prop · H40389 · 2017-02-07 00:00:00 — Denna tid bör dock inte vara alltför lång. har i lagstiftningsärendena om polisdatalagen och kustbevakningsdatalagen ansetts utgöra en rimlig avvägning mellan integritetsskyddsintresset och verksamhetsbehoven (prop. 2009/10:85 s. 226 och prop. 2011/12:45 s. 185). När det gäller förundersökningar som avslutats på annat sätt än genom åtal räknas femårstiden från utgången av det kalenderår då åklagarens eller förundersökningsledarens beslut meddelades. I annat fall räknas femårstiden från utgången av det kalenderår då domstolsbeslutet fick laga kraft. Regeringen anser att bestämmelser med samma innehåll bör införas även i skattebrottsdatalagen. Efter femårstiden får personuppgifterna inte längre behandlas automatiserat i brottsbekämpande verksamhet. Om redan innan femårsgränsen har löpt ut bedömer att uppgifterna i ärendet inte längre behöver vara tillgängliga i den brottsbekämpande verksamheten får uppgifterna i ärendet inte längre bevaras där. Detta följer av den generella bestämmelsen om längsta tid för bevarande. Det är viktigt att påminna om att den föreslagna lagens övriga bestämmelser innebär att tillgången till uppgifter i förundersökningar kommer att begränsas på olika sätt. Åtkomsten till uppgifter ska t.ex. anpassas till vilket behov olika tjänstemän har av att få tillgång till uppgifterna och alla uppgifter får inte vara sökbara. Uppgift om brottsmisstankar när förundersökning eller åtal lagts ned eller det finns en frikännande dom som fått laga kraft Av hänsyn till enskildas integritet bör givetvis en domstols dom eller beslut, som innebär att den åtalade frias från ansvar för brott, få genomslag även i brottsbekämpande verksamhet på det sättet att en sådan person inte längre anges såsom misstänkt. Detsamma bör gälla när en förundersökning lett till att ett åtal har lagts ned. Med detta avses dock inte att alla handlingar som rör brottsmisstanken måste rensas ut, utan enbart att den åtalade personen inte får utpekas såsom misstänkt och att man vid olika typer av sökningar inte ska få träff på honom eller henne i egenskap av misstänkt. som uppgifterna i ärendet får behandlas i den brottsbekämpande verksamheten bör det däremot vid en sökning vara möjligt att få fram en uppgift om att personen har varit misstänkt, se avsnitt 9.14.4. kravet på att det för gemensamt tillgängliga uppgifter ska framgå att Prop. 2016/17:89 personen i fråga är misstänkt minskar risken för integritets- kommer troligtvis att bevara flertalet av sina ärenden efter att de har avslutats. Den fortsatta behandlingen har då inte sin grund i att det finns kvarstående misstankar mot personen i fråga utan i allmänna verksamhetsbehov av att bevara avslutade ärenden. Regeringen föreslår således att om en förundersökning mot en person har lagts ned, om ett åtal har lagts ned eller om en frikännande dom som har fått laga kraft har meddelats, ska personen inte längre få vara sökbar som misstänkt. Förslagen genomförs genom 4 kap. 4–7 §§ i den nya lagen. Regeringens förslag: I offentlighets- och sekretesslagen ska nu- varande hänvisningar ändras till att avse den nya lagen eller vissa bestämmelser i den. I lagen om behandling av uppgifter i beskattnings- verksamhet och revisorslagen ska nuvarande hänvisningar till lagen om medverkan i brottsutredningar justeras med anledning av att den lagen får ett nytt namn. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens I promemorian föreslås inga följdändringar i 35 kap. 1 § offent- lighets- och sekretesslagen (2009:400), 1 kap. 4 § lagen (2001:181) om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet eller revisorslagen (2001:883). Remissinstanserna: Ingen remissinstans yttrar sig särskilt i frågan. Skälen för regeringens förslag: Enligt 18 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen, som behandlar sekretess för uppgifter i underrättelse- verksamhet till skydd för intresset av att förebygga och beivra brott, gäller sekretess för bl.a. uppgift som hänför