prop · H403173 · 2017-04-26 00:00:00 — penningtvätt eller finansiering av terrorism som uppstått i samband med vidtagande av kundkännedomsåtgärder, trots att någon affärsförbindelse inte har ingåtts (jfr avsnitt 8.5). Detta bör förtydligas i den nya anser att advokater och biträdande jurister på advokatbyrå inte bör vara skyldiga att rapportera en presumtiv klient för misstänkt penningtvätt eller finansiering av terrorism, om advokaten efter sedvanliga klientkännedomskontroll beslutar sig för att inte ingå ett uppdragsförhållande med densamme. direktivet framgår att en verksamhetsutövare som inte ingår en affärsförbindelse till följd av att tillräcklig kundkännedom inte uppnås ska överväga att göra en rapport (artikel 14.4). Det finns således inte något krav på att rapportera till Finansunderrättelseenheten när tillräcklig kundkännedom inte uppnås. Om verksamhetsutövare däremot får anledning att misstänka att kunden avsett att utnyttja verksamhetsutövarens tjänster för sådana ändamål bör dock, som nämnts ovan, en rapport ske. Det gäller även i advokatverksamhet, förutsatt att den tjänst som advokaten erbjuder innebär att advokaten omfattas av penningtvättslagen samt att något undantag från rapporteringsskyldigheten inte föreligger (jfr avsnitt 9.4). Som framgår i avsnitt 9.5 får verksamhetsutövare inte genomföra misstänkta transaktioner så länge misstanke om penningtvätt eller finansiering av terrorism kvarstår. Vid bedömningen av om misstanke föreligger efter det att verksamhetsutövaren har gjort en rapport ska verksamhetsutövaren beakta den information som kan lämna om hanteringen av ärendet. För att uppmärksamma Polismyndig- heten på att verksamhetsutövaren har behov av återkoppling i detta avseende bör rapporten till i förekommande fall innehålla en uppgift om att verksamhetsutövaren har avstått från att genomföra en misstänkt transaktion. I övrigt bör innehållet i gällande rätt överföras till den nya penningtvättslagen. I penningtvättslagen finns en straffbestämmelse som innebär att den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet åsidosätter gransknings- eller rapporteringsskyldigheten kan dömas till böter (7 kap. 1§ 1). sen har aldrig lett till någon lagföring. sanktioner som föreslås kan såväl verksamhetsutövaren som en person som ingår i verksamhetsutövarens ledning åläggas att betala En särskild straffbestämmelse måste därför anses vara Prop. 2016/17:173 överflödig. Bestämmelsen bör därför inte överföras till den nya lagen. och Säkerhetspolisen anser att det finns behov av att bemyndiga regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om innehållet i och formerna för den rapport som görs till vid misstanke om penningtvätt eller finansiering av terrorism. Regeringen delar den bedömningen. Ett bemyndigande om hur rapporteringen till ska göras bör därför föras in i den nya lagen. Säkerhetspolisen anser att även misstanke om finansiering av spridning av massförstörelsevapen bör omfattas av övervaknings- och rapporteringsskyldigheten. Regeringen anser, på de grunder som myndigheten anför, att det finns goda skäl för en sådan utvidgning av rapporteringsskyldigheten. Det finns dock inte möjlighet att ta om hand denna fråga i det aktuella lagstiftningsärendet, eftersom det saknas beredningsunderlag i detta avseende. Regeringens förslag: Bestämmelserna om skyldighet för verksamhets- utövare att lämna uppgifter på begäran av ska föras över till den nya penningtvättslagen. gälla den som bedriver penninginsamling för humanitärt, välgörande, kulturellt eller annat allmännyttigt ändamål. Kravet på att verksamhetsutövare ska ha system för att snabbt och fullständigt kunna lämna uppgifter om kunder förs över till den nya Skyldigheten utökas till att omfatta alla verksamhetsutövare som omfattas av lagen. Även bestämmelsen om tillsynsmyndigheternas skyldighet att underrätta finansunderrättelseenheten om omständigheter som kan ha samband med