prop · H403207 · 2017-06-20 00:00:00 — Uppgifterna för ackrediterade organ regleras i första hand i och rådets förordning (EG) nr 765/2008 om krav för ackreditering och marknadskontroll i samband med saluföring av produkter och upphävande av förordning (EEG) nr 339/93. EU-förordningen kompletteras bl.a. av lagen (2011:791) om ackreditering och teknisk kontroll. Ackrediteringssystemet innebär i korthet att företag kan ansöka hos Swedac om att få bli ackrediterade att utföra kontroller, mätningar m.m. i syfte att bedöma om en produkt, vara, tjänst eller person uppfyller vissa angivna krav. Kraven kan vara av såväl rättsligt bindande art som icke bindande, t.ex. internationella, regionala eller lokala standarder. Kontrollen sker genom en s.k. bedömning av överensstämmelse och avslutas – om kraven har uppfyllts – med ett utfärdande av ett intyg om överensstämmelse och i många fall av en märkning av produkten. I EU-förord- ningen sker märkningen genom det s.k. CE-märket. Organen utför både s.k. obligatoriska kontroller, dvs. kontroller som enligt författning ska utföras av dessa organ, och frivilliga kontroller där t.ex. företag av kon- 2016/17:207 kurrensskäl frivilligt underkastar sig kontroller för att kunna visa att varor, tjänster etc. uppfyller vissa krav. I detta avsnitt har det framkommit att även om vissa kommuner m.m. anser att den föreslagna tillsynsuppgiften kan genomföras utan större problem inom ramen för den befintliga verksamheten, har framför allt SKL pekat på att bestämmelserna om krav på tankstationer för väte kräver ökad kompetens i många kommuner och att det av effektivitetsskäl kan vara bättre att t.ex. ackrediterade organ utför kontrollerna. Regeringen delar den bedömningen. De ackrediterade organen har förutsättningar för att skaffa och vidhålla komptetens om de standarder som ska uppfyllas av tankstationerna och kan därmed avlasta de kommuner som anser att de inte har resurser att utföra kontrollerna. Det bör därför finnas en möjlighet för de kommuner som så önskar att låta kontrollerna utföras av ackrediterade organ. Kommunens tillsynsansvar kan då begränsas till en mer formell hantering och kan baseras på de kontroller som de ackrediterade organen har gjort. Om kontrollerna har lett till att tankstationen har fått ett intyg om överensstämmelse som visas upp för kommunen, bör detta innebära en mycket enkel tillsynshantering i kommunen. Det bör därför enligt regeringen finnas en möjlighet för en kommun att sluta avtal med ackrediterade organ om att de ska bistå kommunen i kommunens tillsynsuppgifter. Det bör dock inte vara möjligt att avtala bort uppgifter som innefattar myndighetsutövning. Det slutliga ställningstagandet bör åligga kommunen som huvudansvarig för tillsynen. Det ställningstagandet kan dock i de flesta fall underlättas avsevärt om det finns underlag från de ackrediterade organen att tillgå. Förfarandet hos de ackrediterade organen regleras i övrigt i bl.a. nämnda EU-förordning och i lagen om ackreditering och teknisk kontroll och behöver inte någon ytterligare reglering i lag. Om det behövs ytterligare föreskrifter om uppgifterna för de ackrediterade organen kan sådana meddelas i förordning eller i myndighetsföreskrifter. Hänvisningen till förordningen i lagtexten bör vara dynamisk. På så sätt säkerställs att ändringar i förfarandereglerna får genomslag så att kommuner kan sluta avtal med organ som är ackrediterade enligt bl.a. EU-förordningen i den gällande lydelsen av förordningen. Överlåtelse av tillsyn inom sjöfarten till Prop. Regeringens förslag: Den myndighet som utövar tillsyn över installationer för överföring av alternativa drivmedel till fartyg ska få överlåta uppgiften att utöva tillsyn till en fysisk eller juridisk person. