prop · H403173 · 2017-04-26 00:00:00 — Dessa regler uppställer som grundregel att i förhållande till kreditinstitut med säte inom EES har att underrätta den behöriga myndigheten i hemlandet om instituten inte driver sin verksamhet i enlighet med gällande regler. Under vissa förutsättningar ges ett visst utrymme att ingripa. I förhållande till kreditinstitut med säte utanför EES har dock ett större utrymme att ingripa. Avseende vissa andra finansiella verksamhetsutövare finns motsvarande eller liknande begränsningar för att ingripa mot företag med säte inom EES. I de fall som har begränsade möjligheter att ingripa förutsätts således ingripande ske genom den behöriga myndigheten i det land där företaget har sitt säte. Vid överträdelser av penningtvättslagen som begås i kan svenska myndigheter således påföra administrativa sanktioner i samarbete med andra myndigheter. Detta är tillräckligt för att genomföra kraven i direktivet (jfr artikel 58.5 d). I de fall särskild reglering om ingripanden mot utländska företag som är verksamma i saknas kan ingripande ske på samma villkor och enligt samma bestämmelser som ingripanden mot svenska företag. Regeringen bedömer därför, med undantag för vissa filialer till värdepappersföretag (se nedan) att det inte behöver föras in några ytterligare bestämmelser för att säkerställa att tillsynsmyndigheterna kan ingripa mot utländska verksamhetsutövare som är verksamma i . Ingripandemöjlighet enligt lagen om värdepappersmarknaden Enligt 23 kap. 1 § lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden utövar tillsyn över värdepappersinstitut. omfattar bl.a. utländska företag som driver värdepappersrörelse från filial i . När det gäller utländska företag omfattar tillsynen att företaget följer de lagar och andra författningar som gäller för verksamheten i . har enligt 25 kap. 12 § lagen om värdepappers- marknaden rätt att ingripa mot ett utländskt företag som är hemma- hörande inom EES och som driver verksamhet här i form av en filial. Ingripandemöjligheterna är begränsade till överträdelser av vissa uppräknade bestämmelser. Penningtvättslagen och föreskrifter som meddelats med stöd av den lagen anges inte i den uppräkningen. Penningtvättslagen anges inte heller i 25 kap. 13 §. Enligt den bestämmelsen kan överträdelser av andra bestämmelser än de som avses i 25 kap. 12 § föranleda en underrättelse till tillsynsmyndigheten i det land där företaget med filialen har sitt säte. Om överträdelsen fortsätter efter en sådan överträdelse, får vidta vissa åtgärder. Det anförda innebär att har begränsade möjligheter att ingripa mot filialer till utländska värdepappersföretag som hör hemma inom EES och som driver verksamhet i . För att säkerställa att möjligheter att ingripa mot sådana förenliga med kraven i direktivet bör 25 kap. 12 § värdepappersmarknaden kompletteras genom att det anges att ingripande får ske om filialen överträder penningtvättslagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av den lagen. 14Statistik, finansunderrättelseenhet och samordningsorgan 14.1Fortlöpande arbeten med statistikuppgifter Regeringens bedömning: Lagstiftningsåtgärder är inte nödvändiga för att genomföra fjärde penningtvättsdirektivets krav i fråga om statistik. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker bedömningen eller har inget att invända mot den. (Brå) anser att frågor om statistik om penningtvätt och tillgångsinriktad brottsbekämpning bör bedömas i ett sammanhang och framför att både framtida penningtvättsstatistik och statistik över tillgångsinriktad brottsbekämpning kan bli en del av kriminalstatistiken. framhåller att statistiska uppgifter är av stor betydelse för att på ett effektivt och ändamålsenligt sätt kunna upprätthålla ett system mot penningtvätt och finansiering av terrorism. anser att statistik behövs för att kunna möta kraven i direktivet och att det kräver ett omfattande och kontinuerligt arbete. Skälen för regeringens bedömning: I fjärde penningtvättsdirektivet