penningtvätt eller finansiering av terrorism ska föras över till den nya penningtvättslagen med tillägg att uppgiftsskyldig- heten även ska gälla andra myndigheter som har anledning att misstänka penningtvätt eller finansiering av terrorism vid sin hantering av kontanter, förutsatt att underrättelsen inte hindras av Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om verksamhetsutövarnas skyldighet att ha system för att besvara förfrågningar och om hur uppgifter ska lämnas Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Säkerhetspolisen anför att myndigheten ansvarar för att utreda och beivra finansiering av terrorism. Säkerhetspolisen leder polisverksamhet ska det som i lag eller annan författning föreskrivs om i tillämpliga delar gälla Benämningen i lagen kan därmed avse både Finanspolisen vid i egenskap av finans- underrättelseenhet och Säkerhetspolisen i egenskap av brottsutredande 2016/17:173 myndighet. anser att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör ha rätt att meddela föreskrifter om formerna för verksamhetsutövarnas uppgiftslämnande till myndigheten. anser att alla myndigheter ska omfattas av en skyldighet att underrätta om misstänkt penningtvätt eller finansiering av terrorism och anser att frågan bör utredas närmare. Kronofogde- myndigheten framhåller att den omständigheten att förslaget om underrättelseskyldighet för andra myndigheter än tillsynsmyndigheter förutsätter en sekretessbrytande bestämmelse kan innebära att myndigheten i praktiken inte kommer att kunna fullgöra sin underrättelseskyldighet. pekar på att det finns anledning att förtydliga hur avvägningen mellan förslaget som innebär att myndigheten ska underrätta om misstänkt penningtvätt eller finansiering av terrorism och motstående sekretessbestämmelser ska ske. Civilsamhällets organisationer i samverkan (Civos) har förståelse för bedömningen att det kan vara rimligt att utsträcka frågerätt till att omfatta den som bedriver insamlingsverksamhet, men anser att förändringen inte är lika självklar som utredningen beskriver den. Uppgiftslämnande till kan innebära att medlemmars identitet kan röjas och spridas, vilket kan avhålla personer från att ägna sig åt ideell verksamhet. Uppgifter om mottagare av bistånd kan också vara känslig. När mottagaren är organisationer som inte får verka i ett land till följd av dess styrkande regim är det absolut nödvändigt att givaren och mottagaren inte blir känd. om vilken sekretess som föreligger hos . Skälen för regeringens förslag Verksamhetsutövare ska på finansunderrättelseenhetens begäran direkt eller indirekt ge finansunderrättelseenheten all nödvändig information i enlighet med de förfaranden som inrättas genom tillämplig rätt (artikel 33.1 b i fjärde penningtvättsdirektivet). Artikeln avser den s.k. frågerätten, som syftar till att ge finansunderrättelseenheten möjlighet att från verksamhetsutövare inhämta den information som enheten behöver för att kunna fullgöra sina skyldigheter enligt direktivet. motsvaras i gällande rätt av 3 kap. 1 § fjärde och femte styckena I gällande rätt omfattar kravet på att lämna upplysningar, utöver verksamhetsutövare, även den som yrkesmässigt bedriver lotteri- och spelverksamhet. Denna särskilda reglering kan utmönstras eftersom lotteri- och spelanordnare nu ingår i kretsen av I övrigt bör innehållet i gällande rätt föras över till den nya penningtvättslagen. Utredningen föreslår att frågerätten ska gälla även gentemot den som bedriver penninginsamling för vissa specifika ändamål. går utöver vad som krävs enligt direktivet, motiveras med att insamlingsverksamhet identifierats som särskilt sårbar för att utnyttas för finansiering av terrorism. I den mån myndigheterna får kännedom om att en insamlingsverksamhet utnyttjas för sådana syften är det av stor vikt att har möjlighet att få tillgång till relevanta uppgifter från Regeringen konstaterar att skyldigheten för verksamhetsutövare att lämna