prop · H50334 · 2017-10-24 00:00:00 — tidsbestämd handläggningstid och att den kommer att underlätta anser att är en för 2017/18:34 lång handläggningstid särskilt mot bakgrund av det gällande undantaget från arbetstillstånd för vissa specialister. anser att handläggningstiderna för olika typer av arbetstillstånd behöver bli enhetliga. Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 15.1 ska beslut om ansökan om ICT-tillstånd, eller beslut om förlängning av sådant tillstånd, fattas och senast efter det att en fullständig ansökan har lämnats in. Om de uppgifter eller handlingar som lämnats in till stöd för ansökan är ofullständiga, ska sökanden, enligt artikel 15.2, föreläggas att komplettera sin ansökan. Handläggningstiden och möjligheten att begära in kompletterande uppgifter gäller enligt artiklarna 22.2 b och 22.7 även vid ansökan om ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse. Någon generell reglering av den tid inom vilken ett ärende om uppehålls- och arbetstillstånd ska avgöras finns inte i utlänningslagen. Någon möjlighet att, som föreslår, vid genomförande av ICT-direktivet införa enhetliga krav på handläggningstider finns inte. Regeringen lägger dock allmänt sett vikt vid att handläggningen hos är effektiv och ändamålsenlig och följer därför regelbundet upp frågan med myndigheten. Det finns vissa bestämmelser om tidsfrister i utlänningsförordningen som har sin grund i olika EU- direktiv (se t.ex. 4 kap. 21 b § och 5 a kap. 1 § UtlF). Direktivets krav på beslut och komplettering av ansökan är tydliga och det finns inte utrymme för medlemsstaterna att utforma dem på annat sätt än som framgår av direktivet. Enligt regeringens mening är det lämpligt att reglera dessa frågor på förordningsnivå. Några lagändringar behövs alltså inte med anledning av direktivet i denna del. Skriftliga och motiverade beslut Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelser om skriftliga och motiverade beslut tillgodoses genom gällande rätt och kräver inte Inte heller direktivets bestämmelser om underrättelse till värdföretaget i vid återkallelse av beslut kräver någon lagändring. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 15.1 ska behörig myndighet skriftligen underrätta sökanden om beslut med anledning av ansökan i enlighet med förfarandena för underrättelser enligt den berörda medlemsstatens nationella rätt. Enligt artikel 15.3 ska sökanden skriftligen underrättas om skälen för ett beslut att neka prövning av en ansökan, om avslag på en ansökan eller förlängning av en ansökan om Även skälen för att återkalla ett ICT-tillstånd ska skriftligen meddelas den som har ett sådant tillstånd och värdföretaget. Vidare anges i artikel 15.4 bl.a. att den skriftliga underrättelsen ska innehålla uppgifter om till vilken domstol eller administrativ myndighet den berörda personen kan överklaga beslut och tidsfristen för detta. Enligt artikel 22.7 ska artikel 15.3 och 15.4 även tillämpas i fråga om Prop. 2017/18:34 rörlighet för längre vistelse. Av 13 kap. 10 § första stycket UtlL följer att ett beslut i fråga om uppehållstillstånd och arbetstillstånd ska vara skriftligt och innehålla de skäl som ligger till grund för beslutet. Direktivets krav på skriftliga och motiverade beslut i fråga om ICT-tillstånd och tillstånd för rörlighet för längre vistelse, dvs. kombinerade uppehålls- och arbetstillstånd, tillgodoses därmed genom gällande rätt och kräver inte några författningsändringar. Sådana skriftliga och motiverade beslut ska alltid sändas till sökanden. Enligt 21 § förvaltningslagen (1986:223) ska en beslutsunderrättelse till part innehålla en uppgift om hur man överklagar beslutet. I detta ingår vilken tidsfrist som gäller för ingivande av ett överklagande. Direktivets bestämmelser om att den skriftliga underrättelsen ska innehålla anvisningar om överklagande är således uppfyllda genom gällande rätt och någon författningsändring är inte nödvändig. När det gäller beslut om återkallelse av ett tillstånd anges det i artikel 15.3 att även värdföretaget ska underrättas. Direktivets krav i denna del regleras lämpligen på förordningsnivå Någon lagändring behövs alltså inte heller med anledning av direktivet i denna del. 11.7Rätt att överklaga beslut Regeringens bedömning: Direktivets krav på att beslut om avslag och återkallelse av tillstånd ska kunna överklagas tillgodoses genom gällande rätt och kräver inte några författningsändringar. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 15.4 ska alla beslut om att neka prövning av eller avslå en ansökan om tillstånd, att avslå en ansökan om förlängning av ett tillstånd eller återkalla ett tillstånd för person som är föremål för företagsintern förflyttning kunna överklagas i den berörda medlemsstaten i enlighet med nationell rätt. Denna artikel är enligt artikel 22.7 också tillämplig när det gäller ansökan om ICT- tillstånd för rörlighet för längre vistelse. En förvaltningsmyndighets beslut enligt utlänningslagen får överklagas endast i de fall som särskilt anges i 14 kap. UtlL (14 kap. 1 §). I 14 kap. 3 § anges bl.a. att beslut om avslag på en ansökan om uppehållstillstånd och arbetstillstånd eller beslut om återkallelse av ett uppehållstillstånd eller arbetstillstånd får överklagas till en migrationsdomstol. Detta innebär att även beslut om ICT-tillstånd och ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse, som är kombinerade uppehålls- och arbetstillstånd, kommer att kunna överklagas. Även beslut om avslag på en ansökan om förlängning av tillståndet bör kunna överklagas enligt den nämnda bestämmelsen. Direktivets bestämmelser i denna del tillgodoses således genom gällande rätt och kräver inte några författningsändringar. 2017/18:34 11.8 Tidsfrist för att ansöka om förlängning Regeringens bedömning: Det bör inte införas någon tidsfrist för en ansökan om förlängning av ett ICT-tillstånd eller av ett ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 15.5 får medlems- staterna kräva att en ansökan om förlängning ges in innan tillståndet löper ut. Enligt artikel 22.7 är den bestämmelsen även tillämplig i fråga om en ansökan om förlängning avseende ett tillstånd för längre vistelse. Enligt nuvarande ordning uppställs ingen tidsfrist inom vilken en ansökan om förlängning av ett uppehållstillstånd ska ges in till . Det väsentliga är att ansökan ges in innan gällande tillstånd löper ut eftersom utlänningen annars vistas här olagligt. Motsvarande ordning bör gälla även i fråga om förlängning av de båda typerna av ICT-tillstånd. Den möjlighet som ges enligt direktivet att ange en tidsfrist på innan tillståndet löper ut bör därför inte utnyttjas. 11.9Tillstånd att vistas och arbeta i Regeringens förslag: En utlänning som ansöker om ett ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse får arbeta i värdföretaget i för ansökans prövning, om giltighetstiden för det ICT- tillstånd som har beviljats av en annan EU-stat inte har löpt ut och utlänningen har rätt att resa in, vistas och arbeta här enligt reglerna om rörlighet för kortare vistelse. En utlänning som ansöker om en förlängning av ett ICT-tillstånd eller ett ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse får arbeta i värdföretaget i för ansökans prövning, om giltighetstiden för tillståndet inte hade löpt ut när ansökan gavs in. Regeringens bedömning: Direktivets bestämmelse om att ge en utlänning tillåtelse att vistas i för en ansökan om ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse och en förlängningsansökan tillgodoses genom gällande rätt och kräver inte några författningsändringar. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: () anser att det ska krävas att en ansökan ska ges in minst innan rörligheten för längre vistelse inleds för att utlänningen ska få arbeta i för ansökans prövning. Skälen för regeringens förslag och bedömning Om giltighetstiden för ett ICT-tillstånd löper ut under förfarandet för förlängning, ska medlemsstaterna enligt artikel 15.6 ge personen i fråga tillåtelse att vistas på deras territorium tills de behöriga myndigheterna har fattat ett beslut om ansökan. I ett sådant fall får medlemsstaterna, om så krävs enligt nationell rätt, utfärda nationella tillfälliga uppehålls- tillstånd eller motsvarande tillstånd. Enligt artikel 22.7 är den bestäm- melsen även tillämplig i fråga om en ansökan om förlängning av ett tillstånd för rörlighet för längre vistelse. Av artikel 22.2 c följer att det inte ska ställas något krav på visering för en person som ansöker om tillstånd för rörlighet för längre vistelse. Enligt artikel 22.2 d ska den person som är föremål för företagsintern förflyttning tillåtas arbeta i den andra medlemsstaten till dess att de behöriga myndigheterna fattat beslut avseende ansökan om rörlighet för längre vistelse förutsatt att i)den tidsperiod som avses i artikel 21.1 och giltighetsperioden för det tillstånd för person som är föremål för företagsintern förflyttning som utfärdats av den första medlemsstaten inte har löpt ut, och ii)en fullständig ansökan har lämnats in, om den andra medlemsstaten så kräver, till den andra medlemsstaten minst innan rörligheten för längre vistelse för den person som är föremål för företagsintern förflyttning inleds. Enligt artikel 22.2 e får en ansökan om längre vistelse inte lämnas in som en underrättelse om rörlighet för kortare vistelse. Om behovet av rörlighet för längre vistelse uppstår efter det att rörligheten för kortare vistelse har inletts, får den andra medlemsstaten begära att ansökan om rörlighet för längre vistelse lämnas in minst före utgången av perioden av rörlighet för kortare vistelse. I avsnitt 11.2 föreslås en bestämmelse om att en utlänning kan ansöka om ett ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse inifrån landet. Detsamma gäller för en ansökan om förlängning av tillståndstiden för ett ICT- tillstånd och för ett ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse. Det förhållandet att en utlänning får lämna in en ansökan inifrån landet innebär även att han eller hon får vistas här för prövningen utan att behöva lämna landet . Något behov av en särskild bestämmelse om tillfälliga uppehållstillstånd eller motsvarande avseende vistelsen till dess att ett beslut i tillståndsfrågan har fattats finns därför inte. Den som har beviljats ett ICT-tillstånd av en annan EU-stat bör, i enlighet med vad som anges i artikel 22.2 d, få arbeta vid värdföretaget i för prövningen av en ansökan om tillstånd för rörlighet för längre vistelse, om giltighetstiden för ICT-tillståndet inte löpt ut och utlänningen har rätt att vistas och arbeta i enligt 2017/18:34 reglerna om rörlighet för kortare vistelse. Bestämmelser med sådant innehåll bör införas i det nya kapitlet om ICT-tillstånd. TCO anser att det ska krävas att en ansökan ska ges in minst innan rörligheten för längre vistelse inleds, för att förbättra möjligheterna att säkerställa att villkoren för tillståndet uppfylls. Liknande tidsfrister finns dock inte enligt nuvarande ordning och föreslås inte heller vid genomförandet av direktivet. Regeringen är därför av uppfattningen att möjligheterna enligt artikel 22.2 d ii) och artikel 22.2 e att ställa som krav att ansökan ska ges in inom viss tidsfrist inte bör utnyttjas. Direktivet anger inte något om vad som gäller i fråga om möjligheten att arbeta om en utlänning ansöker om en förlängning av ett ICT-tillstånd eller ett ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse. Enligt nuvarande ordning för arbetskraftsinvandring är den som inom giltighetstiden för ett arbetstillstånd ansöker om förlängning undantagen från kravet på arbetstillstånd till dess att tillståndsfrågan har avgjorts (5 kap. 3 § UtlF). De nuvarande reglerna är dock begränsade till utlän- ningar som har beviljats arbetstillstånd enligt 6 kap. 2 § UtlL och omfattar därför inte ICT-tillstånd