ställs krav på medlemsstaterna om förande av statistik (artikel 44). Medlemsstaterna ska föra omfattande statistik över frågor som har betydelse för bekämpning av penningtvätt och finansiering av terrorism. Statistiken ska ligga till grund för och bidra till de nationella riskbedömningar som medlemsstaterna är ålagda att genomföra enligt artikel 7 i direktivet (artikel 44.1). De nationella riskbedömningarna ska i sin tur vara vägledande i utformningen av ett effektivt system för bekämpning av penningtvätt och finansiering av terrorism. Statistiken ska åtminstone omfatta uppgifter om storlek och betydelse när det gäller de olika sektorer som omfattas av direktivet, uppgifter om rapportering, utredningar och rättsliga faser i det nationella systemet för bekämpning av penningtvätt och finansiering av terrorism (inklusive antalet rapporter om misstänkta transaktioner som lämnats till finansunderrättelseenheten och uppföljningen av dessa), uppgifter om antalet gränsöverskridande förfrågningar om information som har gjorts, tagits emot, avslagits och helt eller delvis besvarats av finansunderrättelseenheten (artikel 44.2). Medlemsstaterna ska se till att en konsoliderad översyn av dessa statistiska rapporter offentliggörs 2016/17:173 (artikel 44.3) och vidarebefordra statistiken till kommissionen (artikel 44.4). Kraven på statistik är inte nya. penningtvättsdirektiv fanns motsvarande krav på att medlemsstaterna ska se till att de kan se över effektiviteten i sina system för bekämpning av penningtvätt och finansiering av terrorism och tillhandahålla en viss uppsättning statistik. I fjärde penningtvättsdirektivet blir behovet av statistiska uppgifter tydligare kopplat till kravet att identifiera och bedöma de risker för penningtvätt och finansiering av terrorism som finns både nationellt och hos verksamhetsutövare som följer av artikel 7. Huvuddelen av de krav som ställs på medlemsstaterna när det gäller att upprätthålla statistik på området avser kriminalstatistik. (Brå) är den myndighet inom rättsväsendet som ansvarar för den officiella kriminalstatistiken. Inom rättsväsendet är det som ansvarar för domstolsstatistiken. Regeringen anser, liksom , att statistiska uppgifter är av stor betydelse för att på ett effektivt och ändamålsenligt sätt kunna upprätthålla ett system mot penningtvätt och finansiering av terrorism. Regeringen instämmer även i bedömning att statistik behövs för att kunna möta kraven i direktivet och att det kräver ett omfattande och kontinuerligt arbete. Den officiella statistiken är reglerad i lag och förordning; det ställs bl.a. krav på att statistiken ska vara objektiv, att den ska dokumenteras och vara föremål för kvalitetsbedömningar. Kriminalstatistiken innehåller uppgifter om anmälda brott, uppklarade brott, personer misstänkta för brott, personer lagförda för brott, kriminalvård samt återfall i brott. Uppgifter relaterade till penningtvätt och finansiering av terrorism ingår i denna statistik. infördes en ny lag (2014:307) om straff för penningtvättsbrott. I statistiken finns t.ex. uppgifter om brott mot den lagen. Redan i förarbetena till den lagstiftning som genomförde penningtvättsdirektiv konstaterades att det pågick flera arbeten för att förbättra det statistiska underlaget som involverade flera myndigheter (se prop. 2008/09:70 s. 154–158). Brå fick vidare i uppdrag att, i samverkan med dåvarande och i samråd med Ekobrottsmyndig- heten, bl.a. analysera behovet av och föreslå nödvändiga förändringar i myndigheters rutiner eller system för att utveckla statistiken om penningtvätt och finansiering av terrorism. Brås arbete med att utveckla och kvalitetssäkra den officiella statistiken pågår fortlöpande. Brå har reviderat statistiken över uppklarade brott. Den nya statistiken publiceras fr.o.m. . Ändamålet är fortsättningsvis att ge en översiktlig bild av de brottsutredande myndigheternas handläggning av brott. Brå har gjort förändringar i syfte att höja statistikens relevans och