prop · H403222 · 2017-09-05 00:00:00 — mycket integritetskänsliga och utlämnande uppgifter. någon sprider obduktionsbilder av ett avlidet barn bör det alltså kunna anses utgöra ett intrång i föräldrarnas privatliv. framstår som sakligt motiverad och kan enligt regeringen inte, som befarar, väntas leda till några nämnvärda problem vid avgränsningen av bestämmelsens tillämpningsområde. Till skillnad från och Kammarrätten i anser regeringen även att en sådan tillämpning ryms under uttrycket ”den som uppgiften rör”. Bestämmelsen bör i enlighet med det anförda utformas så att spridningen ska vara ägnad att medföra allvarlig skada för den som uppgiften rör. Med detta avses förutom den som uppgiften verkligen avser även i vissa undantagssituationer föräldrar eller vårdnadshavare till ett barn som uppgiften avser. Undantag från straffansvar bör gälla om det var försvarligt att sprida uppgifterna Den ovan föreslagna utformningen av kriminaliseringen täcker enligt regeringens mening sådana intrång i privatlivet genom spridning av uppgifter som i princip bör omfattas av straffansvar. För att en balans ska åstadkommas mellan skyddet för den personliga integriteten och yttrandefriheten samt för att tillgodose de krav på proportionalitet som gäller vid inskränkningar i grundläggande fri- och rättigheter enligt regeringsformen och , måste det dock finnas utrymme för att inte döma till ansvar i det enskilda fallet om det finns ett tillräckligt starkt motstående intresse som motiverar spridningen. Vid bedömningen av vilka begränsningar som kan godtas med hänsyn till privatlivets helgd måste särskilt beaktas vikten av vidaste möjliga yttrande- och informationsfrihet i politiska, religiösa, fackliga, vetenskapliga och kulturella angelägenheter, se 2 kap. 23 § andra stycket RF samt jfr även avsnitt 4.2. Även om kriminaliseringen enligt regeringens förslag begränsas till sådan spridning som är ägnad att medföra allvarlig skada för den som uppgiften rör, kan det finnas situationer där den som sprider uppgiften ändå kan anses ha haft ett berättigat intresse av att göra detta. I likhet med utredningen anser därför regeringen att det bör införas ett undantag från straffansvar för gärningar som med hänsyn till syftet och övriga omständigheter är försvarliga. Avgränsningar av detta slag är väl etablerade i straffrätten (jfr t.ex. 4 kap. 6 a § och 5 kap. 1 § ). Prövningen av om gärningen var försvarlig får göras utifrån en helhetsbedömning av omständigheterna i det enskilda fallet. Yttrandefrihetsintresset får då vägas mot den enskildes intresse av skydd för sitt privatliv och sin integritet. Det är då av betydelse om spridningen har skett i ett journalistiskt eller opinionsbildande syfte. Det kan också beaktas om intentionen varit att avslöja övergrepp mot enskilda eller andra oegentligheter, såsom missförhållanden i olika typer av verksamheter. Även andra skäl kan leda till att det finns ett tydligt allmänintresse av att uppgiften sprids. Vidare kan det beaktas om spridningen har varit motiverad av vetenskapliga skäl eller kan försvaras utifrån konstnärliga hänsyn. Under vissa omständigheter kan myndigheter ha en skyldighet att röja integritetskänsliga uppgifter. Om det då även sker en spridning av uppgifter som skulle träffas 2016/17:222 straffbestämmelsen bör spridingen kunna anses försvarlig så länge den inte går utöver myndighetens skyldigheter. Regeringen föreslår därför att från straffansvar ska undantas gärningar som med hänsyn till syftet och övriga omständigheter var försvarliga. Utredningen föreslår att straffbestämmelsen ska placeras i 4 kap. , som rör brott mot frihet och frid. och bedömer att det kännetecknande för brottet snarare är spridningen till annan än att en direkt påverkan på den utsattes situation skapar negativa effekter. De anser därför att brottet har en nära koppling till förtalsbrottet och föreslår – i likhet med de tidigare utredningar som övervägt liknande straffbestämmelser – att straffbestämmelsen