prop · H403192 · 2017-05-30 00:00:00 — insatser styrs i hög utsträckning av samhällsutvecklingen. ningarna för olika ideella sektorer är därför i ständig förändring. flesta idrotter är det t.ex. nödvändigt med anställda idrottare och tränare för att nå idrottsliga framgångar och i betänkandet Moderniserade skatte- regler för ideell sektor (SOU 2009:65 s. 117) uttrycktes det att det ligger i sakens natur att anställd personal används när den allmännyttiga verksamheten bedrivs på en hög idrottslig eller kulturell nivå. Idrott och Prop. 2016/17:192 kultur som bedrivs på en sådan hög nivå bidrar till att öka intresset för idrotten och kulturen. Värdet av att det hos barn och unga väcks ett intresse att själva idrotta eller uttrycka sig konstnärligt för att de vill följa sina framgångsrika förebilder och idoler kan inte överskattas. I en förening med idrottsligt ändamål där det finns utrymme för såväl breddidrott som idrott som utförs av avlönade insatser är den senare att anse som i sig allmännyttig, eftersom den gynnar och ökar intresset för den förra. En samlad bedömning måste alltså göras för att avgöra om en förenings verksamhet är att anse som allmännyttig och vid en sådan bedömning kan då bl.a. vägas in om en förening som har avlönade utövare även har en inkluderande barn- och ungdomsverksamhet eller i övrigt en aktiv breddverksamhet som riktar sig till båda könen. Inslag av andra slag än de rent ideella kan alltså vara nödvändiga för att föreningen ska kunna knyta till sig kompetens och kunskap som annars inte är tillgänglig om föreningen enbart skulle drivas av frivilliga och oavlönade insatser. På samma sätt som med avlönad personal kan även vissa samarbeten med kommersiella intressen vara nödvändiga för att uppnå föreningens ändamål. Det kan av tekniska skäl finnas hinder mot att föreningar själva utför verksamheten och ibland kan det även finnas ekonomiska skäl, som när en viss verksamhet kräver omfattande investeringar i teknisk eller annan utrustning, som hindrar föreningarna från att bedriva verksamheten helt på egen hand – utan anställd personal eller utan samarbeten med kommersiella aktörer. Rockkonsertmålet (RÅ 1999 ref. 50) är ett exempel på det . Samarbeten med kommersiella företag har blivit vanligare För de allmännyttiga ideella föreningarna har frågan i vilken utsträckning de, med bibehållet undantag från skattskyldighet, får samarbeta med kommersiella företag blivit allt mer aktuell . En anledning till det är att idrotten, men även andra ideella sektorer, i högre grad får reklamintäkter och andra intäkter ur samarbeten med företag. Intresset hos företag att av kommersiella skäl sponsra idrottsföreningar och andra föreningar som engagerar t.ex. barn och ungdomar har ökat, och inom s.k. CSR-arbete (Corporate Social Responsibility) blir det allt vanligare att företag på olika sätt stödjer de ideella föreningarnas verksamhet. Det kan även röra sig om att företag ser ett kommersiellt värde i ett evenemang, och därför väljer att betala för rättigheterna att via televisionen eller andra medium sända sådana evenemang för en större publik. En annan anledning till att frågan blivit mer aktuell kan ibland vara den tekniska utvecklingen. Som exempel kan nämnas matchprogram som ofta säljs i samband med idrottstävlingar, eller liknande program som säljs i samband med konsert- eller teaterbesök. Sådana program säljs oftast mot låg ersättning och i dessa kan åskådarna eller besökarna ofta ta del av information om det evenemang de besöker, läsa presentationer av deltagarna och evenemangets sponsorer. Det blir dock allt vanligare att matchprogram m.m. i stället för i pappersformat säljs via applikationsprogram, s.k. appar. Denna utveckling leder till ökade samarbeten med företag, eftersom det torde vara få föreningar som har den tekniska 2016/17:192 kompetensen att utveckla dessa tjänster på egen hand. Den tekniska utvecklingen har även medfört att det förekommer att idrottsturneringar