ytterligare förbättra dess tillförlitlighet. Den nya statistiken ger därför en mer heltäckande bild av de brottsutredande myndigheternas handläggning av brott. Därför måste Brås fortlöpande arbete också sägas ligga i linje med de krav i direktivet som tar sikte på att skapa ett ändamålsenligt underlag för ett effektivt system mot penningtvätt och finansiering av terrorism. I linje med direktivet ligger också det pågående arbetet med att digitalt sammanlänka myndigheterna i rättskedjan (RIF-arbetet). Detta arbete syftar till att utveckla brottmålshanteringen, framför allt genom att skapa möjligheter för att utbyta information elektroniskt genom hela rättskedjan. finns redan ett elektroniskt informationsflöde mellan , , , Ekobrottsmyndig- heten och Domstolar samt mellan angivna myndigheter och Brå. Den digitala sammanlänkningen medför väsentligt förbättrade möjligheter att analysera informationen i rättskedjan och kommer också att förbättra statistiken. Rättsväsendets verksamhet som helhet kommer att kunna belysas i och med att flöden genom rättskedjan visas. Således kommer en mer sammanhållen bild över handläggningen av brott att kunna ges. innebär utvecklingsarbetet att specifika uppgifter om brott t.ex. penningtvätt eller brottslighet som avser finansiering av terrorism kan spåras och följas genom hela rättskedjan. Brå har i uppdrag att fortlöpande ta tillvara den potential som RIF-arbetet innebär i form av möjligheter att t.ex. utveckla ny statistik. När det gäller statistik som avser egendom som frysts, beslagtagits eller förverkats kan konstateras att myndigheterna förfogar över flera rättsliga verktyg att återföra brottsbyte, som t.ex. förvar och kvarstad i brottmål. Visserligen är det inte möjligt att få fram uppgifter om all egendom som härrör från penningtvätt. En betydande förklaring till det är att s.k. självtvätt normalt inte särredovisas utan behandlas som en integrerad del i förbrottet. Brottsbyten kan även återföras på andra sätt som exempelvis genom skadestånd, skattetillägg eller återkrav från myndigheter. I fråga om uppgifter om antalet gränsöverskridande förfrågningar om uppgifter som har gjorts, tagits emot, avslagits och helt eller delvis besvarats av finansunderrättelseenheten kan konstateras att Finanspolisen har statistik tillgänglig . Ett kontinuerligt arbete har alltsedan dess bedrivits för att säkra och höja kvaliteten på den statistik som tas fram. Sammanfattningsvis pågår fortlöpande arbeten för att förbättra statistiken. Dessa bedrivs, enligt regeringens bedömning, i linje med den strävan direktivet uttrycker, dvs. att det ska finnas ett fullgott underlag för analyser och riskbedömningar. Syftet med direktivets krav på statistik är att skapa förutsättningar för ett effektivt system för bekämpning av penningtvätt och finansiering av terrorism. Det statistiska underlaget kan alltid förbättras. Möjligheterna att vidareutveckla analysen av den statistik som redan produceras bör ändå kunna leda till effektivitetsvinster i bl.a. Finanspolisens verksamhet. En vidareutveckling av Finanspolisens informationshantering är också en viktig komponent för att tillgodose kraven på statistik. Mot bakgrund av de olika arbeten som pågår finns det enligt regeringens bedömning inte skäl att föreslå några explicita insatser för hur man ska gå till väga för att förbättra statistiken på området penningtvätt och finansiering av terrorism. Regeringen gör också bedömningen att det inte krävs några lagstiftningsåtgärder för att uppfylla de grundläggande kraven i direktivet gällande statistik. (Brå) menar att frågor om statistik om penningtvätt och tillgångsinriktad brottsbekämpning bör bedömas i ett sammanhang och framför att både framtida penningtvätts- 2016/17:173 statistik och statistik över tillgångsinriktad brottsbekämpning kan bli en del av kriminalstatistiken. Något större samlat grepp om den svenska statistiken, inbegripet kriminalstatistiken, faller dock inte inom ramen för förevarande lagstiftningsärende. 