prop · H403185 · 2017-05-16 00:00:00 — Regeringens förslag: Skjutvapen och ammunition som lämnas in till med stöd av lagen ska som huvudregel tillfalla staten. Om egendomen har lämnats in utan ägarens samtycke ska dock ägaren ha rätt att göra anspråk på den. Egendom som har tillfallit staten ska som huvudregel förstöras. I lagen ska det upplysas om att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer kan meddela närmare föreskrifter om hanteringen av skjutvapen och ammunition. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna tillstyrker eller har inte något att invända mot förslaget om hur inlämnad egendom ska hanteras. och anser att om det vore möjligt för en person som innehar vapen utan att ha rätt till det att, efter inlämnandet, överlåta dem till någon annan skulle det utgöra ett ekonomiskt incitament för att lämna in vapnen. framför liknande synpunkter och påtalar särskilt vapensamlares intresse av vapen som redan finns representerade på museer och som därför inte omfattas av undantaget om att vapen som behövs för musealt ändamål inte ska förstöras. anser att myndigheten inte ska vara skyldig att underrätta en känd ägare om att dennes egendom har lämnats in, och att kända ägare – i likhet med okända – ska ha på sig att göra anspråk på egendomen. Som skäl anförs att den administration som underrättelseskyldigheten medför är mycket betungande, som antalet ärenden med anspråk på inlämnad egendom är synnerligen få. Skälen för regeringens förslag Även när det gäller frågan om vad som ska hända med inlämnad egendom finns det, av samma skäl som när det gäller förutsättningarna för amnestin, anledning att utgå från hur tidigare amnestier varit utformande. Ägarens rättigheter när det gäller inlämnad egendom De svenska vapenamnestierna har alla varit utformade så att om det var ägaren själv som hade lämnat in illegalt innehavd egendom hade denne inte någon möjlighet att ansöka om innehavstillstånd med stöd av lagen. Detta motiverades bl.a. med att det skulle kräva stora resurser om polismyndigheten skulle tvingas att dels ta hand om vapen och ammunition i avvaktan på att ägarens ansökan om innehavstillstånd prövas, dels lösa in egendomen om en sådan ansökan inte görs eller beviljas. Vidare anfördes att det olagliga innehavet ändå skulle kunna 2016/17:185 diskvalificera ägaren som vapeninnehavare (se prop. 2006/07:20 s. 14 och prop. 2012/13:38 s. 16). När egendomen hade lämnats in av någon annan än dess ägare, t.ex. då ägaren bestulits på egendomen, hade ägaren däremot rätt att göra anspråk på den. Möjligheten att lämna ut egendomen styrdes dock inte av lagen om ansvarsfrihet vid vissa vapenbrott utan av vapenlagens regler. Det innebar att egendomen endast fick lämnas ut till någon som hade rätt att inneha den. För att ägaren skulle ha möjlighet att ta till vara sin rätt var polismyndigheten skyldig att kontrollera om det fanns någon känd ägare till egendomen och, att i så fall skicka en underrättelse om inlämnandet. Ägaren hade därefter möjlighet att göra anspråk på egendomen inom en månad från det att han eller hon fick del av en sådan underrättelse. Även i de fall då ägaren inte var känd, och polismyndigheten därför inte kunde skicka någon underrättelse, gavs ägaren möjlighet att göra sin rätt till den inlämnade egendomen gällande från inlämnandet. framför att kravet på underrättelse till kända ägare bör kunna utgå och ersättas av en bestämmelse om att även kända ägare ges en möjlighet att göra anspråk på egendomen, dvs. att underrättelsen ska ersättas med en förlängd tid att göra anspråk på egendomen. En sådan ordning skulle dock innebära att en person vars vapen har lämnats in utan dennes vilja, t.ex. efter att denne har bestulits på det, skulle få svårt att kunna ta till vara sin rätt. Ur ett rättssäkerhetsperspektiv måste det anses angeläget att ägaren får kännedom om att egendomen kan komma att förstöras om ägaren inte framställer anspråk på den. Kravet på rättssäkerhet väger här tyngre än det förhållandet att kravet på underrättelse kan innebära ett visst merarbete för (jfr prop. 2003/04:159 s. 19 f.). Den nya vapenamnestin bör alltså även när det gäller ägarens rättigheter till inlämnad egendom utformas på samma sätt som de tidigare amnestierna. Inlämnade vapen ska som huvudregel skrotas Huvudregeln vid de tidigare vapenamnestierna var att inlämnade vapen skulle skrotas, om de inte behövdes för vissa särskilt angivna samhällsnyttiga ändamål. Detta