prop · H403218 · 2017-08-30 00:00:00 — Enligt andra stycket får även i de fall där tillstånd till transitering genom har beviljats enligt 7 § hålla den som överförs i förvar, men bara om det är nödvändigt för att transiteringen ska kunna genomföras. Ett sådant förvar får inte vara längre än . 9 § Vid ett överförande av en frihetsberövad person enligt denna lag ska Polis- myndigheten se till att personen förs över till den andra medlemsstaten och ansvara för de transporter som behöver ske i . Paragrafen innehåller bestämmelser om ansvaret för att en person till- fälligt förs över till en annan medlemsstat och för transporter i . Övervägandena finns i avsnitt 9.3.4. Bestämmelserna är utformade efter förebild av 4 kap. 32 a § lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. Av bestämmelserna framgår att är ansvarig för att en frihetsberövad person tillfälligt förs över till en annan medlemsstat, när det ska ske enligt lagen. Ansvaret gäller när personen ska föras över med stöd av en europeisk utredningsorder som har utfärdats i eller i en annan medlemsstat. Det innebär t.ex. att i samråd med andra statens myndigheter komma överens om hur överförandet faktiskt ska genom- föras. ska också ansvara för de transporter som behöver ske i , t.ex. från en anstalt till en flygplats. 10 § Om en utländsk tjänsteman vid verkställigheten av en utredningsorder utför uppgifter i , ska svenska staten, i stället för den andra medlems- statens myndighet eller tjänstemannen, ersätta skada som uppkommer i samband med verkställigheten i och som den andra medlemsstatens myndighet eller tjänstemannen skulle ha varit skyldig att ersätta enligt svensk lag. staten ska dock inte ersätta skada som drabbar den andra medlemsstatens Prop. 2016/17:218 myndighet eller tjänstemannen. Paragrafen innehåller bestämmelser som reglerar vad som gäller i fråga om utländsk myndighet eller tjänstemans skadeståndsansvar när tjänste- mannen bistår med verkställigheten av en utredningsorder i . Bestämmelserna grundar sig på artikel 18 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 9.4.2. Bestämmelserna är utformade efter förebild av 8 § lagen (2003:1174) om vissa former av internationellt samarbete i brotts- utredningar. Svenska staten ska ersätta de skador som en utländsk tjänsteman vållar när han eller hon befinner sig i i samband med verkställigheten av en åtgärd i anledning av en utredningsorder. Prövningen av om skade- ståndsskyldighet föreligger och skadans omfattning ska bedömas enligt vad som gäller enligt svenska regler, vilket medför att bestämmelserna i skadeståndslagen (1972:207) blir tillämpliga. De utlägg den svenska staten har haft med stöd av denna paragraf får sedan återkrävas från den andra staten. Av paragrafen framgår vidare att svenska staten inte ska ersätta skador som drabbar den utländska tjänstemannen eller myndig- heten. 11 § Bestämmelser om svenska statens skyldighet att ersätta skador som svenska tjänstemän vållar ska inte vara tillämpliga när skadorna vållas i en annan medlemsstat i samband med verkställighet av en utredningsorder i den staten. I paragrafen finns en bestämmelse om skadestånd när svenska tjänstemän bistår vid verkställigheten av en utredningsorder i en annan medlemsstat. Bestämmelsen grundar sig på artikel 18 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 9.4.2. Bestämmelsen är utformad efter förebild av 9 § lagen (2003:1174) om vissa former av internationellt samarbete i brotts- utredningar. Av bestämmelsen framgår att ersättningsskyldigheten för svenska staten inte gäller för skador som svenska tjänstemän vållar vid verk- ställigheten av en utredningsorder i en annan medlemsstat. Bestämmel- sen syftar till att undvika att en skadelidande vänder sig direkt mot den svenska staten med anspråk på ersättning för en skada som en svensk tjänsteman vållat i en annan medlemsstat. I stället ska den skadelidande vända sig till myndigheterna i den medlemsstat där utredningsordern har verkställts. Underrättelse om hemlig avlyssning eller