sig till sådan underrättelse- verksamhet som avses i 2 § lagen (1999:90) om behandling av person- uppgifter vid medverkan i brottsutredningar, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder motverkas eller den framtida verksamheten skadas. Med anledning av den nya lagen behöver bestämmelsen i offentlighets- och sekretesslagen justeras. I avsnitt 9.10.2 föreslås att det i skattebrottsdatalagen ska anges att personuppgifter ska få behandlas i brottsbekämpande verksamhet för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksam- Med detta avses den verksamhet som inte avser en brottsutredning, framför allt underrättelseverksamheten. I likhet med hur regleringen i 18 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen ser ut för andra brottsbe- kämpande myndigheter bör det i den bestämmelsen tas in en hänvisning 2016/17:89 till den primära ändamålsbestämmelsen i den nya skattebrottsdatalagen som avser verksamhet för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet. Bestämmelsen i 18 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen bör således justeras så att den hänvisar till 2 kap. 5 § 1 i den nya lagen. Tillämpningsområdet för bestämmelsen är i allt väsentligt detsamma som . Motsvarande ändring gjordes bl.a. när polisdatalagen infördes (se prop. 2009/10:85 s. 301). Även i 35 kap. offentlighets- och sekretesslagen, som behandlar sekretess till skydd för enskild i verksamhet som syftar till att förebygga eller beivra brott m.m., görs hänvisningar till lagen om behandling av personuppgifter vid medverkan i brottsutredningar. Sådana hänvisningar görs i 35 kap. 1 §, som reglerar när sekretessen gäller, och i 35 kap. 10 §, som avser sekretessbrytande bestämmelser. I dessa bestämmelser bör i stället hänvisas till den nu föreslagna lagen. I lagen om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet och i revisorslagen finns hänvisningar till lagen (1997:1024) om medverkan i brottsutredningar. Eftersom regeringen föreslår att den lagen ska byta namn (se avsnitt 8.3) måste hänvisningarna justeras. Regeringens förslag: Den nya skattebrottsdatalagen och de ändringar som föreslås i andra författningar ska träda i kraft . ska lagen om behandling av personuppgifter vid medverkan i brottsutredningar upphävas. Bestämmelsen i skattebrottsdatalagen om särskilda upplysningar om uppgiftslämnarens trovärdighet och uppgifternas riktighet i sak ska inte behöva tillämpas på uppgifter som har samlats in före ikraftträdandet av lagen. Vissa bestämmelser i lagen om särskilda upplysningar, sökning och behandling av uppgifter i brottsanmälningar och avslutade förundersökningar ska inte behöva tillämpas förrän . Äldre bestämmelser i offentlighets- och sekretesslagen ska gälla för uppgifter i handlingar som har omhändertagits för arkivering före ikraftträdandet. Promemorians förslag: Överensstämmer inte med regeringens förslag. I promemorian föreslås ett tidigare ikraftträdandedatum. Några övergångsbestämmelser föreslås inte i promemorian. Remissinstanserna: Ingen remissinstans yttrar sig särskilt i frågan. Skälen för regeringens förslag: Den nya lagen bör träda i kraft . Det kan dock vara svårt för att i alla avseenden leva upp till de nya kraven , eftersom de nya bestämmelserna t.ex. kräver att det görs vissa anpassningar av Svårigheterna med att uppfylla kraven vid ikraft- trädandet gäller bestämmelser om vilka uppgifter som får tas fram vid Prop. 2016/17:89 sökning och om bevarandetider för uppgifter i brottsanmälningar, avslutade förundersökningar och andra utredningar som handläggs enligt bestämmelserna i 23 kap. . Samma svårighet gäller för bestämmelserna om särskilda upplysningar för uppgifter om en person som inte är misstänkt för brott, när uppgifterna behandlas i annan verksamhet än underrättelseverksamhet, och för bestämmelsen om att den som är misstänkt inte får vara sökbar som sådan. Regeringen föreslår att dessa bestämmelser inte behöver tillämpas förrän . Utgångspunkten bör dock vara att ska skapa