eller ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse. För att en utlänning som är föremål för företagsintern förflyttning och som ansöker om förlängning av sitt tillstånd inte ska behöva avbryta sitt arbete, bör det finnas en möjlighet för utlänningen att arbeta för ansökans prövning. Något hinder enligt direktivet mot en sådan ordning bedöms inte finnas. Bestämmelser med en sådan innebörd föreslås därför i utlänningslagens nya kapitel. Regeringens bedömning: Några lagändringar är inte nödvändiga för att kunna utnyttja direktivets möjlighet att ta ut ansökningsavgifter. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har något att invända Skälen för regeringens bedömning: Enligt artikel 16 får medlemsstaterna kräva betalning av avgifter för handläggningen av ansökningar enligt direktivet. Avgiftsnivåerna får inte vara oproportionella eller oskäliga. Enligt artikel 22.7 är bestämmelsen även tillämplig i fråga om en ansökan om ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse. Bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om ansökningsavgifter för uppehålls- och arbetstillstånd finns i 23 kap. 2 a § UtlL. Bestämmelser om ansökningsavgifter för den som ansöker om uppehålls- och arbetstillstånd finns i 8 kap. 5 § UtlF och i förordningen (1997:691) om avgifter vid utlandsmyndigheterna. Avgiften för en ansökan om uppehållstillstånd för arbete och arbetstillstånd uppgår till och vid förlängning av tillstånden . Avgift för en familjemedlem till den som ansöker om sådana tillstånd är och för barn . Det är naturligt att också den som ansöker om ett ICT-tillstånd, ett Prop. 2017/18:34 ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse och uppehållstillstånd för familjemedlemmar enligt ICT-direktivet betalar en avgift för prövningen Att regeringen får meddela föreskrifter om ansökningsavgifter för uppehålls- och arbetstillstånd även för dessa personer följer av nämnda bemyndigande. Några lagändringar är således inte nödvändiga för att kunna utnyttja direktivets möjlighet att ta ut ansökningsavgifter. Regeringens förslag: En utlänning som har ansökt om ett ICT- tillstånd eller som har ett ICT-tillstånd eller ett ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse ska anmäla förändringar som påverkar villkoren för tillståndet till Ett värdföretag ska underrätta om förändringar som påverkar villkoren för ett ICT-tillstånd för rörlighet för längre Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: ifrågasätter om det inte också bör finnas en anmälningsskyldighet under ansökningsförfarandet för en utlänning som ansökt om ett ICT-tillstånd för rörlighet för längre Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 5.7 ska sökanden under ansökningsförfarandet meddela de behöriga myndigheterna i ansökningsstaten alla förändringar som berör de i artikeln fastlagda villkoren för tillstånd. Enligt artikel 14 ska sökanden även under vistelsen meddela berörda myndigheter om ändringar som påverkar Av artikel 23.3 följer att ett värdföretag i den andra medlemsstaten ska underrätta de behöriga myndigheterna i den andra medlemsstaten om varje ändring som inverkar på de villkor som utgjorde grunden för den beviljade rörligheten. Direktivets bestämmelser i denna del är tvingande. att det i de nya reglerna införs en skyldighet för den som har ansökt om ett ICT-tillstånd att till anmäla sådana ändringar som kan påverka bedömningen av om förutsättningarna för tillstånd är Det saknas stöd i direktivet för att införa en sådan anmälningsskyldighet även för sökanden av ett ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse. En sådan sökande omfattas i stället av anmälningsskyldighet i den medlemsstat som utfärdat ICT-tillståndet. Artikel 14 torde inte vara begränsad till att utlänningen vistas i med stöd av ett ICT-tillstånd, utan torde även gälla för det fall att utlänningen har beviljats ett ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse. Det