för ungdomar sänds via webb-tv till föräldrar, släkt och andra intresserade – en utveckling som kan förväntas öka i omfattning. Det finns ett behov av att förtydliga skattereglerna Genom Helsingborgsdomen (RÅ 2000 ref. 53) står det klart att en rättighetsupplåtelse i samband med att en verksamhet i sin helhet upplåts till annan inte kan vara undantagen från skattskyldighet. Bingoalliansmålet (RÅ 2005 ref. 67) visar att det finns undantag till huvudregeln att en förening, för att undantaget från skattskyldighet inte ska äventyras, måste bedriva verksamheten själv. Även om den fråga som var aktuell i RÅ 2005 not. 155 aldrig prövades i sak av är målet intressant i sammanhanget, eftersom det visar på att det kan finnas viss rättslig osäkerhet även när det gäller upplåtelser av rättigheter som har mycket nära koppling till den allmännyttiga verksamheten och som vid sidan av att finansiera denna verksamhet även bidrar till att öka intresset för föreningen. Som vid också framhåller finns det oklarheter kring hur upplåtelser av rättigheter som uppkommit genom främjandet av allmännyttiga ändamål ska behandlas enligt gällande regler. Mot bakgrund av det angelägna arbete som de allmännyttiga ideella föreningarna utför i samhället, är det viktigt att lagstiftningen för dessa är så tydlig och förutsebar som möjligt. Det är därför otillfredsställande med den osäkerhet som uppstått gällande vissa inkomster som både vuxit och växer i betydelse för framför allt idrottsrörelsen. SKL framhåller att det är viktigt att de skattemässiga förutsättningarna anpassas till samhällsutvecklingen. Det finns därför skäl att tydliggöra hur inkomster från vissa rättighetsupplåtelser ska behandlas. har gällt att inkomster som härrör från näringsverksamhet som i sig innebär ett fullföljande av allmännyttiga ändamål är undantagna från skattskyldighet för föreningarna. Det finns skäl att förtydliga att denna princip gäller även inkomster som kommer från upplåtelser av rättigheter till företag, när rättigheterna uppkommit just genom den allmännyttiga verksamheten. Det kan röra sig om sändningsrättigheter, rättigheten till namnet på ett visst evenemang eller rättigheter för företag att i sin egen marknadsföring använda sig av föreningens klubbmärke eller annat av föreningen ägt varumärke och på ett sådant sätt omnämna sitt stöd till föreningen och den verksamhet som föreningen bedriver. Förslaget säkerställer därmed att allmännyttiga ideella föreningar även fortsättningsvis är undantagna från skattskyldighet för inkomster som föreningarna får av att de bedriver allmännyttig verksamhet. När det gäller förhållandet till 4 kap. 8 § mervärdesskattelagen innebär förslaget inte heller någon förändring. vid universitets synpunkter om eventuell påverkan på konkurrensförhållandena samt synpunkterna från Förhandlings- och samverkansrådet PTK och TCO om påverkan på den administrativa bördan behandlas i avsnitt 4.3. Även registrerade trossamfund och äldre ekonomiska föreningar ska Sedan tillkomsten av associationsformen registrerade trossamfund har gällt att sådana behandlas lika i beskattningshänseende som de ideella En anledning till det är att det kan förekomma att tros- samfund väljer att inte organisera sig som registrerade trossamfund, utan att de i stället valt att kvarstå som ideella föreningar även efter införandet av den nya associationsformen (prop. 1998/99:38 s. 208). likställighet mellan olika trossamfund, som valt olika associationsformer, är det därför naturligt att beskattningsreglerna är desamma för de ideella föreningarna och de registrerade trossamfunden. Det kan även förekomma att de registrerade trossamfunden, även om det torde vara i blygsam omfattning jämfört med framför allt idrotts- föreningar men även andra ideella föreningar, har inkomster från upp- låtelser av rättigheter som uppkommit genom allmännyttig verksamhet. stöd till trossamfund har också betonat att det är välkommet med förslag som syftar till att underlätta det arbete som tros- samfunden utför – oavsett om de är organiserade som ideella föreningar eller registrerade trossamfund. Förslaget ska mot denna bakgrund om- fatta även de registrerade trossamfunden. av vissa beskattningsfrågor som är specifika för trossamfunden och som efterlyser omfattas dock inte av detta även vissa äldre ekonomiska föreningar omfattas av förslaget, eftersom de enligt 4 kap. 2 § lagen (1999:1230) om ikraftträdande av inkomst- skattelagen (1999:1229) ska behandlas som ideella föreningar. Undantaget från skatteplikt gäller endast för de ideella föreningar och registrerade trossamfund som uppfyller ändamåls-, verksamhets-, fullföljds- och öppenhetskraven. Förslaget bör träda i kraft och tillämpas första gången på beskattningsår som börjar efter . Förslaget föranleder en ändring i 7 kap. 3 § IL. Förslaget bedöms inte medföra offentligfinansiella effekter. Effekter för myndigheter och domstolar Förslaget tydliggör vilka verksamheter som är undantagna från skattskyldighet för allmännyttiga ideella föreningar och registrerade trossamfund och innebär därför marginellt minskade hanteringskostnader för Förslaget bedöms inte påverka antalet mål eller på annat 2016/17:192 sätt påverka arbetsbelastningen i de allmänna förvaltningsdomstolarna och inte heller medföra några ökade kostnader för andra myndigheter. Effekter för företag, ideella föreningar och trossamfund Förhandlings- och samverkansrådet PTK tillstyrker förslaget med förbehållet att det inte ger upphov till bl.a. ökad administration. TCO anser att det är svårt att bedöma förslagets påverkan på den administrativa bördan. Eftersom de ideella föreningarnas och registrerade trossamfundens verksamheter i så hög utsträckning bygger på frivilliga och ideella insatser så ligger det i sakens natur att en ökad administrativ börda kan inverka negativt på deras verksamheter. Förslaget gör det dock tydligare för allmännyttiga ideella föreningar och registrerade trossamfund vilka verksamheter som de är skattepliktiga för genom att det undanröjer en viss rättslig osäkerhet som finns kring vissa inkomster. Förslaget bedöms därför innebära en viss administrativ lättnad för dessa allmännyttiga organisationer. Bland andra stöd till trossamfund och delar denna bedömning. vid bedömer att det inte kan uteslutas att det uppstår situationer där det föreslagna undantaget från skattskyldighet skapar en relativt gynnsam konkurrenssituation i rent kommersiella sektorer eller branscher. Fakulteten anser därför att frågan om skattebefrielse väger över i sådana situationer bör behandlas mer utförligt. har dock inga invändningar mot förslaget. Det är riktigt att konkurrensaspekter varit centrala i tidigare lagstiftningsarbeten kring ideell sektor, eftersom alltför långtgående skattebefrielser för egentlig näringsverksamhet kan tänkas leda till en snedvridning av konkurrensen gentemot vanliga näringsidkare. Även om denna diskussion framför allt gör sig gällande för s.k. ren finansieringsverksamhet, dvs. verksamhet som inte fyller annat syfte än att den ska finansiera den allmännyttiga verksamheten, så kan det antagligen inte uteslutas att även undantag från skattskyldighet för inkomster från verksamhet som i sig utgör ett medel för att uppnå föreningens allmännyttiga ändamål i någon mån kan vara förenade med sådana risker. Det är dock det allmännyttiga ändamålet, och fullföljandet av detta, som är grunden för det nu föreslagna undantaget från skattskyldighet. Det innebär en begränsning av vilka rättigheter som kan omfattas av undantaget och risken för eventuell konkurrenssnedvridning får därför betraktas som liten. De allmännyttiga ideella föreningarna och de registrerade trossamfunden måste dessutom, på grund av särdragen för just dessa associationsformer, anpassa sig till vissa verksamhetsprinciper. Av dessa är verksamhetskravet av särskild betydelse, eftersom utrymmet att ägna sig åt annat än allmännyttig verksamhet begränsas av kravet