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om de krav som ska uppfyllas för att överlåtelse ska få ske. Promemorian innehåller inte något förslag som motsvarar regeringens. Remissinstanserna: Transportstyrelsen efterfrågar en möjlighet att anlita en erkänd organisation eller annan än erkänd organisation för tillsyn av system för landströmsförsörjning på fartyg. Skälen för regeringens förslag I 6 § förordningen (2016:917) om krav på installationer för alternativa drivmedel anges vilken standard som utformning, installation och testning av system för landströmsförsörjning till havsgående fartyg ska uppfylla. I promemorian föreslås att tillsyn över att kraven följs ska utövas av Transportstyrelsen i de delar som anläggningen är fast monterad på fartyget eller följer med fartyget vid färd. Förslaget i promemorian innebär att utpekandet av Transportstyrelsen ska ske i förordning. Regeringen bereder denna fråga. Transportstyrelsen, som för övrigt tillstyrker att myndigheten får den föreslagna uppgiften, efterfrågar dock en möjlighet för Transportstyrelsen att anlita en s.k. erkänd organisation eller annan än erkänd organisation för tillsynen i likhet med vad som är möjligt enligt fartygssäkerhetslagen (2003:364), förkortad FSL. Enligt FSL utövar som huvudregel Transportstyrelsen tillsyn över den lagen bl.a. när det gäller fartyg och deras utrustning och drift, jfr 5 kap. FSL. Transportstyrelsen har dock möjlighet att överlåta vissa tillsynsuppgifter till s.k. erkända organisationer. En erkänd organisation är ofta ett s.k. klassificeringssällskap, men även andra organisationer kan få ett sådant erkännande och få utföra uppgifter. har Transportstyrelsen överlåtit tillsynsuppgifter till fem sådana organisationer. Om det endast gäller fartygets utrustning och personlig skyddsutrustning får överlåtelse även ske till någon annan än en erkänd organisation. Detta gäller för den havsgående sjöfarten. För sjöfart som bedrivs med fartyg certifierade för inlandssjöfart finns ett motsvarande system men där finns bara möjlighet att överlåta uppgifter till klassificeringssällskap. Regeringen har vidare i propositionen Ett förändrat tillsynssystem för nationella fartyg (prop. 2016/17:135) föreslagit att möjligheten att överlåta tillsyn till privata aktörer ska utökas ännu mer för den sjöfart som sker med mindre fartyg som inte omfattas av internationella konventioner eller EU-regler. I den propositionen föreslås att Transportstyrelsen ska få överlåta uppgiften att utfärda och förnya certifikat till fysiska eller juridiska personer. Uppgiften kan enligt förslaget i den propositionen över- lämnas även till utländska organ. 2016/17:207 Det finns således redan en möjlighet att låta myndighetens tillsyn ersättas helt eller delvis av kontroll genom t.ex. erkända organisationer, men också genom andra typer av företag. Promemorians förslag bör därför enligt regeringen kompletteras med en möjlighet för Transportstyrelsen att överlåta tillsynen till privata aktörer på ett liknande sätt som det som beskrivits. Detta bidrar också till principen att den tillsyn som ska utövas enligt regelverket om krav på installationer för alternativa drivmedel bör utövas av samma subjekt som redan utövar tillsyn över den aktuella anläggningen. Om en redare således använder sig av t.ex. en erkänd organisation för tillsyn av fartyget, bör det alltså finnas en möjlighet att utnyttja samma organisation även för den tillsyn som föranleds av den nu aktuella lagstiftningen, för det fall organisationen tillhandahåller sådana tjänster. Det finns i detta fall inte någon anledning att begränsa möjligheten att överlåta uppgiften endast till erkända organisationer. Det finns inte någon EU-reglering som sätter gränser för vilka subjekt som får utöva tillsyn. Det bör i stället i likhet med det förslag som regeringen lagt fram i den nämnda propositionen om tillsyn av mindre fartyg vara möjligt att överlåta uppgiften till vilken fysisk eller juridisk person som helst. Det är dock inte möjligt att överlåta förvaltningsuppgifter till utländska fysiska personer, se nedan. Den som ska få uppgiften bör uppfylla vissa villkor. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör därför få meddela föreskrifter om de krav som ska uppfyllas för att överlåtelse ska få ske. Grundlagsstöd krävs för överlämnande av förvaltningsuppgifter Förslaget i detta avsnitt innebär att förvaltningsuppgifter som innefattar myndighetsutövning får överlämnas till en privat aktör. Av 12 kap. 4 § andra stycket regeringsformen, , följer att ett överlämnande av en sådan förvaltningsuppgift som innefattar myndighetsutövning till en juridisk person eller en enskild individ måste ha stöd i lag. De erkända organisationer m.m. som inom sjöfarten har en möjlighet att utöva tillsyn med stöd av andra, befintliga regelverk, utgörs av såväl svenska som utländska aktörer. Ett rederi som redan utnyttjar en utländsk erkänd organisation för tillsyn av rederiets fartyg kan således ha ett intresse av att använda samma organisation även för de tillsynsuppgifter som är aktuella i denna proposition. Det bör således vara möjligt att överlämna uppgiften även till utländska organ. Av 10 kap. 8 § RF framgår att förvaltningsuppgift som inte direkt grundar sig på regeringsformen kan överlåtas till bl.a. en utländsk inrättning genom beslut av . Enligt nämnda bestämmelse får i lag bemyndiga regeringen eller någon annan myndighet att i särskilda fall besluta om en sådan överlåtelse. Eftersom uppgiften innefattar myndighetsutövning krävs enligt 10 kap. 8 § andra stycket RF att fattar beslut i den ordning som anges i 10 kap. 6 § andra stycket RF. 7 Marknadsföringslagen ska tillämpas vid Prop. 2016/17:207 bristande användarinformation om enhetspriser för andra relevanta drivmedel Regeringens förslag: Påföljdssystemet enligt marknadsföringslagen ska tillämpas om en näringsidkare vid tankstationer inte tillhandahåller information om enhetspriser för andra relevanta drivmedel enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen om krav på installationer för alternativa drivmedel. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inga synpunkter. Skälen för regeringens förslag: Enligt 6 § lagen om krav på installa- tioner för alternativa drivmedel får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om skyldighet att vid tank- stationer tillhandahålla information om enhetspriser för andra relevanta I promemorian föreslås att ska få meddela Om en näringsidkare inte lämnar prisinformation enligt prisinforma- tionslagen eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen tillämpas förfarandet i marknadsföringslagen (2008:486). bär t.ex. att en näringsidkare vars marknadsföring är otillbörlig får för- bjudas att fortsätta med denna eller med någon annan liknande åtgärd, och att en näringsidkare som vid sin marknadsföring låter bli att lämna väsentlig information får åläggas att lämna sådan information. prisinformation som avses i prisinformationslagen ska anses vara sådan väsentlig information som avses i marknadsföringslagen. förbud eller åläggande får väckas av , en näringsidkare som berörs av marknadsföringen eller en sammanslutning av konsumenter, näringsidkare eller löntagare och prövas i första instans av Patent- och . Förbuden och åläggandena får före- nas med vite. Skadestånd kan utdömas. I fall som inte är av större vikt finns en möjlighet för att besluta bl.a. för- budsförelägganden och informationsförelägganden. Skyldigheten att lämna information om enhetspriser för andra relevanta drivmedel är till stor del jämförbar med skyldigheten att lämna prisin- formation enligt prisinformationslagen. I promemorian föreslås därför att vid överträdelser av föreskrifter om skyldighet att lämna information om enhetspriser för andra relevanta drivmedel ska samma påföljdssystem som det som gäller enligt prisinformationslagen tillämpas. instans har haft några invändningar mot detta förslag. också den bedömning som görs i promemorian. Det bör därför anges i lagen om krav på installationer för alternativa drivmedel att om en näringsidkare inte lämnar information om enhetspriser enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen ska marknadsföringslagen I likhet med vad som gäller enligt prisinformationslagen bör bestämmelserna om marknadsstörningsavgift i markandsföringslagen Sådan prisinformation som avses i denna promemoria bör 2016/17:207 också anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket marknadsföringslagen. I 1 § marknadsföringslagen finns en uppräkning av författningar som innehåller bestämmelser om marknadsföring m.m. Uppräkningen bör kompletteras med en hänvisning till lagen om krav på installationer för alternativa drivmedel eftersom den lagen innehåller bestämmelser om rätt att meddela föreskrifter om skyldighet att lämna information om enhetspriser för alternativa drivmedel. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inga synpunkter. Skälen för regeringens förslag: Av punkt 2 i ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till förordningen (2016:917) om krav på installationer för alternativa drivmedel framgår att bestämmelserna om krav på installationer för väte och vätes renhetsgrad och krav på system för landströmsförsörjning till havsgående fartyg ska tillämpas första gången i fråga om installationer som tas i bruk eller förnyas efter . Någon tillsyn kan därför inte ske förrän tidigast . De föreslagna lagändringarna bör därför träda i kraft det datumet. Förslagen i denna proposition har inte någon påverkan på statsbudgeten eller jämställdheten. Det primära syftet med direktivet och den författningsreglering som genomför direktivet är att minska negativa effekter på miljön till följd av användandet av traditionella drivmedel. Regleringen syftar till att underlätta användandet av alternativa drivmedel genom att bl.a. anvisa gemensamma standarder för installationer som tillhandahåller dessa drivmedel, och genom att på olika sätt informera konsumenterna om dessa installationer och drivmedel. Förslagen i denna proposition innebär att tillsynen över tankstationer för väte regleras. Tillsammans med övriga bestämmelser som genomför direktivet bör således förslagen innebära förbättringar för miljön. Förslaget i avsnitt 5 berör endast kommuner där en tankstation för väte kommer att tas i bruk eller förnyas efter . närvarande finns fyra permanenta tankstationer för väte: i , och och vid . vintersäsongen finns en mobil vätgastankstation i . branschföreningen planeras ett drygt tiotal tankstationer för väte i lika många kommuner att öppnas till Som har konstaterats har kommunerna redan ett tillsynsansvar enligt lagen om brandfarliga och explosiva varor. bedöms de tillkommande tillsynsuppgifterna kunna utföras med befintlig 2016/17:207 kompetens och med befintliga rutiner. Några extra tillsynsbesök bedöms enligt promemorian inte behövas till följd av förslaget. t.ex. som uppger att de till- kommande tillsynsuppgifterna endast kommer att ge en mycket liten extra arbetsbörda och kan hanteras med befintliga resurser och kompe- Även kommun uppger att de nya kraven kommer att innebära en liten ökning i belastning för kommunen. tjänstförbund uppger att tillsynen kommer att genomföras i samband med tillsyn enligt lagen om brandfarliga och explosiva varor. övriga kommuner som har svarat uppger att de har några erinringar mot Västra och uppger dock att förslaget kommer att kräva att kommunerna att tillgodogör sig kunskaper om kraven och hur tillsynen ska genomföras och därmed medför mer- kostnader för kommunerna. Naturligtvis innebär den föreslagna tillkommande tillsynsuppgiften att kommunerna måste se till att de har nödvändig komptetens. nerna behöver också se till att deras tillsynsrutiner etc. anpassas. get innebär dock att kommunerna kan ta hjälp av ackrediterade organ vid utförandet av tillsynen, vilket minskar behovet av specialistkunskap i Regeringen bedömer därför att förslaget inte bör medföra annat än marginella kostnadsökningar för de kommuner där det finns tankstationer för väte, vilket bekräftas av och uppger att förslaget inte påverkar kom- Det ska också nämnas att kommunerna har rätt ta ut avgifter för ärendehandläggningen och tillsynen, jfr 9 § lagen (2016:915) om krav på installationer för alternativa drivmedel. När det gäller lagstiftning som inskränker kommunernas självbestäm- mande ska enligt 14 kap. 3 § regeringsformen en avvägning göras mellan de kommunala självstyrelseintressena och de nationella intressen som den föreslagna lagstiftningen ska tillgodose. Förslaget i denna propo- sition att kommunerna ska få till uppgift att utöva viss tillsyn innebär att en ny uppgift åläggs kommunerna. Det är alltså fråga om en inskränk- ning av kommunernas självbestämmande som därmed ska föranleda en Frågan är om syftet med den föreslagna regleringen tillgodoser ett sådant nationellt intresse att inskränkningen i den kommunala självstyrelsen kan anses godtagbar. I avsnitt 4 konstaterar regeringen att det finns ett behov av att utse till- synsmyndigheter, särskilt eftersom de nämnda författningarna genomför ett EU-direktiv med bestämmelser om gemensamma standarder som det åligger medlemsstaterna att se till att de följs. Förslagen i denna propo- sition avser således att i första hand tillgodose det EU-rättsliga kravet på ett effektivt genomförande av direktivet. Även om syftet med bestäm- melserna om gemensamma standarder inte är av säkerhetsmässig natur utan avser att underlätta utbyggnaden och användningen av installationer för alternativa drivmedel, är det ur ett miljömässigt perspektiv naturligt- vis viktigt att standarderna följs. Ett effektivt genomförande av direktivet genom bl.a. verkningsfull tillsyn tillgodoser således flera angelägna Syftet med förslaget i denna del – att låta kommunerna och inte någon statlig förvaltningsmyndighet utöva tillsynen över standarder för tank- stationer för väte – är att de ingripanden i form av tillsynsåtgärder som kan komma att ske av det allmänna så långt som möjligt bör begränsas och kostnaderna för det allmänna och de enskilda hållas nere. Detta kan bäst uppnås genom att utnyttja de befintliga tillsynsmyndigheterna inom andra, närliggande områden, jfr avsnitt 5. Eftersom kommunerna redan har kontakt med och tillsyn över tankstationer för väte i enlighet med annan befintlig lagstiftning är det av godo för de enskilda att utnyttja kommunerna som tillsynsmyndighet enligt den här aktuella lagstiftningen jämfört med om någon annan, statlig myndiget, skulle få uppgiften utöva tillsyn. Att låta kommunerna utöva tillsynen bör sammantaget medföra lägre kostnader för såväl det allmänna som för enskilda jämfört med om tillsynsuppgifterna skulle läggas på en eller flera myndigheter som inte utövar tillsyn över eller på annat sätt har kontakt med tillsynsobjekten. Alternativet att låta en statlig myndighet utföra tillsyn skulle riskera att medföra flera tillsynstillfällen än och ökade kostnader för såväl de enskilda som för det allmänna eftersom en statlig myndighet t.ex. inte har den nödvändiga kunskapen om anläggningarna som en kommun redan har. Dessa nackdelar bedöms vara större än den mycket begränsade uppgift som förslaget innebär för de kommuner som berörs. Den föreslagna lagstiftningen bör därför kunna motiveras utifrån de samlade nationella intressena att införa en effektiv tillsyn som begränsar påverkan på de enskilda anläggningsinnehavarna och undviker extra kostnader för det allmänna. Sammanfattningsvis bör inskränkningen i det kommunala självstyret som förslaget medför därför anses vara proportionerligt. I avsnitt 7 föreslås att överträdelser av föreskrifter om prisinformation ska hanteras enligt marknadsföringslagens bestämmelser, vilket innebär att Patent- och som första instans kommer att pröva talan om förbud och förelägganden m.m. Det är mycket svårt att förutspå hur många mål som lagen om krav på installationer för alternativa drivmedel kan föranleda när det gäller skyldigheter att lämna prisinformation, särskilt som det ännu inte finns någon av kommissionen framtagen gemensam metod för jämförelse av enhetspriser, jfr