hemlig övervakning av elektronisk kommunikation Underrättelse till en annan medlemsstat 12 § Om beslut har meddelats i om hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation eller hemlig övervakning av elektronisk kommunikation i en annan medlemsstat från vilken det inte behövs något bistånd för att genomföra åtgärden, ska åklagaren underrätta den medlemsstaten om beslutet. Underrättelsen ska lämnas innan avlyssningen eller övervakningen påbörjas, om det är känt att telefonnumret, adressen eller den elektro- niska kommunikationsutrustningen kommer att användas eller finnas i den andra 2016/17:218 medlemsstaten. I annat fall ska underrättelse lämnas så fort åklagaren får kännedom om detta, även om det sker efter det att avlyssningen eller övervak- ningen är avslutad. Om den andra medlemsstaten, efter det att dess behöriga myndighet tog emot en underrättelse enligt första stycket, har anmält att avlyss- ningen eller övervakningen inte får utföras eller att den ska avslutas, ska åklagaren utan dröjsmål upphäva det beslut som avses i första stycket. Villkor som den andra medlemsstaten i en sådan anmälan ställer upp för användningen av uppgifter som har inhämtats, ska svenska myndigheter följa, oavsett vad som annars är föreskrivet i lag eller annan författning. I paragrafen finns bestämmelser om underrättelse till en annan medlems- stat om hemlig avlyssning och hemlig övervakning av elektronisk kommunikation. Paragrafen grundar sig på artikel 31 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 9.7.1. Bestämmelserna är utformade efter förebild av 4 kap. 26 c § lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. I första stycket föreskrivs en skyldighet för åklagaren att underrätta en medlemsstat om en hemlig avlyssning eller hemlig övervakning i en annan medlemsstat. Någon utredningsorder har i den situation som avses inte utfärdats utan det rör sig om ett inhemskt beslut enligt 27 kap. rätte- gångsbalken. Avlyssningen eller övervakningen sköts av svenska myndigheter (se dock 2 kap. 17 § andra stycket). Avlyssningen eller övervakningen sker således på en annan stats territorium utan att något bistånd behövs från den statens myndigheter. Enligt andra stycket ska underrättelse lämnas innan avlyssningen eller övervakningen påbörjas. Detta förutsätter dock att det är känt för åklaga- ren att t.ex. den adress som avlyssningen eller övervakningen avser kommer att användas på en annan stats territorium. I övriga fall får åklagaren lämna underrättelse så fort han eller hon får kännedom om detta. Underrättelseskyldigheten gäller även om åklagaren får kännedom om att t.ex. avlyssning har skett på en annan stats territorium först efter det att avlyssningen är avslutad. I tredje stycket föreskrivs en skyldighet att efterleva de krav som den andra medlemsstaten ställer upp. Om den andra medlemsstatens behöriga myndigheter efter en underrättelse inte hör av sig , finns inte några hinder mot att avlyssningen eller övervakningen påbörjas eller fortsätter. Om den andra staten däremot inom denna tidsfrist anmäler att åtgärden inte får vidtas, ska detta respekteras. Avlyssningen eller över- vakningen får då inte påbörjas. Om åtgärden redan har påbörjats, måste den avslutas. Åklagaren ska då med stöd av 27 kap. 23 § rättegångs- balken upphäva beslutet. Den andra staten kan också ange att inhämtade uppgifter inte får användas, eller endast får användas på vissa villkor. De begränsningar avseende användningen av uppgifterna som den andra staten har ställt upp ska följas, oavsett vad som annars är föreskrivet i lag eller annan författning. Uppgifter får således inte i strid mot uppställda villkor användas i förundersökningen eller åberopas som bevis. 