förutsättningar för att tillämpa bestämmelserna och att bestämmelserna tillämpas i den utsträckning det går. Det digitaliseringsarbete som rättskedjans myndigheter bedriver för att utveckla rättsväsendets informationshantering (se avsnitt 4.1), kan underlätta möjligheter till återkoppling. Regeringen vill därför framhålla att regleringen innebär att bör tillämpa bestämmelserna tidigare i den utsträckning det är möjligt. Det kan nämnas att den nya dataskyddsregleringen (se avsnitt 5.2) kan komma att medföra behov av anpassningar i rättsväsendets behandling av personuppgifter även i detta avseende. De författningsändringar som krävs med anledning av direktivet kommer att tas om hand i särskild, senare ordning. Regeringen anser vidare att kravet på särskilda upplysningar om uppgiftslämnarens trovärdighet och uppgifternas riktighet i sak inte ska behöva tillämpas på uppgifter som har samlats in före ikraftträdandet av skattebrottsdatalagen. Eftersom en ny lag införs ska lagen (1999:90) om behandling av personuppgifter vid medverkan i brottsutredningar upphävas. Även de ändringar som föreslås i övriga författningar bör träda i kraft . För ändringen i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) bör tas in en övergångsbestämmelse som innebär att äldre bestämmelser fortfarande ska gälla för uppgifter i handlingar som har omhändertagits för arkivering före ikraftträdandet av lagen. Regeringens bedömning: Den nya skattebrottsdatalagen kommer att ge förutsättningar för att bedriva sin brottsbekämpande verksamhet effektivt och med användning av modern teknik, som den enskildes integritet värnas. Lagen innehåller en flexibel reglering som ger möjlighet att fortlöpande utveckla och anpassa sina system för automatiserad behandling utan att det krävs ändringar i regelverket. Förslagen bedöms medföra begränsade kostnader för som ryms inom myndighetens befintliga ekonomiska ramar. Förslagen medför inte några offentligfinansiella effekter. 2016/17:89 Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Ingen remissinstans yttrar sig särskilt över bedömningen. Skälen för regeringens bedömning Förslaget om en skattebrottsdatalag Förslaget innebär att en modern, teknikneutral och allmänt ändamålsenlig reglering införs för behandling av personuppgifter i brottsbekämpande verksamhet. Förslagen motsvarar i stora delar det regelverk som gäller för och enligt för dessa myndigheter antagna registerförfattningar. Förslagen i den nya lagen ger förutsättningar för att driva sin verksamhet effektivt och med ett rationellt it-stöd. Den nya lagen är teknikneutral och möjliggör härigenom att fortlöpande kan utveckla och anpassa sina it-system för behandling av personuppgifter utan att det behövs ändringar i regelverket. Förslagen syftar vidare till att underlätta för samverkan mellan de brottsbekämpande myndigheterna. Den nya lagen ger en flexibilitet i fråga om möjligheterna till utbyte av information mellan dessa myndigheter. Förslagen innebär bl.a. att , , , , och får medges direktåtkomst till uppgifter som behandlas i brottsbekämpande verksamhet. Särskild hänsyn har tagits till de integritetsaspekter som följer av omfattande it-baserade uppgiftssamlingar i den brottsbekämpande verksamheten. Förslagen bedöms medföra begränsade kostnader för för utveckling av it-system för informationshantering. Det kan också komma att krävas vissa utbildningsinsatser. uppskattar den initiala kostnaden för att bygga upp det föreslagna systemet för informationsbehandling till och de årliga driftskostnaderna till . De kostnader som förslagen medför ska hanteras inom befintliga ekonomiska ramar. Förslagen medför inte några offentligfinansiella effekter. Förslaget om en utvidgad brottskatalog i lagen (1997:1024) om medverkan i brottsutredningar innebär att kompetens kommer att kunna tillvaratas i större utsträckning i det brottsbekämpande arbetet. Övriga förslag innebär endast följdändringar av enklare karaktär. Lagens syfte och tillämpningsområde I paragrafen anges