på att verksamheten uteslutande eller så gott som uteslutande ska avse just allmännyttig verksamhet. Föreningarna får inte heller drivas för att främja medlemmarnas ekonomiska intressen och medlemmarna har således inte något privat ekonomiskt intresse av föreningens inkomster. Föreningarnas relation till medlemmarna präglas inte av något kommersiellt förhållande eller ett ägarförhållande – relationen är i stället personlig medlemmarna emellan och förutsätter ett aktivt deltagande och Prop. 2016/17:192 medbestämmande från deras sida. att inkomsterna används i den allmännyttiga verksamheten. Mot denna bakgrund får allmännyttiga ideella föreningar och registrerade trossamfund anses befinna sig, när de bedriver allmännyttig verksamhet, i en situation som i faktiskt och rättsligt hänseende inte är jämförbar med den situation som kommersiella bolag befinner sig i. Även om förslaget skulle ha någon påverkan på konkurrensförhållandena så träffas det därför ändå inte av . Även om gällande lagtext och praxis inte ger ett tydligt och tillfredsställande stöd för tolkningen att de inkomster som behandlas i förslaget är undantagna från beskattning för allmännyttiga ideella föreningar så finns i vart fall tydlig praxis att sådana organisationer, med bibehållen skattebefrielse, kan ha samarbeten av olika slag med kommersiella företag. Det är de närmare gränserna för sådana samarbeten som ännu inte helt utkristalliserats i praxis. Förslaget är därför att betrakta som ett förtydligande, eftersom det säkerställer att allmännyttiga ideella föreningar – utan skattekonsekvenser eller för föreningarna kostsamma domstolsprocesser – ska kunna fortsätta bedriva sådan verksamhet som de inte beskattas för. Förslaget har därför inte någon inkomstskatteeffekt och inte heller någon budgetpåverkan i mervärdesskattehänseende och bedöms därför inte innebära någon förändring i förhållande till mervärdesskattedirektivet (rådets direktiv /112/EG av om ett gemensamt system för mervärdesskatt). Några alternativa förslag som inte medför konsekvenser i form av ökad administrativ börda eller konsekvenser i övrigt av de nu beskrivna slagen har inte identifierats. Effekter för den ekonomiska jämställdheten mellan män och kvinnor Förslaget påverkar hela den ideella sektorn, men sådana verksamheter som omfattas av förslaget finns i större utsträckning inom idrottsrörelsen än hos övriga ideella föreningar eller hos de registrerade trossamfunden. Män genomför ideellt arbete i något högre utsträckning än kvinnor och detta är särskilt tydligt inom idrottsorganisationerna. Förslaget tydliggör dock enbart skattskyldigheten för de allmännyttiga organisationerna och har ingen inkomstskatteeffekt. Förslaget bedöms därför inte påverka den ekonomiska jämställdheten i någon nämnvärd omfattning. 5Fullföljdskravets utformning för kollektivavtalsstiftelserna Fullföljdskravet är ett av kraven som ställs på stiftelser, ideella föreningar och registrerade trossamfund för att de ska kunna undantas från beskattning enligt inkomstskattelagen (1999:1229), förkortad IL. Kravet återfinns i 7 kap. 6 § IL. 2016/17:192 Fullföljdskravet kan beskrivas som ett aktivitetskrav, det ställer krav på organisationen att använda de intäkter som är undantagna från beskattning för allmännyttiga ändamål. Kravet är utformat så att stiftelsen, föreningen eller trossamfundet under beskattningsåret i skälig omfattning ska använda sina intäkter för ett eller flera allmännyttiga ändamål, men hänsyn får även tas till hur intäkterna sammantaget har använts sett av flera beskattningsår. Fullföljdskravet ska anses uppfyllt även om stiftelsen, föreningen eller trossamfundet under beskattningsåret inte har använt sina intäkter i tillräcklig omfattning, om detta förhållande kan anses vara tillfälligt. Vilka intäkter som ska beaktas vid tillämpningen av fullföljdskravet, dvs. vilka intäkter som ska ses som fullföljdsinkomster, framgår av 7 kap. 7 § IL. Kollektivavtalsstiftelser med