uppgifter på begäran av har flera syften. Avseende sådana verksamhetsutövare vars kunduppgifter m.m. omfattas av sekretessbestämmelser innebär bestämmelsen en sekretessbrytande regel. Förekomsten av bestämmelsen i penningtvättslagen innebär vidare att en vägran att följa begäran om uppgifter innebär en överträdelse som kan föranleda beslut om sanktioner mot verksamhetsutövaren. Möjligheten att sanktionera en vägran att lämna uppgifter skapar således en reell skyldighet för verksamhetsutövaren att medverka. Regeringen konstaterar emellertid att insamlings- organisationer inte står under tillsyn och att det saknas möjligheter att sanktionera organisationer som vägrar att lämna ut uppgifter på begäran. Att utöka den aktuella bestämmelsen till att omfatta insamlingsorganisationer skapar således i praktiken inte någon skyldighet för organisationen att följa begäran. Utökningen ger dock en befogenhet att efterfråga och behandla dessa uppgifter. Det anförda innebär således att insamlingsorganisationer har en möjlighet att vägra lämna ut uppgifter som begärs med stöd av den aktuella bestämmelsen. De potentiellt negativa konsekvenser som Civilsamhällets organisationer i samverkan (Civos) framhåller som en konsekvens av förslaget realiseras därför inte. Förslaget bör därför genomföras. Säkerhetspolisen påpekar att myndigheten ansvarar för att utreda och beivra finansiering av terrorism och framför att när Säkerhetspolisen leder polisverksamhet ska det som i lag eller annan författning föreskrivs om i tillämpliga delar gälla Säkerhetspolisen. Benämningen i lagen kan därmed avse både Finanspolisen vid i egenskap av finansunderrättelseenhet och Säkerhetspolisen i egenskap av brottsutredande myndighet och mot denna bakgrund bör Säkerhetspolisen anges i 4 kap. 4 och 8 §§ penningtvättslagen. Utredningen lämnar inte några förslag eller för några resonemang i dessa delar. Det finns således inte något beredningsunderlag att inom ramen för detta lagstiftningsärende genomföra de ändringar som föreslås av Säkerhetspolisen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör bemyndigas att meddela föreskrifter om hur uppgifter ska lämnas till . Medlemsstaterna ska se till att de behöriga myndigheterna utan dröjsmål informerar finansunderrättelseenheten, om de vid sina kontroller av de verksamhetsutövare som avses i artikel 48 eller på annat sätt upptäcker omständigheter som kan ha samband med penningtvätt eller finansiering av terrorism (artikel 36.1 i direktivet). Medlemsstaterna ska se till att tillsynsorgan som enligt bestämmelse i lag eller annan författning ska övervaka aktiehandeln, valutahandeln och den finansiella derivatmark- naden underrättar finansunderrättelseenheten om de upptäcker omständigheter som kan ha samband med penningtvätt eller finansiering av terrorism (artikel 36.2). 2016/17:173 Innehållet i artikel 36 motsvaras av 3 kap. 6 § penningtvättslagen. Den bestämmelsen bör föras över till den nya penningtvättslagen. Upplysningsskyldigheten föreslås utvidgas till andra myndigheter som i sin hantering av kontanter upptäcker omständigheter som kan antas ha samband med eller utgöra penningtvätt eller finansiering av terrorism. , och påpekar att det faktum att underrättelse endast får ske om det kan ske utan hinder av sekretess kan innebära svåra avvägningar och att underrättelser under vissa förhållanden inte kan ske. Regeringen har förståelse för den problematik som myndigheterna lyfter fram. I det aktuella lagstiftnings- ärendet finns dock inte beredningsunderlag som gör det möjligt att lämna förslag för att avhjälpa de möjliga hindren mot uppgiftslämnandet som myndigheterna framhåller. System för att besvara förfrågningar Medlemsstaterna ska kräva att deras verksamhetsutövare inför system för att till fullo och snabbt kunna besvara förfrågningar från finansunder- rättelseenheten eller andra myndigheter, i enlighet med sin nationella rätt, om huruvida de