det övergripande syftet med lagen. Bestämmelser med motsvarande innehåll finns i 1 kap. 1 § polisdatalagen (2010:361) och 1 kap. 1 § kustbevakningsdatalagen (2012:145). Övervägandena finns i avsnitt 9.4. I paragrafen anges lagens tillämpningsområde. Övervägandena finns i avsnitt 9.5. I paragrafen anges inledningsvis att lagen gäller vid behandling av personuppgifter. Med personuppgifter avses detsamma som i 3 § personuppgiftslagen (1998:204), nämligen all slags information som direkt eller indirekt kan hänföras till en fysisk person som är i livet. Också ordet behandling har samma innebörd som i den paragrafen. Därmed avses således varje åtgärd eller serie av åtgärder som vidtas i fråga om personuppgifter, t.ex. insamling, registrering, organisering, lagring, bearbetning, användning, spridning eller annat tillhandahållande, sammanställning eller samkörning samt utplåning eller förstöring. För att denna lag ska vara tillämplig krävs att behandlingen är helt eller delvis automatiserad eller att personuppgifterna ingår i eller är avsedda att ingå i en strukturerad samling av personuppgifter som är tillgänglig för sökning eller sammanställning enligt särskilda kriterier (jfr 5 § personuppgiftslagen som innehåller samma rekvisit). Utanför lagens tillämpningsområde faller således helt behandling av personuppgifter som inte ingår i någon sådan samling. Lagen är endast tillämplig i brottsbekämpande verksamhet. Med brottsbekämpande verksamhet avses i detta sammanhang den verksamhet för vilken personuppgifter får behandlas enligt 2 kap. 5 §. Bestämmelser om den verksamheten finns i lagen (1997:1024) om brottsbekämpande verksamhet. I praktiken är det den verksamhet som bedrivs inom som omfattas av lagen. Lagen gäller inte för rent administrativ verksamhet som t.ex. avser personalfrågor, där i stället personuppgiftslagen är tillämplig. Bestämmelser med motsvarande innehåll finns i 1 kap. 2 § polisdatalagen och 1 kap. 2 § första och andra styckena kustbevakningsdatalagen. Paragrafen anger lagens förhållande till lagen (2013:329) med vissa bestämmelser om skydd för personuppgifter vid polissamarbete och straffrättsligt samarbete inom Europeiska unionen. Övervägandena finns i avsnitt 9.5. 2016/17:89 Första stycket innehåller en upplysning om att det i lagen med vissa bestämmelser om skydd för personuppgifter vid polissamarbete och straffrättsligt samarbete inom Europeiska unionen och tillhörande föreskrifter finns särskilda bestämmelser om behandling av personuppgifter som inom ramen för polissamarbete eller straffrättsligt samarbete har överförts från eller gjorts tillgängliga av bl.a. en annan medlemsstat. I andra stycket klargörs förhållandet mellan författningarna. Av- vikande bestämmelser i de angivna föreskrifterna ska tillämpas i stället för bestämmelserna i denna lag. Paragrafen överensstämmer med 1 kap. 5 § polisdatalagen och 1 kap. 2 a § kustbevakningsdatalagen. Lagens tillämpning på juridiska personer Paragrafen innehåller bestämmelser om behandling av uppgifter om juridiska personer. Övervägandena finns i avsnitt 9.5. I förhållande till 2 § utvidgar paragrafen lagens tillämpningsområde genom att den föreskriver att vissa av lagens bestämmelser ska tillämpas vid behandling av uppgifter om juridiska personer. Detta ger ett skydd för uppgifter om juridiska personer som inte har någon motsvarighet i personuppgiftslagen. Med uppgifter om juridiska personer avses all slags information som direkt eller indirekt kan hänföras till en svensk eller utländsk juridisk person. Det gäller även uppgifter om juridiska personer som har upphört. Bestämmelser med liknande innehåll finns i 1 kap. 6 § polisdatalagen och 1 kap. 3 § kustbevakningsdatalagen. Till skillnad från polisdatalagen men i likhet med kustbevakningsdatalagen är bestämmelsen om personuppgiftsansvar tillämplig även på juridiska personer. Paragrafen anger hur lagen är uppbyggd. Övervägandena finns i avsnitt 9.5. I 2 kap. finns allmänna bestämmelser och bestämmelser om behandling av personuppgifter, som gäller all behandling av personuppgifter som omfattas av lagen. För personuppgifter som görs eller har gjorts gemensamt tillgängliga gäller även 3 kap. Vad som avses med ”gemensamt tillgängliga uppgifter” berörs i kommentaren till 3 kap. 1 §. I 4 kap. har bestämmelser om bevarande och gallring av uppgifter, oavsett hur personuppgifterna har behandlats, samlats. I 1 kap. 7 § polisdatalagen och 1 kap. 5 § kustbevakningsdatalagen finns liknande bestämmelser som anger dessa lagars uppbyggnad. 