motiverades med att eftersom ett syfte med en vapenamnesti är att begränsa den totala mängden vapen i samhället bör skjutvapen och ammunition som har tillfallit staten inte säljas eller på annat sätt komma ut i cirkulation på nytt. Dessutom skulle det kunna uppfattas som stötande om staten skulle tjäna pengar på vapen som har innehafts illegalt (prop. 2012/13:38 s. 16). Eftersom syftet med amnestin är att begränsa antalet vapen som staten inte bör tjäna pengar på illegala vapen gör sig huvudregeln om att inlämnade vapen ska skrotas fortfarande gällande, inte minst mot bakgrund av det ökade antalet skjutningar . Vad och anför om att en möjlighet för vapenägare utan innehavstillstånd att överlåta vapen skulle vara ett ekonomiskt incitament för att utnyttja amnestin påverkar inte denna bedömning. Detsamma gäller Svenska Vapensamlarföreningens åsikt om att vapensamlare kan ha intresse av vapen som redan finns representerade på museer och att de därför inte bör förstöras. Även i detta Prop. 2016/17:185 avseende bör därför regleringen av en ny vapenamnesti utformas som de I lagen (2013:25) om ansvarsfrihet vid vissa vapenbrott föreskrevs det att skjutvapen och ammunition som hade tillfallit staten skulle förstöras, om egendomen inte behövdes för musealt eller militärt ändamål eller för () verksamhet. SKL upphörde att existera i samband med bildandet av en nationell polismyndighet, . Eftersom SKL:s verksamhet numera bedrivs vid Nationellt forensiskt centrum (NFC), som är en nationell avdelning inom , bör det nu föreskrivas att inlämnad egendom ska förstöras om den inte behövs för musealt eller militärt ändamål eller för verksamhet. Eftersom verksamhet är betydligt mer omfattande än den som bedrevs vid SKL innebär det, i förhållande till vad som gällde vid de tidigare amnestierna, en utvidgning av möjligheterna för att behålla inlämnad egendom i stället för att förstöra den. Med hänsyn till att förutsättningen även föreslås vara att har behov av egendomen för sin verksamhet finns det dock inte skäl att anta att tillämpningen av den nu föreslagna lagen i någon större utsträckning skulle skilja sig från tillämpningen av den lag som reglerade vapenamnestin 2013. En bestämmelse som upplyser om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer har möjlighet att med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen närmare reglera hur inlämnade vapen och inlämnad ammunition ska hanteras bör för tydlighets skull tas med i lagen. Amnestiperioden och lagens giltighetstid När och hur länge ska amnestin pågå? Regeringens förslag: Den nya vapenamnestin ska pågå under perioden februari–. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Alla remissinstanser utom tillstyrker eller har inte något att invända mot att vapenamnestin ska pågå erfarenheter från de tidigare amnestierna visar att de flesta vapnen lämnas in så är inte lämplig som sista dag för inlämnande eftersom det under valborgsfirandet i universitetsstäder inte bör förflyttas vapen som då riskerar att komma i Vidare anser att polisen har tillräckligt att göra med anledning av valborgsfirandet. instämmer i promemorians förslag om att vapenamnestin ska genomföras , dels med hänsyn till vad 2016/17:185 som anförs i promemorian om att den inte bör genomföras , dels med hänsyn till att hösten inte är lämplig eftersom det då är jaktsäsong och antalet ansökningar om vapentillstånd ökar. Skälen för regeringens förslag: För att en tidsbegränsad vapenamnesti ska få ett gott resultat bör den inte sammanfalla med en period då potentiella inlämnare kan tänkas vara bortresta , dvs. Ett ytterligare skäl för det är att inte bör belastas med att hantera inlämnad egendom under den egna personalens semesterledigheter. Så som också påpekar är inte heller hösten en lämplig tid för att genomföra en vapenamnesti eftersom det då är jaktsäsong. Med hänsyn till dessa omständigheter framstår det, även med beaktande av universitets ifrågasättande av att ha som sista dag för inlämning, som lämpligt att låta vapenamnestin pågå fr.o.m. februari t.o.m. . 8.2När ska lagen upphöra att gälla? Regeringens förslag: Den nya lagen ska upphöra att gälla vid utgången av . Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna uttalar sig om Skälen för regeringens förslag: Eftersom de flesta av de föremål som kommer att lämnas in under amnestin kan förväntas komma in måste regler som avser hanteringen av inlämnade vapen gälla än amnestin pågår. Det gäller t.ex. bestämmelserna om skyldighet att underrätta vapnets ägare om inlämnandet. Amnestin kommer sannolikt även att generera en del förvaltningsärenden som avser anspråk på inlämnad egendom. För att sådana ärenden ska kunna hinna avslutas måste lagens giltighet sträcka sig längre än amnestiperioden. Vid de tidigare vapenamnestierna upphörde respektive lag att gälla och efter amnestiperiodens slut, och det har vid utvärderingen inte framkommit att det skulle ha varit . Eftersom den nya lagen bör gälla minst som de tidigare men inte bör upphöra att gälla mitt i semestertider framstår det som lämpligt att låta den upphöra att gälla vid utgången av . Det behövs inte några övergångsbestämmelser. Regeringens bedömning: Genomförandet av en ny vapenamnesti kan inte antas medföra större kostnader än att de ryms inom befintliga anslag. Förslaget bedöms inte få några konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män. Promemorians bedömning: Promemorians bedömning av de Prop. 2016/17:185 ekonomiska konsekvenserna överensstämmer med regeringens. Promemorian innehåller inte någon bedömning av konsekvenserna för jämställdheten mellan kvinnor och män. Remissinstanserna: , , och anser alla att behöver tillföras resurser för genomförandet av amnestin. De anför som skäl att de långa handläggningstiderna i vapentillståndsärenden på i stället för att fortsätta att kortas riskerar att bli längre igen. Skälen för regeringens bedömning: Genomförandet av en vapenamnesti medför ofrånkomligen ekonomiska konsekvenser för . Hur stora kostnader det kan röra sig om är svårt att bedöma eftersom det inte går att veta hur många vapen och hur mycket ammunition som kommer in under amnestin. Vid utvärderingen av den förra vapenamnestin uppskattade dåvarande den totala kostnaden per inlämnat vapen till ca (se avsnitt 6.1). Med det som utgångspunkt kan genomförandet av en ny vapenamnesti inte antas medföra större kostnader än att de ryms inom befintliga anslag. kan kostnaderna för samhället förväntas minska. Enligt utvärdering av vapenamnestin 2013 var amnestin en bidragande orsak till de långa handläggningstiderna. fick i uppdrag av regeringen att utveckla och införa långsiktiga rutiner för ett mer effektivt och enhetligt arbete med vapentillstånd. Myndigheten slutredovisade uppdraget (Ju/2017/02317/PO). Av redovisningen framgår bl.a. att det, på myndighetens initiativ, har gjorts en ändring i jaktförordningen som innebär att , i ärenden om tillstånd att inneha jaktvapen, på begäran av ska lämna uppgifter om avlagt prov som ingår i jägarexamen. Uppgifterna får lämnas ut elektroniskt. var hänvisad till att ringa till , som sedan mejlade över uppgifterna. Ändringen, som trädde i kraft , innebär alltså en betydande tids- och resursbesparing. Det pågår också ett arbete som kommer att innebära att alla processer som inte kräver juridiska bedömningar automatiseras. I och med dessa förändringar bör risken för längre handläggningstider inte överdrivas, även om genomförandet av vapenamnestin naturligtvis kommer att påverka ordinarie verksamhet i någon mån. Rätten att straffritt lämna in vapen och ammunition som innehas utan tillstånd under amnestin gäller alla personer om förutsättningarna enligt lagen är uppfyllda. Förslaget antas därmed inte få några konsekvenser för jämställdheten. 2016/17:185 10 Förslaget till lag om ansvarsfrihet vid vissa vapenbrott 1 § Den som innehar ett skjutvapen eller ammunition utan att ha rätt till det ska inte dömas till ansvar för detta enligt 9 kap. 1 §, 1 a § eller 2 § första stycket d vapenlagen (1996:67), om han eller hon frivilligt lämnar in eller låter någon annan lämna in vapnet eller ammunitionen till februari–. Det som sägs om skjutvapen i denna lag gäller även sådana föremål som anges i 1 kap. 3 § vapenlagen. I paragrafen anges under vilka förutsättningar en person inte ska dömas till ansvar för en gärning som utgör brott enligt 9 kap. 1 §, 1 a § eller 2 § första stycket d vapenlagen. Frågan behandlas i avsnitt 7.3.1. Av paragrafens första stycke framgår att amnestin omfattar skjutvapen och ammunition. Amnestin omfattar alla skjutvapen och all ammunition som omfattas av tillståndsplikt enligt vapenlagen. Ett tillstånd eller en rätt att inneha ett skjutvapen för skjutning medför även rätt att inneha ammunition till vapnet. Detta gäller under förutsättning att ammunitionen är avsedd för det ändamål som tillståndet eller rätten till innehavet av