har eller som föregår den förfrågan har haft en affärsförbindelse med specificerade personer och om denna förbindelses natur, genom säkra kanaler och på ett sätt som säkerställer att förfrågningarna behandlas konfidentiellt (artikel 42 i fjärde penningtvättsdirektivet). Innehållet i artikeln motsvaras delvis av 3 kap. 7 § penningtvättslagen. Enligt den bestämmelsen omfattas dock endast vissa verksamhetsutövare av kravet på att ha ett system för att besvara förfrågningar, medan direktivet förutsätter att alla verksamhetsutövare ska omfattas av denna skyldighet. Lagen bör ges motsvarande innehåll. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör bemyndigas att meddela föreskrifter om verksamhetsutövarnas skyldighet att ha system för att besvara frågor och om hur uppgifter ska lämnas till . Undantag från rapporterings- och Regeringens förslag: Bestämmelserna om undantag från rapportering och skyldighet att lämna upplysningar som i vissa situationer gäller för advokater, biträdande jurister och andra som företräder klienter inför rätta eller bedömer klientens rättsliga situation ska, med redaktionella ändringar, föras över till den nya penningtvättslagen. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 34.2 i fjärde penning- tvättsdirektivet ska medlemsstaterna inte tillämpa de skyldigheter som föreskrivs i artikel 33.1 på notarier, andra oberoende jurister, revisorer, externa revisorer och skatterådgivare endast i den strikta utsträckning som ett sådant undantag gäller information som dessa får eller erhåller från en klient i samband med att de utreder dennes rättsliga ställning, Prop. 2016/17:173 försvarar eller företräder denne i eller rörande rättsliga förfaranden, inbegripet att tillhandahålla rådgivning om att inleda eller undvika förfaranden, om sådana uppgifter fås eller inhämtas före, under eller efter sådana förfaranden. I 3 kap. 2 och 3 §§ penningtvättslagen finns bestämmelser med motsvarande innehåll. Artikel 34.2 i fjärde penningtvättsdirektivet har i allt väsentligt samma innehåll som artikel 23.2 penningtvätts- direktiv. I fjärde penningtvättsdirektivet anges dock att undantaget endast ska tillämpas ”i den strikta utsträckning” som de utpekade verksam- hetsutövarna ägnar sig åt sådan verksamhet som är undantagen. Regeringen bedömer dock att detta inte motiverar att bestämmelserna i penningtvättslagen behöver ändras i sak. Innehållet i gällande rätt bör, med de redaktionella ändringar som föreslås av Lagrådet, föras över till den nya penningtvättslagen. Skyldighet att avstå från vissa transaktioner Regeringens förslag: Bestämmelsen om skyldighet för verksamhets- utövare att avstå från att genomföra transaktioner som kan misstänkas vara ett led i penningtvätt eller finansiering av terrorism ska föras över till den nya penningtvättslagen. Bestämmelsen ska kompletteras med en upplysning om att verksamhetsutövaren, vid bedömningen av om misstanke föreligger efter att en rapport har gjorts till , ska beakta den information som kan lämna om hanteringen av ärendet. Misstänkta transaktioner ska på de sätt som framgår av gällande rätt få genomföras om det inte är möjligt att avstå från transaktionen. Undantaget från förbudet mot att genomföra misstänkta transaktioner om en vägran kan försvåra den fortsatta utredningen ska föras över till den nya penningtvättslagen. Undantaget ska dock begränsas genom att det klargörs att transaktionen endast får ske om det är sannolikt att en vägran kan försvåra den fortsatta utredningen. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens Utredningens förslag avviker från regeringens förslag genom att undantaget från förbudet att genomföra transaktioner endast gäller om utredningen avseende den som gynnas av transaktionen försvåras. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Säkerhetspolisen anser att även uppgifter som myndigheten kan lämna ska beaktas vid bedömningen av om misstanke föreligger efter att en misstänkt transaktion har rapporterats. skyldigheten att avstå från att utföra transaktioner ger upphov till vissa Det gäller t.ex. frågan om förslaget innebär att en verksamhetsutövare i vissa fall ska avsluta en befintlig affärsförbindelse eller om en verksamhetsutövare i vissa fall ska hindra en kund från att ta ut medel från ett bankkonto. skyldighet att återkoppla om misstanke består efter 2016/17:173 att en anmälan har gjorts bör regleras i lag, eftersom återkoppling annars riskerar att utebli. Skälen för regeringens förslag: Medlemsstaterna ska kräva att verk- samhetsutövare avstår från att utföra sådana transaktioner som de vet eller misstänker har samband med av brottslig handling eller med finansiering av terrorism, tills de har avslutat de nödvändiga åtgärderna i enlighet med artikel 33.1 första stycket a och följt alla ytterligare specifika instruktioner från finansunderrättelseenheten eller de behöriga myndigheterna i enlighet med rätten i den relevanta medlems- staten (artikel 35.1 i fjärde penningtvättsdirektivet). I de fall där det är omöjligt att avstå från att utföra sådana transaktioner eller där ett utförande av dem sannolikt motverkar försök att efterforska de som gynnas av en misstänkt transaktion, ska de berörda verksamhetsutövarna efteråt informera finansunderrättelseenheten (artikel 35.2). Enligt 3 kap. 1 § tredje stycket penningtvättslagen ska en verksamhets- utövare avstå från att utföra transaktioner som den misstänker eller har skälig grund att misstänka utgör ett led i penningtvätt eller finansiering av terrorism (första meningen). Om det inte är möjligt att låta bli att utföra en misstänkt transaktion, eller om den vidare utredningen annars skulle kunna försvåras, får transaktioner utföras och uppgifter lämnas i efterhand (andra meningen). Den allmänna skyldigheten att avstå från att genomföra misstänkta transaktioner som framgår i gällande rätt är förenlig med fjärde penningtvättsdirektivet och bör därför föras över till den nya Detsamma gäller undantaget från förbudet som avser transaktioner som inte är möjliga att förhindra. förbudet att genomföra en misstänkt transaktion sker, framgår i gällande rätt att uppgifter därefter ska lämnas till . Detta följer emellertid redan av kravet på uppgiftslämning vid sådana misstankar och behöver inte anges särskilt i bestämmelsen som avser skyldigheten att avstå från misstänkta transaktioner. Artikel 35 i direktivet innebär att skyldigheten att avstå från en misstänkt transaktion består även efter att en anmälan har gjorts till Detta förhållande bör förtydligas i lagen. aktuella artikeln framgår att skyldigheten består så länge misstanke föreligger och till dess att verksamhetsutövaren följt alla ytterligare instruktioner från finansunderrättelseenheten eller andra behöriga Artikeln innebär att finansunderrättelseenheten förutsätts samverka med verksamhetsutövaren efter det att en misstänkt transaktion har stoppats och en rapport har gjorts till . verksamhetsutövare är det av särskild vikt att återkoppling sker i fråga om misstanken kvarstår eller inte, eftersom verksamhetsutövaren i många fall inte själv kan göra denna bedömning efter det att uppgifter lämnats Om misstanke inte kvarstår efter Polismyndig- hetens analys, bör verksamhetsutövaren ges besked om detta i syfte att kunna genomföra transaktionen utan onödigt dröjsmål. anser att förslaget på ett tillfredsställande sätt framhåller behovet av att återkopplar till verksamhetsutövaren när så är möjligt. Regeringen delar den bedömningen och anser att förslaget bör Det saknas underlag för att inom ramen för detta lagstift- ningsärende föra in en bestämmelse som innebär att även uppgifter som Säkerhetspolisen kan lämna ska beaktas vid bedömningen. AB , och framför att Polis- myndighetens skyldighet att återkoppla om misstanke består efter att en anmälan har gjorts bör regleras i lag, eftersom återkoppling annars riskerar