placeras i 5 kap. om ärekränkningsbrott. Regeringen konstaterar för sin del att det straffrättsliga skydd som bestämmelsen är avsett att ge inte är begränsat till spridning av uppgifter som kan skada någons anseende. Skyddsintresset är i stället den enskildes privatliv och frid och sammanfaller därmed närmare med bestämmelserna i 4 kap. om t.ex. olaga hot, kränkande fotografering och ofredande än med regleringen i 5 kap. som syftar till att skydda den enskildes ära och anseende. Det är också naturligt att se ett nytt brott som en del av de särskilda fridskränkningsbrotten i 4 kap. 4 a §. Övervägande skäl talar därmed för att bestämmelsen i enlighet med utredningens förslag bör införas i 4 kap. Det finns enligt regeringen vidare starka skäl för att hålla det straffrättsliga integritetsskyddet mot spridning av bilder och uppgifter samlat. Det finns därför inte skäl att – som Unizon och föreslår – särreglera spridning av material med sexuell karaktär i en egen bestämmelse i 6 kap. om sexualbrott. En sådan ordning skulle enligt regeringen göra lagstiftningen mer komplicerad och ge upphov till onödiga gränsdragnings- och konkurrensfrågor. Regeringens förslag: Det nya brottet delas in i två grader, som ges beteckningarna olaga integritetsintrång respektive grovt olaga integritetsintrång. Straffet för olaga integritetsintrång ska vara böter eller fängelse i högst . Straffet för grovt olaga integritetsintrång ska vara fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen, med hänsyn till bildens eller uppgiftens innehåll eller sättet för eller omfattningen av spridningen, var ägnad att medföra mycket allvarlig skada för den som bilden eller uppgiften rör. Utredningens förslag stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: och betonar vikten av att straffskalan för brottet framstår som adekvat i förhållande till andra brott som skyddar den personliga integriteten och efterlyser en närmare analys av hur straffskalan bör utformas. tingsrätt anser att det är otydligt vad som krävs för att brottet ska rubriceras som grovt och ifrågasätter om det överhuvudtaget bör införas ett grovt brott. anser att en så vidsträckt straffskala som böter eller fängelse i högst bör undvikas, att maximistraffet för brott av normalgraden inte bör sättas högre än fängelse och att det kan övervägas om inte ett ringa brott bör Tingsrätten anser vidare att det bör övervägas om inte fler kvalifikationsgrunder bör införas för det grova brottet. universitet bör det inskärpas att det vid bedömningen av om ett brott ska rubriceras som grovt bör vara av större betydelse att spridningen skett på ett sådant sätt att uppgifterna lätt kan hittas via sökmotorer på internet än att uppgifterna teoretiskt sett tillgängliggjorts för ett mycket stort antal anser även att det saknas skäl att peka ut grovt olaga identitetsintrång som ett s.k. artbrott. fram att brottsoffrets ålder bör ha betydelse för brottsrubriceringen. konstaterar att tillämpningsområdet för olaga integritetsintrång överlappar tillämpningsområdena för flera andra straffbestämmelser och efterlyser en utförlig genomgång av hur olika konkurrenssituationer bör Skälen för regeringens förslag Gradindelning, straffskalor och brottsbeteckningar Straffvärdet för ett intrång i privatlivet genom spridning av integritetskänsliga bilder eller uppgifter kan tänkas variera i betydande grad med hänsyn till de olika slag av uppgifter som straffbestämmelsen Vidare har det betydelse i vilken utsträckning, på vilket sätt, i vilka kretsar och hur länge uppgiften har gjorts tillgänglig. för ett brott ska spegla dess allvar och måste därför vara utformad så att ett straff som motsvarar brottets allvar kan dömas ut. I vissa fall torde straffet kunna stanna vid böter. I andra fall är det dock uppenbart att en strängare påföljd kan vara motiverad. bilder eller andra uppgifter kan utgöra ett särskilt allvarligt intrång i privatlivet och leda till mycket stora personliga och sociala Spridning