vapnet avser, se 2 kap. 8 § vapenlagen. Ansvarsfriheten gäller såväl den som faktiskt lämnar in föremålet, vare sig detta görs för egen räkning eller för någon annans räkning, som den som ger någon annan i uppdrag att lämna in föremålet. Av andra stycket följer att vad som sägs om skjutvapen även gäller sådana föremål som anges i 1 kap. 3 § vapenlagen. Det innebär att bl.a. tårgasanordningar och tillståndspliktiga vapendelar omfattas av amnestin. Ansvarsfriheten gäller bara för det olagliga innehavet och inte för andra brott som har samband med vapnet eller ammunitionen. Det innebär att lagen inte ger ansvarsfrihet vid exempelvis olovlig införsel av vapen. Om ett vapen som har förts in olovligen till lämnas in är således endast innehavet straffritt, inte den illegala införseln. Ansvarsfrihet gäller endast om vapnen eller ammunitionen lämnas in frivilligt. Frivillighet bör inte anses föreligga om innehavaren har särskilda skäl att utgå ifrån att han eller hon står inför att bli upptäckt och därför känner sig tvingad att lämna in vapnet, t.ex. i samband med en husrannsakan eller en kroppsvisitation. Däremot bör frivillighet anses föreligga då en person lämnar in ett vapen därför att han eller hon bedömer den allmänna risken för att bli upptäckt som alltför stor. Viss ledning bör kunna hämtas från tolkningen av frivillighetsbegreppet i 23 kap. 3 § . 2 § Den som lämnar in eller den som låter någon annan lämna in skjutvapen eller ammunition enligt 1 § har rätt att vara anonym. Av paragrafen framgår att den som lämnar in eller den som låter någon annan lämna in vapen eller ammunition enligt 1 § har rätt att vara anonym. Frågan behandlas i avsnitt 7.3.1. Rätten till anonymitet innebär att inte får fråga den som lämnar in vapen eller ammunition vem som har innehaft egendomen eller göra några andra efterforskningar när det gäller det olagliga innehavet. Eftersom ansvarsfriheten endast gäller för det olagliga innehavet som innehavaren har gjort sig skyldig till får dock utreda eventuella andra brott som har samband med den inlämnade egendomen. 3 § Skjutvapen och ammunition som har lämnats in enligt 1 § tillfaller staten. Detta gäller dock inte om egendomen har lämnats in utan ägarens samtycke och ägaren gör anspråk på egendomen. Om egendomens ägare är känd, ska ett sådant anspråk göras inom en månad från det att ägaren fick del av en underrättelse från om att egendomen lämnats in till myndigheten. I annat fall ska anspråket göras från det att egendomen lämnades in. I paragrafen anges vad som sker med de vapen och den ammunition som lämnas in. Frågan behandlas i avsnitt 7.3.2. Av bestämmelsens första stycke följer att vapen och ammunition som lämnas in till som huvudregel tillfaller staten. Det innebär att äganderätten till egendomen övergår från ägaren till staten. Den tidigare ägaren har inte rätt till någon ersättning. I andra stycket behandlas situationen att vapen eller ammunition har lämnats in utan ägarens samtycke. Ägaren ges i dessa fall möjlighet att efter inlämnandet göra anspråk på egendomen. Om det finns en känd ägare till den inlämnade egendomen ska skicka en underrättelse om inlämnandet till honom eller henne. Av vapenregistren framgår visserligen normalt inte vem som äger ett vapen utan enbart vem som har tillstånd att inneha det. Vanligtvis är emellertid tillståndshavaren och ägaren en och samma person. Om tillståndshavaren upplyser om att det är någon annan som äger vapnet och vem det är, ska givetvis skicka en underrättelse direkt till ägaren. När ägaren har underrättats om att dennes vapen eller ammunition har lämnats in har han eller hon en månad på sig att göra anspråk på egendomen. Tidsfristen börjar löpa den dag då ägaren får del av underrättelsen från . Även ägare som inte är kända för , har möjlighet att göra anspråk på egendomen. Ett sådant anspråk ska göras från den dag då egendomen lämnades in till . Denna tidsfrist gäller även i de fall en underrättelse om inlämnandet har skickats till någon annan än ägaren, t.ex. till en person som har tillstånd att inneha egendomen men som inte äger den. Om ägaren gör anspråk på egendom med stöd av denna bestämmelse, tillfaller egendomen inte staten. Möjligheten att lämna ut egendomen styrs dock inte av lagen om ansvarsfrihet vid vissa vapenbrott utan av vapenlagens regler. Det innebär att egendomen endast får lämnas ut till någon som har rätt att inneha egendomen. kommer normalt inte att kunna härleda ammunition till en innehavare om ammunitionen har lämnats in separat. 