2 kap. Allmänna bestämmelser Paragrafen reglerar lagens förhållande till personuppgiftslagen. Övervägandena finns i avsnitt 9.6.1. Om något annat inte anges i 2 § gäller skattebrottsdatalagen i stället för personuppgiftslagen. Vid sådan behandling av personuppgifter som omfattas av lagen ska alltså bestämmelser i personuppgiftslagen tillämpas endast om det finns en hänvisning till dem i 2 §. Paragrafen överensstämmer med 2 kap. 1 § polisdatalagen och 2 kap. 1 § kustbevakningsdatalagen. Paragrafen anger vilka bestämmelser i personuppgiftslagen som gäller vid behandling av personuppgifter i brottsbekämpande verksamhet. Övervägandena finns i avsnitt 9.6.2. I första stycket anges vilka bestämmelser i personuppgiftslagen som gäller när personuppgifter behandlas enligt skattebrottsdatalagen eller föreskrifter som har meddelats i anslutning till den. Utgångspunkten är att skattebrottsdatalagen gäller i stället för personuppgiftslagen, varför bestämmelserna i personuppgiftslagen inte ska tillämpas vid sådan behandling av personuppgifter som omfattas av skattebrottsdatalagen eller föreskrifter som meddelats i anslutning till den. Vissa utpekade paragrafer i personuppgiftslagen gäller dock. Uppräkningen är uttömmande. Enligt första stycket punkten 1 gäller de definitioner som anges i 3 § personuppgiftslagen även vid behandling av personuppgifter som omfattas av skattebrottsdatalagen. Genom hänvisningen i första stycket punkten 2 till 8 § personuppgiftslagen klargörs att bestämmelserna i skattebrottsdatalagen – eller de bestämmelser till vilka lagen hänvisar – inte gäller om det skulle inskränka skyldighet enligt 2 kap. tryckfrihetsförordningen att lämna ut personuppgifter (8 § första stycket personuppgiftslagen). Det innebär t.ex. att inte kan vägra att ta fram och lämna ut uppgifter i enlighet med tryckfrihetsförordningens bestämmelser enbart med hänvisning till att utlämnandet inte ryms inom de i 5–7 §§ angivna ändamålen för behandling. I sammanhanget bör dock understrykas att offentlighetsprincipen inte innebär någon skyldighet att lämna ut uppgifter i elektronisk form. Vid bedömningen av om en uppgift kan lämnas ut i elektronisk form måste alltså skattebrottsdatalagens regler beaktas. Av hänvisningen till 8 § personuppgiftslagen följer också att skattebrottsdatalagen inte hindrar att arkiverar eller bevarar allmänna handlingar eller att arkivmaterial tas om hand av en arkivmyndighet (8 § andra stycket personuppgiftslagen). Bestämmelserna om gallring i skattebrottsdatalagen gäller dock, vilket tydliggörs genom regleringen i andra stycket, framför bestämmelsen i 8 § andra stycket personuppgiftslagen. Utgallrade uppgifter bör som utgångspunkt inte få bevaras i ett digitalt arkiv och vara elektroniskt åtkomliga för arkiv- 2016/17:89 ändamål, om inte särskilda föreskrifter meddelas med undantag från den nya lagens gallringsbestämmelser som tillåter ett bevarande. I första stycket punkten 3 hänvisas till 9 § personuppgiftslagen, med undantag för första stycket i och tredje stycket. Hänvisningen innebär t.ex. att den personuppgiftsansvarige (se 3 §) ska se till att uppgifterna behandlas enbart om det är lagligt och att de behandlas på ett korrekt sätt. Den personuppgiftsansvarige ska också se till att de behandlade personuppgifterna är adekvata och relevanta i förhållande till ändamålen med behandlingen och att inte fler personuppgifter behandlas än de som är nödvändiga med hänsyn till ändamålen för behandlingen. Den