av t.ex. stillbilder eller rörliga bilder med ett sexuellt innehåll – såsom filmade samlag – kan orsaka mycket allvarlig skada för den som uppgiften rör. I de fall där sådana bilder görs tillgängliga för ett stort antal personer och är lätt identifierbara finns det skäl att bedöma straffvärdet som betydande. Det gäller särskilt om spridningen skett riktat i syfte att kränkande bilder ska nå målsägandens familj, skolkamrater, kollegor och bekantskapskrets. spridningen kan också göra sig påminda . Samhällsutvecklingen har dessutom gått i riktning mot att den personliga integriteten tillmäts en allt större betydelse i För att fullt ut återspegla gärningens allvar i de mest klandervärda fallen anser utredningen att straffskalan bör sträcka sig upp till fängelse i högst . Påföljdssystemet bygger på principerna om proportionalitet och 2016/17:222 lindrigare brott och att lika svåra brott ska ges lika stränga straff. och betonar, måste därför straffskalan för brottet framstå som adekvat i förhållande till andra brott som skyddar den personliga integriteten. Flera jämförbara brott med den personliga integriteten som skyddsintresse, t.ex. kränkande fotografering, olovlig identitetsanvändning, brytande av post- eller telehemlighet, olovlig avlyssning och brott mot personuppgiftslagen, har fängelse i högst som maximistraff. Detsamma gäller för grovt förtal. om själva upptagandet, genom t.ex. avlyssning eller fotografering, kan upplevas som nog så kränkande så torde enligt regeringens bedömning själva spridningen av materialet av de flesta upplevas som ett ännu större intrång i den personliga integriteten. Uppgifter som sprids t.ex. via internet kan få en global räckvidd och möjligheterna att kopiera och spara information gör att det som en gång spritts kan vara fortsatt tillgängligt och komma att spridas på nytt. Det finns därför enligt regeringen anledning att bedöma den kränkning av den personliga integriteten som kan uppkomma genom spridning av integritetskänsliga bilder och uppgifter som allvarligare än de kränkningar som kan uppkomma genom andra jämförbara brott. regeringen i förhållande till angrepp på äran och anseendet som kan uppkomma genom grovt förtal. Med beaktande av de psykiska och sociala skadeverkningar sådana gärningar kan leda till instämmer regeringen i att ett maximistraff om fyra års fängelse framstår som väl avvägt för att möjliggöra en differentierad straffmätning och ge utrymme att döma ut en proportionerlig påföljd även i de allvarligaste fallen. sådant maximistraff framstår enligt regeringen även som väl förenligt med de krav på proportionalitet och ekvivalens som gäller inom Med hänsyn till att straffvärdet kan variera avsevärt instämmer regeringen i utredningens bedömning att brottet bör gradindelas genom att det även införs ett grovt brott. När det gäller straffskalornas närmare utformning gör regeringen följande överväganden. att straffskalan för brott av normalgraden bör sträcka sig från böter till fängelse i högst . Förslaget kritiseras dock av tingsrätt, som anser att en så vidsträckt straffskala bör undvikas och att maximistraffet för brott av normalgraden inte bör sättas högre än . Tingsrätten anser vidare att det bör övervägas om ett ringa brott bör Det kan dock konstateras att straffskalor som sträcker sig från böter till fängelse i högst inte är ovanliga. fotografering, olovlig identitetsanvändning, intrång i förvar, brytande av post- eller telehemlighet, olovlig avlyssning och dataintrång – som samtliga är placerade i 4 kap. och har den personliga integriteten som skyddsintresse – har en straffskala som sträcker sig från böter till fängelse i högst . Även grovt förtal har böter eller fängelse i högst i straffskalan. Mot den bakgrunden anser regeringen att en straffskala om böter eller fängelse i högst framstår som rimlig även för olaga integritetsintrång. Med en så utformad straffskala finns inte något behov av att införa ett ringa brott. I likhet med utredningen anser