att utebli. Regeringen bedömer dock att sådan reglering inte är nödvändig. Det andra undantaget från förbudet mot att genomföra misstänkta transaktioner i artikel 35.2 i direktivet är formulerat på ett annat sätt än vad som följer av gällande rätt. Undantaget är enligt direktivet, till skillnad från gällande rätt, inskränkt till de fall då det är ”sannolikt” att den fortsatta utredningen försvåras. Inskränkningen ger uttryck för en avvägning som innebär att vikten av att misstänkta transaktioner stoppas bör anses väga tyngre än det men som kan drabba den fortsatta utredningen. Den nya penningtvättslagen bör justeras i enlighet med direktivets lydelse i detta avseende. I direktivet anges vidare att undantaget gäller om utredningen avseende ”den som gynnas” av transaktionen försvåras. Utredningen föreslår en motsvarande ändring av penningtvättslagen. Regeringen konstaterar emellertid att det vid tiden för genomförandet av en transaktion torde vara förenat med stora svårigheter att avgöra vem som eventuellt kan gynnas av transaktionen. Det kan vara den som genomför transaktionen, en eventuell mottagare av transaktionen eller någon tredje part som verksamhetsutövaren inte har någon kännedom om. Svårigheterna som kan uppstå vid denna bedömning riskerar att leda till att undantaget i praktiken inte kan tillämpas. Utredningens förslag i detta avseende bör därför inte genomföras. Undantaget bör i denna del alltjämt formuleras på det sätt som följer av gällande rätt, vilket enligt regeringens bedömning är tillräckligt för att genomföra direktivets krav i detta avseende. framhåller skyldigheten att avstå från att utföra transaktioner väcker frågan om verksamhetsutövares möjlighet eller skyldighet att avsluta en befintlig affärsförbindelse vid misstanke om penningtvätt eller finansiering av terrorism. Det bör enligt föreningen klargöras vilka omständigheter som kan tala för att verksamhetsutövaren måste avsluta affärsförbindelsen vid sådan misstanke. I avsnitt 8.5 föreslår regeringen att en verksamhetsutövare ska vara skyldig att avsluta en pågående affärsförbindelse om verksamhets- utövaren inte genom åtgärder för kundkännedom, inbegripet löpande övervakning av affärsrelationen, kan hantera risken för penningtvätt eller finansiering av terrorism som kan förknippas med kunden. Risken kan hanteras om verksamhetsutövaren bedömer att den genom åtgärder för kundkännedom och löpande övervakning av affärsrelationen har tillräckliga möjligheter att upptäcka och förhindra att den utnyttjas för penningtvätt eller finansiering av terrorism. Förslaget innebär att det inte finns någon skyldighet att alltid avsluta en affärsförbindelse när en misstänkt transaktion rapporteras till . En sådan rapport bör dock i regel medföra att verksamhetsutövare gör en ny bedömning av risken som kan förknippas med kundrelationen. Vid en förhöjd risknivå kan affärsrelationen upprätthållas om verksamhetsutövaren, efter komplettande åtgärder för kundkännedom och en förstärkt övervakning av affärsförbindelsen, bedömer sig ha tillräckliga möjligheter att upptäcka och förhindra eventuella framtida misstänkta transaktioner. 2016/17:173 besked från om att en anmäld transaktion inte utgjort ett led i penningtvätt eller finansiering av terrorism kan affärsförbindel- sen förstås också fortgå. Genom förslaget i avsnitt 8.5 anser regeringen att verksamhetsutövare ges tillräcklig vägledning om i vilka situationer som en affärsförbindelse måste avslutas. Det krävs således inte någon ytterligare reglering för att hantera situationen då en verksamhetsutövare rapporterat eller avstått från att genomföra en misstänkt transaktion. och anser att det måste klargöras att en verksamhetsutövare inte kan hindra en kund från att ta ut pengar från ett konto i andra fall än då beslutat om dispositionsförbud eller myndighet på annat sätt beslutat om rättighetsinskränkning avseende kunden och dennes behållning på konto.