personuppgiftsansvarige ska härutöver se till att de behandlade personuppgifterna dels är riktiga och, om det är nödvändigt, aktuella, dels att alla rimliga åtgärder vidtas för att rätta, blockera eller utplåna sådana personuppgifter som är felaktiga eller ofullständiga med hänsyn till ändamålen med behandlingen. Kravet på att uppgifterna ska vara riktiga innebär inte något krav på att en uppgift ska rättas enbart för att det senare – när fler fakta kommit fram – visar sig att uppgiften inte är korrekt eller att t.ex. en förhörsperson ändrat sina uppgifter. Hänvisningen innebär vidare att den personuppgiftsansvarige ska se till att personuppgifter samlas in bara för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål. Hänvisningen till 9 § första stycket d personuppgiftslagen innebär att den personuppgiftsansvarige ska se till att personuppgifter inte behandlas för något ändamål som är oförenligt med det för vilket uppgifterna samlades in (den s.k. finalitetsprincipen). De primära ändamålen är uttömmande angivna i 5 § medan det framgår av 6 § att det, utöver vad som framgår av första och andra styckena i den paragrafen, är möjligt att lämna ut uppgifter för ett ändamål som inte kan anses oförenligt med det ändamål för vilket uppgifterna samlades in. Den personuppgiftsansvarige ska alltså dels se till att personuppgifter inte behandlas för andra primära ändamål än de som anges i lagen, dels att vidarebehandling för andra sekundära ändamål än de i lagen angivna endast förekommer om det är förenligt med finalitetsprincipen. Hänvisningen till 9 § andra stycket personuppgiftslagen innebär att vidarebehandling för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål inte ska anses oförenlig med finalitetsprincipen. Hänvisningen till 9 § fjärde stycket personuppgiftslagen inne-bär att personuppgifter som behandlas för sådana ändamål får behandlas för andra ändamål endast i vissa fall. I första stycket punkten 4 hänvisas till 22 § personuppgiftslagen. Bestämmelsen innebär att uppgifter om personnummer eller samordningsnummer får behandlas utan samtycke bara när det är klart motiverat med hänsyn till ändamålet med behandlingen, vikten av en säker identifiering eller något annat beaktansvärt skäl. Första stycket punkten 5 hänvisar till 23 och 25–27 §§ personuppgiftslagen. Av hänvisningen till 23 § följer att den myndighet som samlar in uppgifter om en enskild person från personen själv självmant ska informera honom eller henne om behandlingen. I 25 § personuppgiftslagen anges att informationen ska omfatta uppgift om den personuppgiftsansvariges identitet, uppgift om ändamålen med behand- lingen och övrig information som personen behöver för att ta till vara sina rättigheter i samband med behandlingen av uppgifterna. Bestämmelserna om informationsplikt i 23 och 25 §§ personuppgiftslagen modifieras emellertid av andra bestämmelser. Som framgår av hänvisningen till 27 § personuppgiftslagen gäller informationsplikten inte i den utsträckning det gäller sekretess eller tystnadsplikt för informationen. Som framgår av hänvisningen till 26 § personuppgiftslagen är den personuppgiftsansvarige skyldig att på begäran lämna information till en registrerad om huruvida personuppgifter som rör honom eller henne behandlas eller inte. Om uppgifter behandlas, ska upplysning också lämnas om bl.a. ändamålet med behandlingen. Också denna informationsskyldighet modifieras genom bestämmelserna i 27 § personuppgiftslagen. Om det gäller sekretess för uppgiften behöver någon information inte lämnas. Enligt hänvisningen i första stycket punkten 6 till 28 § personuppgiftslagen gäller också den lagens bestämmelser om rättelse. Den personuppgiftsansvarige är alltså skyldig att på begäran av den registrerade rätta, blockera eller utplåna sådana personuppgifter som inte har behandlats i enlighet med skattebrottsdatalagen – inklusive de bestämmelser i personuppgiftslagen till vilka lagen hänvisar – eller föreskrifter som har utfärdats i anslutning till lagen.