13 § En underrättelse från en behörig myndighet i en annan medlemsstat om hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation eller hemlig övervakning av elektronisk kommunikation i , utan bistånd av en svensk myndighet, ska lämnas till behörig åklagare. Underrättelsen ska vara upprättad i enlighet med formuläret i bilaga C till och rådets direktiv /41/EU, i den ursprungliga lydelsen. Med anledning av underrättelsen ska ställning tas till om tillstånd till avlyss- ningen eller övervakningen ska meddelas. Ärendet om tillstånd handläggs av åklagare enligt 14 och 15 §§. I paragrafen finns bestämmelser om underrättelser som översänts till enligt artikel 31 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 9.7.2. Av första stycket framgår att vid en hemlig avlyssning eller hemlig övervakning av elektronisk kommunikation i ska en under- rättelse om detta översändas till behörig åklagare i . fråga om någon utredningsorder. Det är en underrättelse om en åtgärd som en annan medlemsstat vidtar utan något biträde från svensk myndig- Information om vilken åklagare som är behörig kommer att finnas tillgänglig för den andra medlemsstatens myndighet bl.a. på det euro- peiska rättsliga nätverkets webbplats (artikel 33.4). anmälan om att avlyssningen eller övervakningen inte får genomföras eller måste avslutas ska lämnas från det att åklagaren mottog underrättelsen (se 15 §), ska åklagaren bekräfta mottagandet av underrättelsen och då även ange tidpunkt för mottagandet. Andra stycket innehåller en föreskrift om hur underrättelsen ska vara Finns det sådana brister i underrättelsen att det inte är möjligt att pröva tillståndsfrågan, bör åklagaren samråda med den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten. Enligt tredje stycket handläggs det tillståndsärende som föranletts av underrättelsen av åklagaren enligt 14 och 15 §§. 14 § För ett tillstånd till hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation eller hemlig övervakning av elektronisk kommunikation med anledning av en under- rättelse enligt 13 § krävs att den gärning som avses i underrättelsen motsvarar ett brott enligt svensk lag och att övriga förutsättningar som gäller för en motsvar- ande åtgärd i en svensk förundersökning eller rättegång i brottmål är uppfyllda. Åklagaren ska pröva om förutsättningarna enligt första stycket är uppfyllda och, om så är fallet, överlämna ärendet till domstolen för prövning av frågan om tillstånd till avlyssningen eller övervakningen. Åklagaren eller domstolen ska i förekommande fall även pröva om villkor ska ställas upp enligt 15 § andra Domstolens beslut får inte överklagas. I fråga om behörig domstol och handläggningen av ett ärende enligt andra stycket tillämpas 3 kap. 11 och 12 §§. Beslut om att inte tillåta avlyssningen eller övervakningen och om att ställa upp villkor ska innehålla skälen för beslutet. I paragrafen anges dels förutsättningarna för att tillåta en annan medlemsstats avlyssning eller övervakning på svenskt territorium, dels vem som är behörig att pröva tillståndsfrågan. Bestämmelserna är utformade efter förebild av 4 kap. 26 a § lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. Av första stycket framgår att avlyssningen eller övervakningen endast kan tillåtas om förutsättningarna för att vidta motsvarande åtgärd i ett liknande svenskt ärende är uppfyllda. Enligt andra stycket ska åklagaren pröva om förutsättningarna för avlyssningen eller övervakningen är uppfyllda. Finner åklagaren att så är 2016/17:218 fallet, ska han eller hon överlämna till domstolen att pröva om åtgärden ska tillåtas. Finner åklagaren däremot att förutsättningar för att tillåta av- lyssningen eller övervakningen saknas, ska han eller hon anmäla till den andra staten att åtgärden inte är tillåten. Om åklagaren eller domstolen finner att avlyssningen eller övervakningen inte kan tillåtas ska även prövningen omfatta vilka villkor som enligt 15 § andra stycket ska meddelas för de uppgifter som redan har hämtats in. Av tredje stycket framgår vilken domstol som är behörig att pröva frågan om tillstånd. Vidare framgår att vid domstolens prövning gäller samma förfaranderegler som när åklagaren begär domstolens tillstånd till motsvarande åtgärd enligt regler. Detta innebär t.ex. att bestämmelserna i 27 kap. 26 och 28–30 §§ ska tillämpas. En skillnad i förhållande till den prövning som görs vid en direkt tillämpning av bestämmelser om motsvarande åtgärd är att domstolens beslut inte får överklagas. I stycket anges också att beslut att inte tillåta avlyssningen eller övervakningen ska motiveras. Detsamma gäller de eventuella villkor som ställs upp för de uppgifter som redan har hämtats in genom avlyssningen eller övervakningen. 