regeringen att minimistraffet för det grova brottet bör bestämmas till sex månaders fängelse. överlappning och mellan minimistraffet för det grova brottet och maximistraffet för brott av normalgraden. Det kan visserligen, som poängterar, diskuteras om en så stor överlappning i straffskalorna är önskvärd eftersom det i praktiken skulle kunna innebära att stora delar av straffskalan för brott av normalgraden sällan kommer till användning (jfr prop. 2015/16:111 Synnerligen grova narkotikabrott s. 32). Motsvarande överlappning i straffskalorna mellan brott av normalgraden och grova brott gäller dock för t.ex. våld eller hot mot tjänsteman och flera av förmögenhetsbrotten. Något hinder mot att utforma straffskalorna i enlighet med utredningens förslag finns därför inte. Sammanfattningsvis föreslår regeringen alltså att brottet delas in i två grader och ges brottsbeteckningarna olaga integritetsintrång respektive grovt olaga integritetsintrång. Straffskalan för olaga integritetsintrång föreslås vara böter eller fängelse i högst medan straffskalan för grovt olaga integritetsintrång föreslås vara fängelse i lägst och högst . Kvalifikationsgrunderna för grovt olaga integritetsintrång Av central betydelse för bedömningen av om ett brott är grovt är som utredningen anför uppgiftens innehåll och känslighet. Utöver uppgiftens innehåll bör vid bedömningen av om ett brott är grovt särskilt beaktas på vilket sätt spridningen skett och omfattningen av spridningen. Av betydelse kan vara om spridningen inneburit att uppgiften tillgängliggjorts för ett mycket stort antal personer. Vidare kan beaktas om spridningen skett på ett sätt som syftat till att ett mycket stort antal personer faktiskt skulle ta del av uppgifterna, exempelvis genom att uppgifterna lagts ut på en webbplats som är välkänd och som besöks av många människor. Det bör dessutom kunna beaktas om spridningen skett på ett sådant sätt att personer som är närstående eller bekanta till den som uppgifterna avser skulle ta del av uppgifterna. Vidare kan det vara av betydelse om spridningen skett på ett sådant sätt att uppgifterna med lätthet kan hittas via sökmotorer på internet av den som söker information om en viss person, t.ex. genom att det sprids många olika identitetsuppgifter. Bedömningen av om ett brott är grovt ska göras utifrån en samlad bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet, vid vilken såväl försvårande som förmildrande omständigheter ska beaktas. I fråga om valet av påföljd anser utredningen i fråga om det grova brottet att det som utgångspunkt bör anses vara av en sådan art att det finns en presumtion att välja fängelse som påföljd (30 kap. 4 § andra stycket ). Utredningen hänvisar till att sådana gärningar som utgör grovt olaga integritetsintrång typiskt sett utgör mycket allvarliga angrepp på den personliga integriteten och att det är fråga om brottslighet som det ter sig särskilt angeläget att motverka. anser att det saknas anledning att peka ut brottet som ett så kallat artbrott. I övrigt invänder ingen remissinstans mot utredningens förslag. Regeringen instämmer i att sådana integritetsintrång som sker genom spridning av uppgifter utgör allvarliga angrepp på den personliga integriteten och att 2016/17:222 de framstår som särskilt angelägna att motverka. Det handlar också om en företeelse som ökat i omfattning i samband med den tekniska utvecklingen. Regeringen ansluter sig därför till utredningens bedömning att brottslighetens art bör motivera att påföljden bestäms till fängelse även om varken straffvärdet i sig eller tidigare brottslighet skulle motivera det. Det bör enligt regeringen gälla inte endast grovt olaga integritetsintrång utan även vissa brott av normalgraden. Styrkan av fängelsepresumtionen bör dock avgöras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Förhållandet till annan lagstiftning När ett handlande innefattar mer än en straffbelagd gärning uppkommer frågan om domstolen ska döma för ett eller flera