ändamål att lämna avgångsersättning till arbetstagare som blivit arbetslösa eller att främja åtgärder till förmån för arbetstagare som blivit arbetslösa eller löper risk att bli arbetslösa eller att lämna understöd vid utbildning eller att lämna permitteringslöneersättning är skattskyldiga bara för inkomst på grund av innehav av fastigheter. Detta framgår av 7 kap. 16 § IL. Att fullföljdskravet omfattar även kollektivavtalsstiftelserna framgår av 7 kap. 18 § samma lag. kollektivavtalsstiftelser beaktas inte vid Regeringens förslag: Avgifter som betalas av arbetsgivare till kollektivavtalsstiftelser ska inte beaktas vid tillämpning av fullföljds- Ändringen träder i kraft och tillämpas första gången på beskattningsår som börjar efter . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig tillstyrker eller har inget att invända mot förslaget, däribland i (LO), Omställningsfonden, (TCO), Föreningen , Trygghetsfonden TSL, Kommuner och Landsting (SKL), och . Omställningsfonden anser att förslaget är positivt för alla kollektivavtals- LO, TCO och Trygghetsfonden TSL betonar att kollektiv- avtalsstiftelsernas verksamhet är konjunkturellt betonad. SKL och Föreningen anser att det är angeläget att fullföljdskravet anpassas till kollektivavtalsstiftelsernas verksamhet och inte försvårar önskvärd kapitaluppbyggnad. verkansrådet PTK tillstyrker förslaget, med förbehållet att det inte medför andra effekter i form av skatter, administration eller annat som kan inverka ofördelaktigt för berörda verksamheter än som angetts i och Trygghetsfonden TSL, som tillstyrker förslaget, förordar ett borttagande av fullföljdskravet för De anser att det vore en enklare lösning. tidigt skulle verksamhetskravet – som ställer krav på att Prop. 2016/17:192 90–av verksamheten måste avse det kvalificerade ändamålet – säkerställa att omställningsorganisationerna även fortsatt uppfyller det kvalificerade ändamålet som ligger till grund för den inskränkta skattskyldigheten. De lyfter också fram att detta alternativa förslag överensstämmer med förslaget i betänkandet Moderniserade skatteregler för ideell sektor (SOU 2009:65). För att undvika tillämpningsproblem övergångsvis anser SKL att det finns skäl att möjliggöra att de nya reglerna får tillämpas redan från och med . Även och Trygghetsfonden TSL framhåller att de önskar en sådan övergångsbestämmelse, i avsikt att undvika tillämpningsproblem. Båda anser att det är svårt att bedöma förslaget på annat sätt än att det enbart är till fördel för alla omställningsorganisationer och att en retroaktiv verkan inte skulle stå i strid med retroaktivitetsförbudet i 2 kap. 10 § regeringsformen. Skälen för regeringens förslag Kollektivavtalsstiftelserna är en del av och uppfyller målen med den svenska arbetsmarknadsmodellen Den svenska arbetsmarknadsmodellen innebär att lagstiftning verkar tillsammans med kollektivavtal. Karaktäristiskt för modellen är att förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare till stor del styrs av kollektivavtal som kompletterar och ersätter vad som gäller enligt lag. Den svenska arbetsmarknadsmodellen syftar till att skapa goda förutsättningar för trygghet, utveckling, tillväxt och konkurrenskraft. Arbetsmarknadens parter har centrala roller för att uppnå dessa mål. Kollektivavtalsstiftelserna, eller trygghetsstiftelserna som de också brukar benämnas, har varit en del av den svenska arbetsmarknadsmodellen ända sedan deras tillkomst . Kollektivavtalsstiftelserna inrättas av arbetsmarknadens parter genom s.k. omställningsavtal eller trygghetsavtal. Sådana avtal är alltså en typ av kollektivavtal. Syftet med omställningsavtalen är att ge trygghet för personer som är eller riskerar att bli arbetslösa, genom att stöd i form av bl.a. omställningsstöd och avgångsersättning kan erbjudas. Genom omställningsavtalen kan ett aktivt omställningsarbete påbörjas i ett tidigt skede, i vissa fall redan innan ett uppsägningstillfälle, vilket förkortar tiden i