2016/17:185 registreras inte på samma sätt som vapen och är vanligen inte heller märkt. Förpackningar med ammunition som har tillverkats efter ska visserligen vara märkta med bl.a. uppgift om varupartiets identifikationsnummer och tillverkarens namn (2 a kap. 6 § vapenlagen) men dessa uppgifter registreras inte i vapenregistren. I vissa fall kan dock omständigheterna vara sådana att det finns anledning att anta att ammunitionen tillhör en bestämd person. Så kan vara fallet om inlämnad ammunition är märkt t.ex. med en adresslapp på en låda, eller om det finns en stöldanmälan med uppgifter om tillverkare och identifikationsnummer som överensstämmer med inlämnad ammunition. I sådana fall ska kontrollera om personen i fråga är ägare till ammunitionen och i så fall underrätta denne om att egendomen lämnats in. 4 § Skjutvapen och ammunition som har tillfallit staten enligt 3 § ska förstöras, om egendomen inte behövs för musealt eller militärt ändamål eller för verksamhet. Av paragrafen framgår att vapen och ammunition som har tillfallit staten som huvudregel ska förstöras. Frågan behandlas i avsnitt 7.3.2. Undantag gäller bl.a. om egendomen behövs i verksamhet. Det kan t.ex. handla om behovet av att utföra tekniska undersökningar i en utredning som rör ett brott där ett inlämnat vapen misstänks ha använts eller om vapnet behövs som bevismaterial. Det kan också vara värdefullt att spara inlämnad egendom i Nationellt forensiskt centrums referenssamling. 5 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela närmare föreskrifter om hanteringen av skjutvapen och ammunition som har lämnats in enligt denna lag. Paragrafen upplyser om att det finns en möjlighet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om hanteringen av de skjutvapen och den ammunition som har lämnats in enligt lagen. Det kan t.ex. vara föreskrifter om hur ägaren ska framställa anspråk enligt 3 § andra stycket och om vem som ska ta hand om egendom som har lämnats in. Förslag till lag (201X:XXX) om ansvarsfrihet vid vissa vapenbrott Härigenom föreskrivs följande. 1 § Den som innehar ett skjutvapen eller ammunition utan att ha rätt till det ska inte dömas till ansvar för detta enligt 9 kap. 1 §, 1a § eller 2 § första stycket d vapenlagen (1996:67), om han eller hon frivilligt lämnar in eller låter någon annan lämna in vapnet eller ammunitionen till februari–. Det som sägs om skjutvapen i denna lag gäller även sådana föremål som anges i 1 kap. 3 § vapenlagen. 2 § Den som lämnar in eller låter någon annan lämna in skjutvapen eller ammunition enligt 1 § har rätt att vara anonym. 3 § Skjutvapen och ammunition som har lämnats in enligt 1 § tillfaller staten. Detta gäller inte om egendomen har lämnats in utan ägarens samtycke och ägaren gör anspråk på egendomen. Om egendomens ägare är känd, ska ett sådant anspråk göras inom en månad från det att ägaren fick del av en underrättelse från om att egendomen lämnats in till myndigheten. I annat fall ska anspråket göras från det att egendomen lämnades in. 4 § Skjutvapen och ammunition som har tillfallit staten enligt 3 § ska förstöras, om egendomen inte behövs för musealt eller militärt ändamål eller för verksamhet. 5 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela närmare föreskrifter om hanteringen av skjutvapen och ammunition som har lämnats in enligt denna lag. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Lagen upphör att gälla vid utgången av . Följande remissinstanser har kommit in med yttranden över promemorian: Hovrätten för , , Kammarrätten i , Förvaltningsrätten i , Justitiekanslern, , , , , , Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, , , , , (), , , , , och . ombudsmän och Saco-S har avstått från att yttra sig. , , Offentliganställdas för- handlingsråd och har inte hörts av. Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: F.d. justitieråden och samt justitierådet . En tidsbegränsad vapenamnesti 2018 Enligt en lagrådsremiss har regeringen () beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ansvarsfrihet vid vissa vapenbrott. Förslaget har inför Lagrådet föredragits av ämnesrådet . Lagrådet lämnar förslaget utan erinran. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsminister , ordförande, och statsråden , Y , M , , , , Ygeman, A , , , Bah Kuhnke, Shekarabi, , , Regeringen beslutar proposition 2016/17:185 En tidsbegränsad vapenamnesti 2018