prop. 2015/16:186 s. 25. De eventuella ökningar av kostnaderna som kan uppstå för Patent- och och Patent- och marknadsöverdomstolen ska hanteras inom befintliga ramar. Förslagen innehåller inte några nya krav utöver de som redan beslutats genom lagen och förordningen. Konsekvenserna för företag som tillhandahåller tankstationer för väte eller producerar fordon bedöms därför bli begränsade. Företagen kommer dock att betala för den tillsyn som ska utföras av kommunerna, eller av ackrediterade organ eller andra enligt förslagen i denna proposition. Valet av kommuner som tillsynsmyndigheter bedöms vara till fördel för företag och näringsliv eftersom befintliga rutiner och kontakter kan utnyttjas. Därmed skapas förutsättningar för att hålla nere eventuella tillsynsavgifter för anläggningsinnehavarna. Möjligheten att utnyttja ackrediterade organ för kommunernas tillsyn av tankstationer för väte, 2016/17:207 och möjligheten att delegera tillsyn för kontroll av landströmsanslutningar till privata aktörer föreslås också av samma skäl vilket alltså bedöms vara till fördel för anläggningsinnehavare och rederier. Förslaget i avsnitt 5 innebär att det finns en möjlighet för ackrediterade organ att bistå kommunerna och utföra kontroller av att tankstationer för väte uppfyller föreskrivna krav. I vilken omfattning kommunerna kommer att använda sig av den möjligheten går inte att förutsäga, men av remissvaren framgår att det åtminstone i mindre kommuner kan finnas ett behov av att utnyttja dessa organ för kontrollerna. Förslaget kommer i så fall att medföra en ökad efterfrågan av tjänster i dessa företag. Förslaget i avsnitt 6 innebär att företag får en möjlighet att utföra kontroller inom sjöfartsområdet. I vilken omfattning som Transportstyrelsen kommer att utnyttja möjligheten att överlåta tillsynsuppgifter till företag m.m. kan inte sägas med säkerhet , men Transportstyrelsen har efterfrågat en sådan möjlighet. I vilken omfattning som redarna vid en överlåtelse väljer att använda sig av dessa företag för kontrollerna är också oklart, men om en redare använder sig av t.ex. en erkänd organisation för kontroller av fartyget och dess utrustning, är det troligt att redaren av effektivitets- och kostnadsskäl kommer att använda sig av företaget även för kontroller av de krav som finns i lagen om krav på installationer för alternativa drivmedel. Förslaget bedöms således medföra en ökad efterfrågan av tjänster i dessa företag. 10.1Förslaget till lag om ändring i lagen (2016:915) om krav på installationer för alternativa drivmedel I paragrafen anges att regeringen bestämmer vilken myndighet som utövar tillsyn. Paragrafen har justerats så att den inte omfattar tillsyn som avser tankstationer för väte. För sådana tankstationer finns bestämmelser om tillsynen i 7 a–7 d §§. Övervägandena finns i avsnitt 5. 7 a och 7 b §§ Paragraferna är nya och innebär att samma kommunala nämnd som utför tillsyn över tankstationer för väte till motorfordon enligt lagen (2010:1011) om brandfarliga och explosiva varor ska utföra tillsyn över att tankstationer för väte uppfyller kraven i den här lagen och i föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen. Övervägandena finns i avsnitt 5. Paragrafen är ny. Det ska strykas under att det enbart är fråga om bistånd vid utförandet av tillsynsuppgiften som kan lämnas över att utföras av den andra kommunen. Det övergripande ansvaret kvarstår hos den tillsynsansvariga kommunen. Övervägandena finns i avsnitt 5. Paragrafen är ny. Bestämmelsen innebär att den kommun som utövar tillsyn enligt 7 a–7 c §§ har en möjlighet att avtala med ett ackrediterat organ att utföra själva kontrollerna av att tankstationerna uppfyller kraven i bestämmelser som har meddelats med stöd av lagen. Den del av kontrollerna som består av myndighetsutövning, dvs. t.ex. olika former av förbud eller förelägganden att åtgärda brister riktade mot innehavaren för installationen, får inte omfattas av ett sådant avtal.