föreslås därför att såväl en utlänning som har beviljats ett ICT- tillstånd som en utlänning som har beviljats ett ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse ska ha en anmälningsskyldighet för ändrade förhållanden som kan påverka rätten till vistelse i . Även bestämmelsen i artikel 23.3 om underrättelseskyldighet för ett värdföretag är tvingande. Det bör därför införas en skyldighet för ett 2017/18:34 värdföretag att till anmäla ändringar som inverkar på de villkor som utgjorde grunden för att bevilja ett tillstånd för rörlighet för längre vistelse i . Regeringens bedömning: Möjligheten att hålla värdföretaget ansvarigt för underlåtenhet att uppfylla villkoren för inresa, vistelse och rörlighet bör inte utnyttjas. Direktivets möjlighet att i vissa fall vid rörlighet för kortare eller längre vistelse ålägga värdföretaget särskilda sanktioner bör inte heller utnyttjas. Skyldigheten i övrigt att vidta åtgärder i syfte att förhindra missbruk och ålägga sanktioner vid överträdelse av direktivets bestämmelser är uppfyllda genom gällande rätt och kräver inga författningsåtgärder. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Det stora flertalet av remissinstanserna har ingen invändning mot bedömningen eller yttrar sig inte särskilt över den. akademikers centralorganisation () och () delar inte bedömningen och anser att det bör införas särskilda bestämmelser om ansvar och sanktioner för värdföretag. Dessa remissinstanser efterfrågar även tydligare bestämmelser om efterkontroller. Skälen för regeringens bedömning Enligt artikel 9.1 och 9.2 får medlemsstaterna hålla värdföretaget ansvarigt för underlåtenhet att uppfylla villkoren för inresa, vistelse och rörlighet enligt direktivet. Om värdföretaget hålls ansvarigt ska det finnas sanktioner som är effektiva, proportionella och avskräckande. Enligt artikel 9.3 ska medlemsstaterna vidta åtgärder i syfte att förhindra potentiellt missbruk och ålägga sanktioner vid överträdelser av direktivet. Åtgärderna ska omfatta övervakning, bedömning och, i lämpliga fall, kontroll i enlighet med nationell rätt eller administrativ praxis. I artikel 23.7, som är kopplad till direktivets bestämmelser om rörlighet för kortare och längre vistelse i artiklarna 21 och 22, anges att medlemsstaterna får ålägga ett värdföretag som är etablerat på territoriet sanktioner om a)värdföretaget har underlåtit att underrätta myndigheterna om rörlighet avseende kortare vistelse enligt artikel 21.2 och 21.3, b)ett ICT-tillstånd eller ett ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse används i andra syften än de för vilka det utfärdades, c)ansökan om tillstånd har lämnats in till en annan medlemsstat än den medlemsstat där den längsta sammanlagda vistelsen sker, d)den person som är föremål för företagsintern förflyttning inte längre uppfyller de kriterier och villkor på vars grund rörligheten tilläts och värdföretaget underlåter att underrätta de behöriga myndigheterna i den Prop. 2017/18:34 andra medlemsstaten om en sådan ändring, eller e) den person som är föremål för företagsintern förflyttning började arbeta i den andra medlemsstaten trots att villkoren för rörligheten inte var uppfyllda enligt artikel 22.2 d. Värdföretaget bör inte hållas ansvarigt eller åläggas särskilda sanktioner En utgångspunkt i svensk rätt har varit att det är den enskilde sökanden som har ansvaret för att han eller hon har de tillstånd som behövs för att ha rätt att resa in, vistas och arbeta i . Vid genomförandet av ICT-direktivet saknas anledning att välja lösningar som påtagligt avviker från den svenska ordningen annat än om direktivet kräver det. Om det senare skulle göras förändringar i det allmänna regelverket kan det på motsvarande sätt då finnas anledning till nya ställningstaganden med avseende på reglerna som genomför ICT- direktivet. Mot den bakgrunden görs i avsnitt 11.2 bedömningen att möjligheten att låta värdföretaget ansöka om tillstånd för den enskildes räkning inte bör utnyttjas. TCO och anser att möjligheten att hålla värdföretaget ansvarigt för underlåtenhet att uppfylla direktivets villkor för inresa, vistelse och rörlighet ändå bör utnyttjas. TCO pekar på att arbetsgivaren har en aktiv roll vid ansökningar om arbetstillstånd inom ramen för det svenska regelverket och har en direkt makt att avgöra om villkoren för inresa är uppfyllda. Regeringen instämmer i och för sig i uppfattningen att arbetsgivaren generellt sett har en viktig roll vid ansökningar om arbetstillstånd. Den möjlighet som är i fråga riktar sig dock inte mot arbetsgivaren utan mot värdföretaget, som inte ansvarar för anställningsavtalet gentemot arbetstagaren. Vidare är det, enligt regeringens mening, inte lämpligt att ge värdföretaget ett ansvar för underlåtenhet att uppfylla direktivets villkor när det inte är värdföretaget som ska ge in ansökan. Åtgärder i syfte att förhindra missbruk från företagens sida får därför i stället, enligt regeringens mening, vidtas på annat sätt. Vid den bedömningen krävs inga lagstiftningsåtgärder med anledning av artikel 9.1 och 9.2. Vad avser möjligheten att införa sanktioner i samband med rörlighet inom EU anges i avsnitten 10.1 och 11.2 att något underrättelsekrav för värdföretag vid kortare vistelse inte bör införas och att värdföretagen inte bör få ansöka om ett tillstånd för rörlighet för längre vistelse. Följaktligen bör det inte införas sanktioner om det finns brister i underrättelseskyldigheten i samband med en kortare vistelse eller om en ansökan har lämnats in till fel medlemsstat (artikel 23.7 a och c). När det gäller ett tillstånd som används för andra syften än för vilka det utfärdades (artikel 23.7 b) är det i första hand utlänningens ansvar att se till att villkoren för det beviljade tillståndet respekteras. Av denna anledning bedöms det inte ändamålsenligt att införa en möjlighet att ålägga värdföretaget en sanktion för att tillståndet används i andra syften än för vilka det har beviljats. I avsnitt 11.11 föreslås att värdföretaget ska underrätta om förändringar som påverkar villkoren för ett ICT- tillstånd för rörlighet för längre vistelse. Regeringen bedömer att denna 2017/18:34 anmälningsskyldighet är tillräcklig och att möjligheten att ålägga värdföretaget en sanktion för underlåtenhet att anmäla ändrade uppgifter av betydelse för tillståndet enligt artikel 23.7 d, i dessa situationer, som bedöms bli få, inte bör utnyttjas. I artikel 23.7 e anges en möjlighet för medlemsstaterna att införa en sanktion för värdföretag om en utlänning har börjat arbeta trots att villkoren för rörligheten inte var uppfyllda enligt artikel 22.2 d. Syftet med bestämmelsen torde vara att förhindra att en utlänning arbetar trots att han eller hon saknar nödvändiga tillstånd. En utlänning som arbetar utan att ha de tillstånd som krävs för arbete i riskerar bl.a. att avvisas eller utvisas enligt bestämmelserna i 8 kap. UtlL. Mot den bakgrunden saknas skäl att införa ytterligare bestämmelser för att säkerställa att utlänningar inte arbetar i utan tillstånd. Åtgärder mot missbruk och sanktioner vid överträdelser Bestämmelsen i artikel 9.3 är allmänt hållen och innebär att medlems- staterna ska vidta åtgärder i syfte att förhindra potentiellt missbruk och ålägga sanktioner vid överträdelser av direktivet som ska omfatta övervakning, bedömning och, i lämpliga fall, kontroll i enlighet med nationell rätt eller administrativ praxis. Som framgår av avsnitt 11.2 kommer att fatta beslut i första instans i ärenden om ICT-tillstånd och ICT-tillstånd för rörlighet för längre vistelse. Precis som när det gäller andra ärenden om arbetskraftsinvandring kommer det att inom ramen för prövningen av ansökningar om tillstånd finnas ett ansvar för att kontrollera den sökandes skötsamhet genom kontroll i belastnings- registret och att villkoren i anställningsavtalet uppfyller de krav som föreslås i det nya kapitlet.