sådan kontaktpunkt. före- slog en ny museimyndighet och argumenterade för behovet av att kom- plettera regeringens uppföljning med en professionsbaserad granskning av museiverksamheten vid centralmuseerna, i likhet med system som används i universitets- och högskolesektorn. Regeringen instämmer med de remissinstanser som har framfört att det kan ifrågasättas om museerna lämpar sig för denna typ av granskning. Den vetenskapliga kvaliteten hos den forskning som bedrivs på museer bör däremot granskas på motsva- rande sätt som övrig forskning. Regeringen anser dock att det ändå går att ta fasta på utredningens slut- satser angående behovet av att skapa förutsättningar för utveckling ge- nom att främja en kritisk och konstruktiv kvalitetsdiskussion inom mu- seiprofessionen. Bedömningen är att , i sin nya roll och i dialog med museisektorn, kan vara en viktig aktör för att möjlig- göra sådana diskussioner. Uppgiften att främja utveckling och samarbete är givetvis nära sam- manlänkad med uppgiften att samla in och förmedla kunskap. Regering- en bedömer att det finns stor potential i att bygga vidare på och stärka de många samarbeten och nätverk som är etablerade inom mu- seiområdet. På så sätt finns goda möjligheter att skapa ett brett underlag för att främja utveckling av museernas kärnverksamheter men också att bidra till att utveckla arbetet med särskilda mer praktiskt orienterade frågor, t.ex. tillgänglighetsanpassning, upphandling och lokaler. Många remissinstanser anser att den myndighet som har det övergripande ansva- ret för museifrågor även bör verka för samverkan och samordning med andra delar av arkiv-, biblioteks- och museisektorn. Regeringen bedömer att denna möjlighet kan tas väl till vara genom nya roll. Samla in och förmedla kunskap inom museisektorn och erbjuda teknik- och metodstöd till museer Regeringen bedömer att överförandet, från Riksutställningar till Riksan- tikvarieämbetet, av uppgifterna att samla in och förmedla kunskap inom museisektorn och att erbjuda teknik- och metodstöd till museer ger goda utvecklingsmöjligheter för verksamheten. I en större myndighet skapas bl.a. bättre möjligheter till en bredare och mer ändamålsenlig omvärlds- analys samt en mer solid och mångfacetterad kunskapsuppbyggnad. Regeringen bedömer att tillgången till denna samlade kunskap kommer att stärka museerna. Regeringen bedömer även att teknik- och metodstö- det kommer att kunna vidareutvecklas i samspel med Riks- antikvarieämbetets befintliga kompetens på området. Inte minst bör myndigheten kunna bli ledande i frågor om digitalisering och digital förmedling. Med uppgiften kommer ansvaret för myndigheten att föra en löpande dialog med olika typer av museer och följa effekterna av museernas ar- bete för att kunna ge vägledning. Förväntningen måste med rätta vara att merparten av myndighetens kunskapsuppbyggande arbete ska vara direkt användbart för att utveckla museiverksamheterna. Inte minst är det ange- läget för att främja tillämpningen av den föreslagna museilagens be- stämmelser om exempelvis tillgänglighet, kunskapsuppbyggnad och samverkan. Utformningen av den regionala kulturpolitiken förutsätter ett nära samar- bete mellan de olika myndigheter och organisationer som har intressen i kultursamverkansmodellen. Därför har ett samverkansråd tillsatt av rege- ringen inrättats vid . Regeringen bedömer att museiper- Prop. 2016/17:116 spektivet kommer att kunna stärkas genom att får bevaka museisektorns frågor inom rådet. Inga övriga förändringar avseende ansvarsfördelningen rörande kultur- samverkansmodellen föreslås med anledning av utökade uppgifter. Regeringen vill betona att det är angeläget att även fortsättningsvis för en löpande dialog med museisektorn utifrån de behov som finns kopplade till myndighetens ansvar för kultur- samverkansmodellen och annan bidragsgivning. har föreslagit att ansvaret för museistatistiken ska föras till den myndighet som får ett samlat ansvar för museifrågor. Re- missopinionen är splittrad i frågan och regeringen bedömer att den behö- ver belysas ytterligare innan ett beslut fattas. Regeringen avser att åter- komma till frågan. Regeringens bedömning: bör ges i uppgift att fördela statsbidrag till de centrala museernas forskning. Utredningens förslag skiljer sig från regeringens bedömning. Utred- ningen har föreslagit att en ny myndighet, Myndigheten för museer och utställningar, ska ha till uppgift att fördela befintliga statsbidrag till de centrala museernas forskning, till arbetslivsmuseer och till försvars- historiska museiverksamheter. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna är positiva till förslaget medan andra påpekar att statsbidragen till museerna bör gå direkt till museerna eller administreras via befintliga statsbidrags- ordningar. Försvarsmakten m.fl. föreslår att statsbidrag till museer i nätverket militärhistoriska arv även fortsatt ska fördelas av och Statens maritima museer. Skälen för regeringens bedömning: har stor erfarenhet av att fördela statsbidrag på kulturarvsområdet, bl.a. till forsk- ning och utveckling. Utifrån myndighetens nya ansvar för museiområdet föreslår regeringen därför att uppgiften att fördela bidrag till de centrala museernas forsknings- och utvecklingsverksamhet som innehas av bör överföras till . Statens kultur- råd disponerar ca för ändamålet. får även belastas med vissa kostnader för administration och genomfö- rande av verksamheten. Stöd ges i första hand till forskningsprojekt, men bidrag kan även ges till arrangemang och publicering av forskningsöver- sikter. Enligt förordningen (2013:1007) om statsbidrag till försvarshistoriska museiverksamheter prövar respektive Statens maritima museer frågor om statsbidrag till museiverksamhet med försvarshistorisk inriktning. har föreslagit att även dessa bidrag ska fördelas av en myndighet med ett samlat ansvar för Mot bakgrund av de remissynpunkter som inkommit vill