14.2Finanspolisens roll och samarbete med andra finansunderrättelseenheter Regeringens förslag: Vid tillämpning av fjärde penningtvätts- direktivet ska vara finansunderrättelseenhet. Regeringens bedömning: Det krävs inga ytterligare lagstiftnings- åtgärder för att de grundläggande krav i direktivet som avser finans- underrättelseenheten ska anses uppfyllda. Utredningens bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens bedömning. Utredningen uttalar dock bl.a. att det bör säkerställas att det tydligt framgår av det interna regelverket inom att endast personal som genom särskilda beslut tjänstgör inom enheten Finanspolisen kan fatta beslut och i övrigt hantera de frågor som är förbehållna en finansunderrättelseenhet. Utredningen föreslår inte heller någon uttrycklig reglering i penningtvättslagen att är finansunderrättelseenhet enligt direktivet. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker bedömningen eller har inget att invända mot den. anser att det naturliga vore att i penningtvättslagen på ett generellt plan utpeka som finansunderrättelseenhet enligt artikel 32 i direktivet. framhåller också direktivets krav på finansunderrättelseenhetens operativa oberoende och självständighet och ifrågasätter bl.a. om den befintliga sekretesslagstiftningen kan anses förenlig härmed. Skälen för regeringens förslag och bedömning: De krav som fjärde penningtvättsdirektivet ställer på finansunderrättelseenhetens roll, organisation och ansvar regleras till övervägande del i artikel 32. Artikeln är mer detaljerad än motsvarade bestämmelse penningtvättsdirektiv, men huvudbudskapet är detsamma. Finansunder- rättelseenheten ska vara operativt oberoende och självständig. Den ska ha behörighet och kapacitet att utföra sina uppgifter fritt och kunna fatta självständiga beslut. Direktivet kräver vidare att finansunderrättelse- enheten tilldelas tillräckliga finansiella, personella och tekniska resurser för att kunna fullgöra sina skyldigheter. Även i artikel 46 i direktivet finns bestämmelser som tar sikte på finansunderrättelseenhetens arbete. Medlemsstaterna ska se till att det, i de fall det är möjligt, lämnas lämplig återkoppling till verksamhets- utövare avseende effektiviteten och uppföljningen av rapporterna om misstänkt penningtvätt eller finansiering av terrorism (artikel 46.3). Direktivets krav gällande samordning och samarbete mellan finans- underrättelseenheterna kommer till uttryck i artiklarna 51–57. I artikel 51 anges bl.a. att kommissionen ska lämna den hjälp som behövs för att underlätta samordningen mellan finansunderrättelseenheterna. staterna ska se till att finansunderrättelseenheter i största möjliga utsträckning samarbetar med varandra, oavsett organisatorisk ställning (artikel 52). I artiklarna 53–57 regleras sedan de närmare kriterierna för hur ett sådant samarbete ska gå till. framhåller direktivets krav på finansunderrättelse- enhetens operativa oberoende och självständighet och ifrågasätter bl.a. om den befintliga sekretesslagstiftningen kan anses förenlig härmed. Finanspolisen är, i egenskap av finansunderrättelseenhet, utsedd att vara en självständig funktion inom . Svenska förvaltningsmyndigheter är tillförsäkrade självständighet. Grunden för den svenska modellen för myndigheternas roll i det statliga förvaltnings- systemet finns i regeringsformen (RF). Myndigheterna har befogenheter att självständigt och utan regeringens och ingripande hantera det dagliga arbetet. I 11 kap. 7 § RF finns ett förbud för bl.a. regering och riksdag att bestämma hur en myndighet ska besluta i ett ärende som rör myndighetsutövning mot enskild. Regeringen gör bedömningen att befintlig reglering uppfyller de grundläggande kraven gällande finansunderrättelseenheten. efterfrågar att det i penningtvättslagen på ett generellt plan ska anges att är finansunderrättelseenhet enligt artikel 32 i direktivet. I 3 kap. 1 a § i den nuvarande penningtvättslagen utpekas som finansunderrättelseenhet vid tillämpning