brott. Sådana gärningar som utgör olaga integritetsintrång torde i vissa fall vara straffbelagda även enligt andra straffbestämmelser (jfr avsnitt 5.1). Som utredningen konstaterar ger införandet av en ny straffbestämmelse därmed upphov till frågor om regelkonkurrens, särskilt i förhållande till förtalsbrott. Enligt utredningen bör sådana frågor lösas i praxis med tillämpning av allmänna principer om olikartad brottskonkurrens. Om det skyddsintresse som angripits i första hand avser den utpekades personliga integritet och privatliv, bör enligt utredningen det nya brottet vinna företräde och ett förtalsbrott konsumeras. Om gärningen både innefattar ett angrepp på den utpekades personliga integritet och på dennes ära och anseende kan dock enligt utredningen båda straffbuden bli tillämpliga, dvs. det ska dömas i konkurrens. Flera remissinstanser, såsom Hovrätten över och , , och , konstaterar att överlappningen mellan det nya brottet och befintliga straffbestämmelser kommer att leda till tolknings- och tillämpningsproblem och efterlyser ytterligare vägledning och exempel kring hur sådana situationer bör lösas. Som remissinstanserna konstaterar är det gemensamma tillämpningsområdet för det nya brottet och framför allt förtalsbrott relativt stort. Även om det finns många likheter mellan brottstyperna har olaga integritetsintrång den personliga integriteten som skyddsintresse medan förtalsbrottet skyddar den ära och det anseende någon har hos andra. Som huvudregel bör det enligt regeringen då också dömas för båda brotten i konkurrens. Med tanke på den påtagligt strängare straffskala som gäller för grovt olaga integritetsintrång bör dock sådant brott normalt konsumera ansvar för förtalsbrott. I vissa fall kan tillämpningsområdet för det nya brottet även sammanfalla med barnpornografibrott eller olaga våldsskildring. De senare är brott mot allmän ordning med delvis andra skyddsintressen. I de fall spridning av uppgifter är straffbart enligt någon av dessa bestämmelser bör därför dömas för båda brotten i brottskonkurrens. Detsamma gäller om spridningen innebär ett brott mot tystnadsplikt av någon som enligt lag eller annan författning är skyldig att hemlighålla uppgiften. Ytterst får lösningen av konkurrensfrågor dock bli en uppgift för rättstillämpningen. Vad som bör gälla för åtalsprövning Regeringens förslag: integritetsintrång ska åtalas av åklagare endast om målsäganden anger brottet till åtal eller om åtal är påkallat från allmän synpunkt. Regeringens bedömning: Det bör inte gälla någon åtalsbegränsning för grovt olaga integritetsintrång. Utredningens förslag stämmer överens med regeringens i fråga om olaga integritetsintrång. Utredningen uttalar sig inte om vad som bör gälla för grovt olaga integritetsintrång. Remissinstanserna: Ingen remissinstans yttrar sig särskilt i frågan. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Fridskränkningsbrotten i 4 kap. faller under allmänt åtal. För vissa av brotten, t.ex. hemfridsbrott eller olaga intrång som inte är grovt, kränkande fotografering och, i vissa fall, ofredande och olovlig avlyssning, gäller att åtal får väckas av åklagare endast om målsäganden anger brottet till åtal eller om åtal är påkallat från allmän synpunkt. Vid bedömningen av om åtal är påkallat från allmän synpunkt bör bl.a. hänsyn tas till målsäganden. kan hänsyn till denne tala mot allmänt åtal för denna typ av brott. Den som har utsatts för olaga integritetsintrång kan ha en befogad anledning att vilja undgå den ytterligare exponering som ett åtal kan medföra. Mot den bakgrunden är det rimligt att det läggs vikt vid målsägandens inställning till åtal. Allmänt åtal bör därför enligt regeringen endast få väckas om målsäganden anger brottet till åtal eller om åtal är påkallat från allmän synpunkt. För grovt olaga integritetsintrång bör däremot med hänsyn till brottets allvar inte gälla någon åtalsbegränsning. 