15 § En prövning enligt 14 § andra stycket ska ske utan dröjsmål, så att åkla- garen, om tillstånd inte meddelas, efter det att underrättelsen togs emot, kan anmäla till den andra medlemsstatens behöriga myndighet att avlyssningen eller övervakningen inte är tillåten. Om avlyssningen eller övervakningen för anmälan redan har påbörjats eller avslutats, ska åklagaren i anmälan även ange att uppgifter som redan har tagits eller tecknats upp inte får användas eller får användas endast på de villkor som domstolen eller åklagaren ställer upp. Paragrafen innehåller bestämmelser om tidsfrist för beslut och om anmälan till den andra medlemsstaten. Övervägandena finns i avsnitt 9.7.2. Bestämmelserna är utformade efter förebild av 4 kap. 26 b § lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål. Tidsfristen i första stycket gäller såväl när tingsrätten meddelar beslut om att tillstånd inte meddelas, som när åklagare gör det. Meddelas ett beslut om att det saknas förutsättningar för att tillåta åtgärden, ska en anmälan göras till den andra medlemsstaten om att avlyssningen eller övervakningen inte får utföras eller, om den redan påbörjats, att den ska avslutas. Om avlyssningen eller övervakningen har avslutats, får anmälan innebära att åtgärden inte var tillåten. Sådan anmälan ska göras av åklagare, oavsett om det är åklagare eller domstol som meddelat beslutet. Anmälan ska göras efter det att åklagaren tog emot underrättelsen. Ett beslut att inte tillåta åtgärden måste därför meddelas i sådan tid att åklagaren hinner göra en anmälan inom denna tidsfrist. Om rätten finner att förutsättningarna för att tillåta avlyssningen eller övervakningen är uppfyllda, behöver varken åklagaren eller domstolen vidta någon mer åtgärd i ärendet. Anmälan till den andra staten ska bara ske om åtgärden inte tillåts. Eftersom det är en åtgärd som vidtas utan in- blandning av svensk myndighet är det inte aktuellt att tillämpa rätte- gångsbalkens regler om granskning av upptagningar och uppteckningar eller om underrättelse till enskild. Vid en tillämpning av bestämmelserna i andra stycket är utgångs- Prop. 2016/17:218 punkten att redan inhämtat material inte får användas av den andra Det kan dock finnas situationer då undan- tag kan medges. Exempelvis bör materialet få användas för att vidta brådskande åtgärder för att avvärja en överhängande och allvarlig fara för allmän säkerhet. Ett annat exempel kan vara att tillstånd inte kan medges på grund av att avlyssningen eller övervakningen ska pågå än vad som är förenligt med svenska regler. I dessa fall bör det kunna accepteras att redan inhämtat material får användas, men att t.ex. de förutsättningar som gäller för bevarande och förstöring enligt 27 kap. 24 § ska gälla. Ett annat villkor kan vara att uppgifter som inhämtats inte får användas till nackdel för den enskilde. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Lagen tillämpas inte i fråga om ett ärende enligt lagen (2000:562) om inter- nationell rättslig hjälp i brottmål, lagen (2003:1174) om vissa former av inter- nationellt samarbete i brottsutredningar eller lagen (2005:500) om erkännande och verkställighet inom Europeiska unionen av frysningsbeslut som har inletts före ikraftträdandet eller då den andra medlemsstaten inte har genomfört och rådets direktiv /41/EU av om en europeisk utredningsorder på det straffrättsliga området, i den ursprungliga lydelsen. Frågor om ikraftträdande och behovet av övergångsbestämmelser behandlas i avsnitt 12. I första punkten anges tidpunkten för ikraftträdandet. En utrednings- order som en medlemsstat sänder över till före ikraftträdandet