av artikel 55.2 i förordning (EU) nr 1031/2010. Den artikeln handlar om auktionsplattformars samarbetsskyldighet med finansunderrättelseenheten vid försäljning av utsläppsrättigheter inom ramen för en förordning som reglerar tidsschema, administration, och andra aspekter av auktionering med utsläppsrättigheter för växthusgaser. I den angivna förordningen om utsläppsrättigheter utpekas finansunderrättelseenheten genom hänvisning till penningtvättsdirektiv. Regeringen instämmer i Polismyndig- hetens bedömning att det i penningtvättslagen bör tas in en bestämmelse som på ett generellt plan pekar ut som finansunderrättelseenhet enligt artikel 32 i direktivet. Finansunderrättelseenhetens främsta uppgift är att ta emot, bearbeta och analysera rapporter från verksamhetsutövare samt samla in och analysera annan underrättelseinformation inom det finansiella området. När det gäller finansiering av terrorism sker detta arbete i samråd med Säkerhetspolisen, som har det huvudsakliga ansvaret för terrorismbekämp- ning. Arbetet har till syfte att förse brottsbekämpande och andra behöriga myndigheter med information för att dessa i sin tur ska kunna förebygga och beivra brott. Finanspolisen har också de rättsliga förutsättningarna för att kunna utbyta information med myndigheter och andra aktörer. Finanspolisen har, som en del av , flera legala förutsättningar att samarbeta och utbyta information internationellt. Bestämmelser som reglerar Finanspolisens informationsutbyte finns i lagen (2003:343) om internationellt polisiärt samarbete, polisdatalagen (2010:361), polisdataförordningen (2010:1155) och personuppgiftslagen (1998:204). För samverkan och informationsutbyte mellan Finanspolisen och andra finansunderrättelseenheter används det av direktivet förordade . Alla handläggare inom har tillgång till plattformen. Dokumenten i olika ärenden blir tillgängliga elektroniskt. 2016/17:173 Finanspolisen tar emot rapporter, information via plattformen och använder den även för att vidarebefordra ärenden till andra stater. Finanspolisen är också medlem i den s.k. och följer regelverk. har deltagit i detta samarbete . Informationsutbytet sker bl.a. genom en särskild och från övrig verksamhet skild it-lösning. Finanspolisen har enligt regeringens bedömning både legala förutsättningar och system för att kunna utbyta information på det sätt direktivet kräver. Detta omfattar såväl utbyte av information utan föregående begäran som hantering av in- och utgående begäran om information. Regeringen anser således att det inte fordras några särskilda lagstiftningsåtgärder för att leva upp till kraven enligt direktivet i detta avseende. Regeringens bedömning: Kravet i artikel 7 i fjärde penningtvätts- direktivet på att inrätta en mekanism för att samordna arbetet med att genomföra nationella riskbedömningar i och att etablera effektiva samarbets- och samordningsmekanismer för att på nationell nivå utveckla och genomföra politik och åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism i artikel 49 bör genomföras på förordnings- nivå. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer till viss del med regeringens bedömning. Utredningen föreslår att en ny samordningsfunktion ska inrättas genom bestämmelser i lag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget och bedömningen eller har inget att invända mot dem. advokatsamfund anser att förslaget innebär att nuvarande samordningsorgan ändras på ett negativt sätt och ges en alltför polisiär prägel genom att fokus genom förslaget kommer att läggas på den samfundet även fortsättningsvis vara ett organ för informationsutbyte och en arena för att lära av varandra. kan därför inte ställa sig bakom förslaget om den föreslagna nya nationella samordning av Fastighetsmäklarinspektionen ställer sig tveksam till utredningens förslag att inrätta den centrala samordningsfunktionen samt utse ansvarig myndighet och vilken myndighetschef som ska vara ordförande genom penningtvättslagen, vilket därigenom kommer att bli riksdagsbundet. Inspektionen anser att det skulle räcka med att detta beslutas av regeringen genom förordning. på organisation, styrning och arbetsformer är genomarbetat men synes vara väl ambitiöst och myndigheten befarar att arbetet kan komma att bli tungrott utan att leda till önskade resultat. Myndigheten anser att frågan om samordningsorganets mandat, dimensionering, organisation och placering bör övervägas ytterligare. är positiv till att en samordningsfunktion inrättas men anser att det är svårt att överblicka hur samordningsorganet kommer att se ut. Myndigheten ansluter sig till det anför om att de delar som avser mandat, organisation och placering behöver övervägas ytterligare. , Säkerhetspolisen, Länsstyrelserna i , och län, och har synpunkter bl.a. gällande den närmare utformningen och organisationen av samordningsorganet. Skälen för regeringens bedömning: Artiklarna 7 och 49 i fjärde penningtvättsdirektivet återspeglar Fatfs rekommendationer om krav på nationella riskbedömningar och nationell samverkan och samordning. Artikel 7.1 i direktivet behandlar kravet på att medlemsstaterna ska vidta lämpliga åtgärder för att identifiera, bedöma, förstå och minska de risker för penningtvätt och finansiering av terrorism som de påverkas av – dvs. genomföra nationella riskbedömningar. Vid genomförandet av de nationella riskbedömningarna ska medlemsländerna använda och beakta innehållet i den europeiska riskbedömning som kommissionen ska ta fram åtminstone . Resultatet av de nationella riskbedömningarna ska i sin tur göras tillgängligt för kommissionen, de europeiska tillsyns- myndigheterna och övriga medlemsstater (artikel 7.3). De nationella riskbedömningarna, som ska hållas uppdaterade, ska ligga till grund för utformningen av åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism och vägleda vid fördelning och prioritering av resurser för bekämpning av penningtvätt och finansiering av terrorism (artikel 7.4). Riskbedömningarna ska också syfta till att, där så är lämpligt, identifiera områden där verksamhetsutövare ska vidta strängare åtgärder och ange vilka åtgärder som ska vidtas. I de nationella riskbedömningarna ska också, där så är lämpligt, sektorer eller områden med mindre eller större risk för penningtvätt och finansiering av terrorism identifieras. De ska också utgöra ett underlag för att säkerställa att lämpliga regler utarbetas för varje sektor eller områden – allt efter risken för penningtvätt och finansiering av terrorism. Relevant utformad information ska skyndsamt göras tillgänglig för verksamhetsutövarna så att deras egna riskbedömningar underlättas och kompletteras. Av artikel 7.2 i direktivet följer ett krav på att medlemsstaterna ska utse en myndighet eller mekanism för att samordna de nationella åtgärderna mot penningtvätt och finansiering av terrorism. Uppgiften för den nationella samordningsfunktionen ska bl.a. vara att samordna arbetet med att genomföra nationella riskbedömningar som följer av artikel 7.1. Medlemsstaterna ska se till att det inom och mellan de enskilda myndigheterna finns effektiva samarbets- och samordningsmekanismer (artikel 49). Samarbetet ska även inkludera beslutsfattare. Direktivet innebär en skyldighet för medlemsstaterna att säkerställa att det finns en formell mekanism eller funktion för att på nationell nivå utveckla och genomföra politik och åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism. De enskilda myndigheterna ska därmed ges mandat till ett aktivt deltagande i en nationell samordningsfunktion och det övriga nationella samarbetet på området. Utöver ansvaret för att samordna arbetet med att genomföra de nationella riskbedömningarna tillkommer således också uppgiften och ansvaret att säkerställa en effektiv samordning inom och utveckling av det nationella systemet för bekämpning av penningtvätt och finansiering av terrorism. Direktivet förutsätter även att medlemsstaternas myndigheter samarbetar med varandra inom unionen.