5.8Olaga förföljelse och fridskränkningsbrotten 4 kap. 4 b § utvidgas till att omfatta även gärningar som utgör olaga integritetsintrång. Regeringens bedömning: Fridskränkningsbrotten kommer att omfatta olaga integritetsintrång utan att det krävs några särskilda Utredningens förslag och bedömning stämmer överens med Remissinstanserna: Ingen remissinstans yttrar sig särskilt i frågan. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Straffbestämmelsen om olaga förföljelse föreskriver straffansvar för förföljelse som består i upprepade gärningar mot en och samma person. Den syftar till att förstärka det straffrättsliga skyddet mot trakasserier och förföljelse och att åstadkomma en straffmätning som återspeglar brottslighetens allvar när det upprepade brottsliga handlandet utgör en särskild kränkning av Brottet olaga förföljelse är 2016/17:222 närståendeförhållanden och innebär inte något krav på att gärningarna ska ha varit ägnade att allvarligt skada målsägandens självkänsla. I förarbetena till bestämmelsen (prop. 2010/11:45 Förbättrat skydd mot stalkning s. 68) har anförts att straffansvaret som utgångspunkt bör omfatta sådana brottstyper som typiskt sett ingår i ett förföljelsebeteende och som enligt praxis leder till förhållandevis lindriga påföljder även om brotten begåtts upprepat och systematiskt mot en och samma person. förföljelse omfattar gärningar som utgör misshandel av normalgraden, försök till misshandel av normalgraden, olaga tvång som inte är grovt, olaga hot som inte är grovt, kränkande fotografering, olovlig identitetsanvändning, hemfridsbrott och olaga intrång såväl av normalgraden som grovt brott, ofredande, sexuellt ofredande, skadegörelse, försök till skadegörelse, åverkan som består i ringa skadegörelse samt överträdelse av kontaktförbud. Det slag av uppgiftsspridning som regeringen nu föreslår ska kriminaliseras som olaga integritetsintrång kan typiskt sett förekomma när någon förföljer och trakasserar en annan person. Straffet för olaga integritetsintrång föreslås, i likhet med vad som gäller för flera av de brott som omfattas av bestämmelsen, vara böter eller fängelse i högst . Straffbestämmelsen om olaga förföljelse bör därför i enlighet med utredningens förslag utvidgas till att omfatta även gärningar som utgör olaga integritetsintrång. För sådana gärningar som är så allvarliga att de utgör grovt olaga integritetsintrång ger den föreslagna straffskalan, fängelse i lägst och högst , ett tillräckligt utrymme att beakta brottets allvar. Grovt olaga integritetsintrång bör därför inte omfattas (jfr prop. 2010/11:45 s. 69). Brotten grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning enligt 4 kap. 4 a § omfattar enligt sin ordalydelse bl.a. brott enligt 4 kap. Det nya brottet olaga integritetsintrång kommer därför att ingå i fridskränkningsbrotten utan att det behövs några särskilda lagändringar. 5.9Sekretess hos domstol i mål om olaga integritetsintrång Regeringens förslag: Det ska gälla sekretess hos domstol i mål om ansvar för olaga integritetsintrång för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men om uppgiften röjs. Bestämmelsen om sekretess hos domstol för uppgift om en ung person som skildras i pornografisk bild ändras så att sekretess gäller om uppgiften förekommer i mål om ansvar för barnpornografibrott, ersättning för skada med anledning av sådant brott eller förverkande av skildring med sådant innehåll. Utredningens förslag stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: , och Roks tillstyrker utredningens förslag. I övrigt yttrar sig inte någon remissinstans särskilt i Skälen för regeringens förslag Ett brottmål avgörs som huvudregel efter huvudförhandling. gäller som ett uttryck för offentlighetsprincipen att allmänheten ska ha insyn i de förhandlingar som hålls i domstol (jfr 5 kap. 1 § första stycket ). Denna möjlighet till insyn är av central betydelse för rättssäkerheten och allmänhetens förtroende för rättskipningen. Att en förhandling vid domstol ska vara offentlig slås fast i 2 kap. 11 § andra stycket RF.