arbetslöshet. Avgångsersättningar bidrar till att de som omfattas av avtalen får en ökad ekonomisk trygghet vid arbetslöshet. Avtalen är dock inte enbart ett stöd till de arbetstagare som drabbas eller riskerar att drabbas av arbetslöshet. Avtalen underlättar även omställningar och förbättrar arbetsmarknadens funktionssätt, bl.a. genom uppgradering av kompetens. Dessutom bidrar de till smidigare strukturomvandlingar. Omställningsavtalen är alltså ett medel inom den svenska arbetsmarknadsmodellen för att skapa såväl trygghet som utveckling, tillväxt och konkurrenskraft. Verksamheten finansieras genom avgifter och är konjunkturellt betingad skapades för att tillgodose ett väsentligt praktiskt behov hos arbetsmarknadens parter (prop. 1993/94:9 s. 54). Bestämmelserna om kollektivavtalsstiftelser skiljer sig genom att dess stiftelseförordnande, inklusive ändamålsbestämmelsen, får ändras genom skriftlig överenskommelse mellan stiftarna och stiftelsen. Inget tillstånd från Kammarkollegiet krävs för att genomföra sådana förändringar. Bakgrunden till detta är att kollektivavtalsstiftelserna har behov av att kunna anpassa föreskrifterna efter samhällsutvecklingen (samma prop. s. 229). Vid själva inrättandet av en kollektivavtalsstiftelse krävs, till skillnad från bl.a. avkastningsstiftelser, inte att någon förmögenhet avskiljs – utan de medel som kollektivavtalsstiftelserna får disponera för sina ändamål kommer i stället löpande från de anslutna arbetsgivarna genom avgifter som beräknas efter en viss procentsats på de anslutna arbetsgivarnas lönesumma. Den associationsrättsliga regleringen har alltså i hög grad anpassats efter de särdrag som kollektivavtalsstiftelserna uppvisar i förhållande till andra stiftelseformer. Kollektivavtalsstiftelserna bedriver en verksamhet som, om inte de hade utfört den, staten skulle ha skött. De har därför ansetts bedriva en så höggradigt allmännyttig verksamhet att deras skattskyldighet inskränkts, så att de enbart är skattskyldiga för inkomst på grund av innehav av fastigheter. Detta gäller dock under förutsättning att de, i likhet med andra organisationer som omfattas av undantagen från inkomstskatteskyldighet i 7 kap. IL, uppfyller verksamhets- och fullföljdskraven. Till skillnad från andra organisationer som omfattas av undantag från skattskyldighet bedriver, vilket även bl.a. LO och TCO framhåller, kollektivavtalsstiftelserna en verksamhet som i väldigt hög grad är konjunkturkänslig. I en lågkonjunktur med högre arbetslöshet ökar naturligtvis belastningen på verksamheten, som avgiftsunderlaget minskar eftersom antalet företag blir färre och lönesumman sänks till följd av uppsägningar. I en högkonjunktur är läget däremot det omvända, belastningen på verksamheten är mindre som avgiftsunderlaget är högre. Under en högkonjunktur kan kollektivavtalsstiftelserna i stället bygga upp sitt kapital, för att stå väl rustade inför liknande kriser som den eller finanskrisen – dvs. perioder under vilka det sker stora omställningar på arbetsmarknaden. Det är nödvändigt och önskvärt att kollektivavtalsstiftelser tillåts att bygga upp sitt kapital under goda ekonomiska år Avgifter som betalas av arbetsgivare till kollektivavtalsstiftelser är alltså disponibla att användas för stiftelserna i samband med att de betalas in, men avsikten är inte nödvändigtvis att inbetalda medel ska användas . Kollektivavtalsstiftelser har i stället ett behov av att samla tillgångar, för att de ska kunna användas när behoven av omställningsstöd är mer omfattande till följd av stora omställningar på arbetsmarknaden. För kollektivavtalsstiftelserna riskerar fullföljdskravet, med dess huvudregel att intäkter normalt sett ska användas redan under beskattningsåret, att stå i strid med den för stiftelserna nödvändiga och önskvärda kapitaluppbyggnaden. Detta gäller även med beaktande av möjligheten att ta hänsyn till hur fullföljden har varit av . Denna slutsats delas även av Trygghetsfonden TSL och TCO.