av lagen får hanteras som en ansökan om bistånd enligt lagen om inter- nationell rättslig hjälp i brottmål, lagen om vissa former av internationellt samarbete i brottsutredningar eller lagen om erkännande och verkställig- het inom Europeiska unionen av frysningsbeslut. I andra punkten föreskrivs att lagen inte ska tillämpas om ett ärende enligt nämnda lagar har inletts före ikraftträdandet. Ett inlett ärende får handläggas färdigt enligt dessa lagar. Detsamma gäller om ett ärende har inletts då den andra medlemsstaten inte har genomfört direktivet om en europeisk utredningsorder. Det sistnämnda avser den situationen när en svensk åklagare eller domstol behöver hjälp med att vidta en åtgärd i en annan medlemsstat. 13.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1946:816) om bevisupptagning åt utländsk domstol 1 § Har i visst mål eller ärende en utländsk domstol gjort framställning hos en svensk domstol om att det ska vidtas någon åtgärd som hör till rättegången, såsom avläggande av ed, hållande av förhör med part eller upptagande av bevis genom vittne, sakkunnig eller syn eller av skriftligt bevis, och överlämnas fram- ställningen genom till den svenska domstolen, ska den begärda åtgärden vidtas i enlighet med denna lag. 2016/17:218 Med utländsk domstol jämställs i denna lag det europeiska patentverket och annan som enligt en internationell överenskommelse som är bindande för får göra sådan framställning. Denna lag tillämpas inte om lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål, rådets förordning (EG) nr 1206/2001 av om samarbete mellan medlemsstaternas domstolar i fråga om bevisupptagning i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur eller lagen (2017:000) om en europeisk utredningsorder är tillämplig. Paragrafen innehåller bestämmelser om bevisupptagning åt utländsk domstol. I paragrafens tredje stycke görs ett tillägg om att lagen inte gäller om lagen om en europeisk utredningsorder är tillämplig. Övervägandena finns i avsnitt 6.3.3. 13.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1946:817) om bevisupptagning vid utländsk domstol 1 § I mål eller ärende vid en svensk domstol får domstolen besluta att bevis ska tas upp vid en utländsk domstol. Sådan bevisupptagning får avse syn, skriftligt bevis eller förhör med vittne, sakkunnig, part under sanningsförsäkran, måls- ägande eller den som avses i 36 kap. 1 § andra eller tredje stycket rättegångs- balken. Denna lag tillämpas inte om lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål, rådets förordning (EG) nr 1206/2001 av om samarbete mellan medlemsstaternas domstolar i fråga om bevisupptagning i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur eller lagen (2017:000) om en europeisk utredningsorder är tillämplig. Paragrafen innehåller bestämmelser om bevisupptagning vid utländsk domstol. I paragrafens andra stycke görs ett tillägg om att lagen inte gäller om lagen om en europeisk utredningsorder är tillämplig. Övervägandena finns i avsnitt 6.3.3. 13.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. 19 § Vid verkställighet av fängelse räknas strafftiden, när den dömde är häktad eller omhändertagen enligt 28 kap. 11 § tredje stycket eller på annan grund intagen i kriminalvårdsanstalt, från den dag då domen får verkställas och i annat fall från den dag då den dömde enligt 10 § tas in i häkte eller kriminal- vårdsanstalt eller omhändertas av för förpassning. Den tid som en intagen vistas utanför anstalt enligt 10 kap. 3 § fängelselagen (2010:610), enligt 4 kap. 29, 29 a eller 31 § lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål eller enligt 2 kap. 12 § eller 3 kap. 3 § lagen (2017:000) om en europeisk utredningsorder ska räknas in i verkställighetstiden. Detsamma gäller den tid som en intagen vistas utanför anstalt med stöd av 9 kap. 1 §, 10 kap. 1, 2 eller 4 § eller 11 kap. 1 § fängelselagen, om inte särskilda skäl talar mot det. Den tid som den dömde hållits i häkte i målet eller varit omhändertagen enligt Prop. 2016/17:218 28 kap. 11 § tredje stycket efter det att slutlig dom eller beslut däri meddelades, ska räknas in i verkställighetstiden. Paragrafen innehåller regler om bl.a. att tid som en intagen vistas utanför anstalt ska räknas in i verkställighetstiden. I paragrafens andra stycke görs ett tillägg för överförande av en frihetsberövad person enligt vissa bestämmelser i lagen om en europeisk utredningsorder. Tillägget innebär att när en person som är frihetsberö- vad i förs över till en annan medlemsstat ska den tid som den frihetsberövade vistas utanför anstalt med stöd av de nämnda bestämmel- serna räknas in i verkställighetstiden. Tillägget grundar sig på artikel 22.7 i direktivet om en europeisk utredningsorder. Övervägandena finns i avsnitt 9.3.3. 13.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:1479) om värdepapperscentraler och kontoföring av finansiella instrument 2 a § En svensk värdepapperscentral och ett kontoförande institut är skyldiga att lämna ut uppgifter om enskildas förhållanden till företaget, om det under en utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål begärs av under- sökningsledaren eller om det begärs av åklagare i ett ärende om rättslig hjälp i brottmål, på framställning av en annan stat eller en mellanfolklig domstol, eller i ett ärende om erkännande och verkställighet av en europeisk utredningsorder. Om skyldighet för värdepapperscentraler och kontoförande institut att lämna uppgifter till överförmyndaren finns bestämmelser i 16 kap. 10 a § föräldra- Paragrafen innehåller en bestämmelse om att en svensk värdepappers- central och ett kontoförande institut är skyldiga att lämna ut uppgifter om enskildas förhållanden till företaget, om det begärs av undersöknings- ledaren eller åklagare i vissa fall. I paragrafens första stycke görs ett tillägg som innebär att den uppgifts- skyldighet som föreskrivs i bestämmelsen även ska gälla när uppgifter begärs av en åklagare i ett ärende enligt lagen om en europeisk utred- Tillägget grundar sig på artiklarna 26 och 27 i direktivet om en europeisk utredningsorder. Övervägandena finns i avsnitt 8.3.6. 4 § Den undersökningsledare eller åklagare som begär uppgifter enligt 2 a § får besluta att värdepapperscentralen eller det kontoförande institutet samt värde- papperscentralens eller institutets styrelseledamöter och anställda inte får röja för kunden eller för någon utomstående att uppgifter har lämnats enligt 2 a § eller att det pågår en förundersökning, ett ärende om rättslig hjälp i brottmål eller ett ärende om erkännande och verkställighet av en europeisk utredningsorder. Ett sådant förbud får meddelas om det krävs för att en utredning om brott inte ska äventyras eller för att uppfylla en internationell överenskommelse som är Förbudet ska vara tidsbegränsat, med möjlighet till förlängning, och får inte avse än vad som är motiverat med hänsyn till syftet med förbudet. 2016/17:218 ärende om rättslig hjälp i brottmål eller om erkännande och verkställighet av en europeisk utredningsorder får dock förbudet tidsbegränsas endast om den stat eller mellanfolkliga domstol som ansökt om rättslig hjälp eller den utländska myndighet som har utfärdat utredningsordern samtycker till detta. Om ett förbud är motiverat med hänsyn till syftet med förbudet, ska undersökningsledaren eller åklagaren besluta att förbudet ska upphöra. I paragrafen finns bestämmelser om förbud för värdepapperscentralen eller det kontoförande institutet eller värdepapperscentralens eller institutets styrelseledamöter och anställda att röja för kunden eller någon utomstående att det pågår ett ärende om rättslig hjälp i brottmål samt om tidsbegränsning av förbudet. I paragrafens första och tredje stycken görs tillägg som innebär att bestämmelserna även omfattar ärenden enligt lagen om en europeisk utredningsorder. Tilläggen grundar sig på artikel 19.4 i direktivet om en europeisk utredningsorder. Övervägandena finns i avsnitt 8.3.6. 13.6Förslaget till lag om ändring i lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål