prop · H403173 · 2017-04-26 00:00:00 — avgiftens högsta belopp på basis av koncernens omsättning ska dock enligt utredningens förslag förbehållas överträdelser av penningtvätts- regelverket. Enligt regeringens mening är det i och för sig önskvärt att göra det möjligt för att ingripa med proportionella och avskräckande sanktionsavgifter även för andra överträdelser än sådana som avser penningtvättslagen. Den bestämmelse i gällande rätt som reglerar sanktionsavgiften innehåller dock, i förhållande till betalningsinstitut som även bedriver annan verksamhet än tillhanda- hållande av betaltjänster, en begränsning vad avser omsättningsbegreppet som inte korrelerar med direktivets krav. Hur denna begränsningsregel förhåller sig till de krav som följer av penningtvättsdirektivet har inte varit föremål för utredningens överväganden. Det finns inom ramen för detta lagstiftningsärende inte möjlighet att göra den analys som krävs i detta avseende. Enligt regeringens mening bör det därför nu endast införas en särreglering av sanktionsavgifterna vid överträdelser av penningtvättsregelverket som uppfyller kraven i fjärde penningtvätts- direktivet. Utredningens förslag i detta avseende bör därför inte genomföras fullt ut. Vidare anser regeringen att begreppet straffavgift i lagen bör bytas ut mot begreppet sanktionsavgift. Ingripanden mot registrerade betaltjänstleverantörer möjligheter att ingripa enligt betaltjänstlagen mot en registrerad betaltjänstleverantör vid en överträdelse av penningtvätts- lagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen omfattar enligt gällande rätt endast en möjlighet att meddela ett föreläggande att vidta åtgärder för att komma till rätta med situationen eller att upphöra med verksamheten. När det gäller registrerade betaltjänstleverantörer är således flera lagstiftningsåtgärder nödvändiga för att uppfylla direktivets krav vad gäller ingripanden. Enligt regeringens mening bör betaltjänstlagen kompletteras genom att ges möjlighet att ingripa genom sanktionsavgift mot registrerade betaltjänstleverantörer vid överträdelser av penningtvätts- regelverket. Vad gäller ingripande mot en registrerad betaltjänst- leverantör som är en fysisk person bör ett sådant ingripande förutsätta att överträdelsen är allvarlig, upprepad eller systematisk och att och personen i fråga uppsåtligen eller av grov oaktsamhet orsakat överträdelsen (jfr avsnitt 13.5.4). bör även ges möjlighet att ingripa mot ledningspersoner för en överträdelse av penningtvättslagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av den lagen som en registrerad betaltjänstleverantör som är en juridisk person har gjort sig skyldig till. Ingripande bör kunna ske på samma sätt och på samma grunder som ingripanden mot ledningspersoner i betalnings- institut. Ett ingripande mot en fysisk person i egenskap av lednings- person bör således ske genom beslut att personen i fråga av tre till inte får inneha en ledande position i ett registrerad betaltjänstleverantör eller genom beslut om sanktionsavgift. bör pröva frågor om ingripande genom sanktionsavgift mot registrerade betaltjänstleverantörer som är fysiska personer samt ingripanden mot ledningspersoner genom sanktionsföreläggande (jfr avsnitt 13.5.6). Det bör också tydliggöras att Prop. 2016/17:173 samtliga omständigheter ska beaktas vid val av ingripande samt vid fastställande av nivån på sanktionsavgift (jfr avsnitt 13.5.5). Beräkningen av sanktionsavgiftens storlek bör ske på samma grunder och inom samma ramar som regeringen föreslår i fråga om övriga finansiella aktörer (jfr avsnitten 13.5.2–13.5.4). 13.13Lagen om elektroniska pengar Regeringens förslag: ska kunna ingripa mot en registrerad utgivare av elektroniska pengar som överträder penningtvättslagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av den lagen genom beslut om sanktionsavgift. Vid överträdelser av penningtvättslagen och föreskrifter som meddelats med stöd av den lagen ska sanktionsavgiften för pengar och registrerade utgivare uppgå till lägst och högst fastställas till det högsta av av företagets omsättning närmast föregående räken- skapsår eller, i förekommande fall, motsvarande omsättning på koncernnivå, 2.två gånger den vinst som företaget gjort till följd av regelöverträdelsen, om beloppet går att fastställa, eller 3.ett belopp i kronor motsvarande . ges även möjlighet att ingripa mot ledningspersoner i ett pengar och en registrerad utgivare om institutet eller utgivaren har gjort sig skyldig till en överträdelse av penningtvättslagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av den lagen. får endast ingripa mot en ledningsperson om överträdelsen som den juridiska personen har gjort sig skyldig till är allvarlig, upprepad eller systematisk och ledningspersonen i fråga uppsåtligen eller av grov oaktsamhet har orsakat överträdelsen. Ett ingripande ska ske genom ett förbud att av tre till upprätthålla en ledande position i ett institut eller en utgivare eller genom beslut om sanktionsavgift. Sanktionsavgiften för en ledningsperson ska högst fastställas till det högsta av 1. två gånger den vinst som personen gjort till följd av regelöver- trädelsen om beloppet går att fastställa, eller 2. ett belopp som per i kronor motsvarade . Avgiften ska tillfalla staten. ska pröva frågor om ingripande mot lednings- personer genom sanktionsföreläggande. I lagen ska tydliggöras vilka faktorer som ska ligga till grund för valet av sanktion och för sanktionsavgiftens storlek. Lagen ska innehålla en exemplifierande uppräkning av de omständigheter som kan tillmätas betydelse. Termen straffavgift ersätts med sanktionsavgift. 2016/17:173 Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningens förslag avviker från regeringens förslag när det gäller avgränsningen av den personkrets som ska anses ha en ledande ställning i en juridisk person. Utredningens förslag avviker vidare genom att det innehåller en bestämmelse som uttryckligen anger att ska kunna ingripa när ett åsidosättande av skyldigheterna enligt penningtvättslagen har åstadkommits genom att en person i ledande ställning antingen själv har överträtt en bestämmelse till förmån för företaget eller brustit i tillsyn och kontroll av underställd personal på ett sådant sätt att de underställde kunnat begå överträdelsen. Utredningens förslag avviker vidare från regeringens förslag när det gäller sanktionsavgiftens ramar och beräkning för juridiska personer för andra överträdelser än sådana som avser penningtvättslagen. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. och Förvaltnings- rätten i synpunkter på förslaget redovisas och bemöts i avsnitten 13.3, 13.5.2 och 13.5.3. Skälen för regeringens förslag I avsnitt 13.3 gör regeringen bedömningen att möjligheter att ingripa mot kreditinstitut och finansiella institut innebär att de krav som uppställs i artiklarna 59.2 a–c, 60.5 och 60.6 i fjärde penningtvättsdirektivet är uppfyllda i gällande rätt. Verksamhetsutövare som står under Finansinsektionens tillsyn kan således bli föremål för ett offentligt meddelande, en anmodan om att upphöra med sitt agerande och återkallande eller tillfällig indragning av auktorisering, om verksamhets- utövaren är föremål för en auktorisation. Juridiska personer kan vidare göras ansvariga för överträdelser som begås till deras förmån av vissa utpekade personer. Av direktivet följer dock även krav på att tillsynsmyndigheten ska ha möjlighet att ingripa mot verksamhetsutövare genom sanktionsavgifter och krav på att vissa fysiska personer ska kunna hållas ansvariga för en juridisk persons överträdelser genom ett tillfälligt förbud att utöva vissa funktioner samt genom sanktionsavgifter. Direktivet reglerar vidare den lägsta nivån på den maximala sanktionsavgiften när verksamhetsutövaren är ett kreditinstitut eller ett finansiellt institut samt vilka omständigheter som ska beaktas när de behöriga myndigheterna fastställer typen av och nivån på administrativa sanktioner (artiklarna 58.3, 59.2 d, 59.3 och 60.4). Utgivare av elektroniska pengar är finansiella institut i fjärde penningtvättsdirektivets mening (artikel 3.2). Av lagen (2011:755) om elektroniska pengar framgår att Finansinspek- tionens befogenhet att ingripa mot ett pengar vid en överträdelse av penningtvättslagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen inkluderar, om betalningsinstitutet fått en anmärkning eller varning, möjligheten att besluta om en straffavgift på lägst och högst . inte överstiga av betalningsinstitutets omsättning närmast föregående räkenskapsår. Lagen om elektroniska pengar bör således kompletteras för att uppfylla direktivets krav vad gäller sanktioner. Beräkningen av sanktionsavgiftens storlek, när det gäller överträdelser av penningtvättsregelverket, bör ske på samma grunder och inom samma ramar som regeringen föreslår i fråga om övriga finansiella aktörer (se avsnitt 13.5.2). bör därutöver, vid överträdelser av penningtvättslagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av den lagen, ges möjlighet att ingripa mot fysiska personer i ledningen i ett pengar. Förfaranderegler för sanktioner mot dessa personer bör också införas (se avsnitten 13.5.3 och 13.5.6). får enligt gällande rätt avstå från ingripande, om en överträdelse är ringa eller ursäktlig, om institutet gör rättelse eller om någon annan myndighet har vidtagit åtgärder mot institutet som bedöms vara tillräckliga. Det bör därutöver tydliggöras att samtliga omständigheter ska beaktas vid val av ingripande samt vid fastställande av nivån på sanktionsavgift (jfr avsnitt 13.5.5). Utredningen föreslår att överträdelser av andra bestämmelser än penningtvättslagen och föreskrifter som meddelats med stöd av den lagen ska kunna bli föremål för sanktionsavgifter av samma storlek som vid överträdelser av penningtvättsregelverket. Möjligheten att beräkna sanktionsavgiftens högsta belopp på basis av koncernens omsättning ska dock enligt utredningens förslag förbehållas överträdelser av penningtvättsregelverket. Enligt regeringens mening är det i och för sig önskvärt att göra det möjligt för att ingripa med proportionella och avskräckande sanktionsavgifter även för andra överträdelser än sådana som avser penningtvättslagen. Den bestämmelse i gällande rätt som reglerar sanktionsavgiften innehåller dock, i förhållande till pengar som även bedriver annan verksamhet än utgivning av elektroniska pengar, en begränsning vad avser omsättningsbegreppet som inte korrelerar med direktivets krav. Hur denna begränsningsregel förhåller sig till de krav som följer av penningtvättsdirektivet har inte varit föremål för utredningens överväganden. Det finns inom ramen för detta lagstiftningsärende inte möjlighet att göra den analys som krävs i detta avseende. Enligt regeringens mening bör det därför nu endast införas en särreglering av sanktionsavgifterna vid överträdelser av penningtvättsregelverket som uppfyller kraven i fjärde penningtvättsdirektivet. Utredningens förslag i detta avseende bör därför inte genomföras fullt ut. Slutligen anser regeringen att begreppet straffavgift i lagen bör bytas ut mot begreppet sanktionsavgift. Ingripanden mot registrerade utgivare möjligheter att enligt lagen om elektroniska pengar ingripa mot en registrerad utgivare vid en överträdelse av penningtvätts- lagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen omfattar enligt gällande rätt endast beslut om föreläggande att vidta åtgärder för att komma till rätta med situationen eller att upphöra med verksamheten. När det gäller registrerade utgivare är 2016/17:173 således flera lagstiftningsåtgärder nödvändiga för att uppfylla direktivets krav vad gäller ingripanden. Enligt regeringens mening bör lagen om utgivning av elektroniska pengar kompletteras genom att ges möjlighet att ingripa mot registrerade utgivare vid överträdelser av penningtvättsregel- verket genom sanktionsavgift. bör även ges möjlighet att ingripa mot ledningspersoner för en överträdelse av penningtvättslagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen som en registrerad utgivare har gjort sig skyldig till. Ingripande bör kunna ske på samma sätt och på samma grunder som ingripanden mot ledningspersoner i pengar. Ett ingripande mot en ledningsperson bör således ske genom beslut att personen i fråga av tre till inte får inneha en ledande position i en registrerad utgivare eller genom beslut om sanktionsavgift. bör pröva frågor om ingripande genom sanktionsavgift mot registrerade betaltjänstleverantörer som är fysiska personer samt ingripanden mot ledningspersoner genom sanktionsföreläggande. Det bör också tydliggöras att samtliga omständigheter ska beaktas vid val av ingripande samt vid fastställande av nivån på sanktionsavgift. Beräkningen av sanktionsavgiftens storlek bör ske på samma grunder och inom samma ramar som regeringen föreslår i fråga om övriga finansiella aktörer. För en närmare redogörelse för regeringens överväganden se avsnitten 13.5.2, 13.5.3, 13.5.5 och 13.5.6. 13.14Ingripanden mot verksamhetsutövare som inte är kreditinstitut eller finansiella institut Som framgår i avsnitt 13.1 är en av nyheterna i fjärde penningtvätts- direktivet att även icke-finansiell verksamhet ska omfattas av en sanktionsregim som liknar den som gäller för kreditinstitut och finansiella institut. Sanktionsregimen för icke-finansiella verksamhets- utövare innehåller dock en lägre nivå på den högsta sanktionsavgiften som ska kunna beslutas mot en juridisk person eller fysiska personer i dess ledning. I det följande (avsnitten 13.15–13.20) finns regeringens förslag till genomförande av direktivet i dessa avseenden för de icke- finansiella verksamhetsutövarna. 13.15.1Föreläggande om rättelse och om att upphöra med verksamheten Regeringens förslag: Bestämmelsen om tillsynsmyndighetens möjlighet att förelägga en verksamhetsutövare att göra rättelse vid överträdelser av penningtvättslagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av den lagen ska, med några tillägg, överföras till den nya penningtvättslagen. ska kunna förelägga en verksamhetsutövare att upphöra med verksamheten vid överträdelser av penningtvättslagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av den lagen som är allvarliga, upprepade eller systematiska. Regeringens bedömning: Det krävs inga särskilda lagstiftnings- åtgärder för att genomföra direktivets krav att juridiska personer ska kunna ställas till svars för överträdelser som begås till deras förmån av vissa utpekade personer. Utreningens förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag och bedömning. Utredningens förslag avviker från regeringens förslag genom att det i utredingens förslag uttryckligen anges att tillsynsmyndigheten ska kunna ingripa när ett åsidosättande av skyldigheterna enligt penningtvättslagen har skett genom att en person i ledande ställning antingen själv har överträtt en bestämmelse till förmån för det finansiella institutet eller brustit i tillsyn och kontroll av underställd personal på ett sådant sätt att den underställde kunnat begå överträdelsen. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget och bedömningen eller har inget att invända mot dem. i anser att det behövs ett förtydligande av vad som avses med ”allvarlig upprepad eller systematisk” överträdelse. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Av artikel 59.2 a–c i direktivet följer att en verksamhetsutövare ska kunna bli föremål för ett offentligt meddelande vari den fysiska eller juridiska personen liksom överträdelsens karaktär anges, en anmodan om att den fysiska eller juridiska personen ska upphöra med sitt agerande och inte upprepa detta och återkallande eller tillfällig indragning av auktorisering, om verksamhetsutövaren är föremål för en auktorisation. Om en verksamhetsutövare överträder en bestämmelse i penningtvätts- lagen eller en föreskrift som har meddelats med stöd av den lagen har tillsynsmyndigheten enligt gällande rätt möjlighet att förelägga utövaren att vidta rättelse. Om rättelse inte görs får tillsynsmyndigheten förelägga verksamhetsutövaren att upphöra med verksamheten. Detta innebär att tillsynsmyndigheten har sådana möjligheter att ingripa som överensstämmer med de krav som uppställs i artikel 59.2 a–b. Den möjlighet att ingripa som regleras i artikel 59.2 c är inte aktuell vid ingripande enligt penningtvättslagen eftersom de aktörer som där är fråga om, bl.a. kontanthandlare, juristbyråer och tillhanda- hållare av vissa bokföringstjänster, inte är föremål för auktorisation. Bestämmelsen om tillsynsmyndighetens möjlighet att förelägga en verksamhetsutövare att göra rättelse vid överträdelser av penningtvättslagen eller en föreskrift som meddelats med stöd av lagen i den nuvarande penningtvättslagen bör, enligt regeringens mening, överföras till den nya penningtvättslagen. Regeringen anser att tillsynsmyndigheten enligt penningtvättslagen ska ha möjlighet att förelägga utövaren att vidta rättelse och att upphöra med verksamheten. För att säkerställa en proportionerlig tillämpning bör emellertid ett föreläggande om att upphöra med verksamheten till följd av överträdelser av lagen, vilket torde vara den mest ingripande sanktionen, kräva allvarliga, upprepade eller systematiska överträdelser. 2016/17:173 i anser att det behövs ett förtydligande av vad som avses med allvarlig, upprepad eller systematisk överträdelse. Enligt regeringens mening är det inte ändamålsenligt att i lagtexten ange närmare kriterier för denna bedömning, eftersom tillsynsmyndigheterna bör kunna tas hänsyn till utvecklingen på området och i rättstillämpningen utveckla begreppen. föreslår att det i lag- eller förordningstexten införs en skyldighet för tillsynsmyndigheten att underrätta registreringsmyndigheten om fattat beslut. Enligt regeringens mening bör en reglering av det slag som föreslår ske i föreskrifter på lägre nivå än lag. Av direktivet följer vidare att medlemsstaterna ska se till att juridiska personer kan ställas till svars för de överträdelser som avses i artikel 59.1 och som begås till deras förmån av någon som agerar antingen enskilt eller som en del av den juridiska personens organisation och som har en ledande ställning i denna (artikel 60.5) Medlemsstaterna ska också se till att juridiska personer kan ställas till ansvar när brister i den tillsyn eller kontroll som ska utföras av en sådan person har gjort det möjligt för en person som är underställd den juridiska personen att till dennes förmån begå överträdelser enligt artikel 59.1 (artikel 60.6). För att ingripa mot en juridisk person för överträdelser av penning- tvättsregelverket krävs dock, enligt regeringens bedömning, inte att det fastställs att en person i ledande ställning har medverkat till överträdelsen genom aktiv handling eller bristande tillsyn över underställd personal. De krav som anges i artikel 60.5 och 60.6 i direktivet tillgodoses således utan särskild reglering med motsvarande innehåll. 13.15.2 Sanktionsavgifter mot juridiska personer Regeringens förslag: ska kunna ingripa mot verksamhetsutövare som är juridiska personer genom beslut om sanktionsavgift vid överträdelser av penningtvättslagen och föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen. Sanktionsavgift får inte meddelas vid överträdelser som är ringa. Sanktionsavgiften ska uppgå till lägst och högst fastställas till det högsta av 1.två gånger den vinst som verksamhetsutövaren gjort till följd av regelöverträdelsen, om beloppet går att fastställa, eller 2.ett belopp i kronor motsvarande . Avgiften ska tillfalla staten. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningens förslag avviker från regeringens förslag genom att enligt utredningens förslag ska ett ingripande genom sanktionsavgift ska få ske även när tillsynsmyndigheten ingriper mot en överträdelse genom ett föreläggande. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Förvaltningsrätten i anför att det är oklart i vilka fall ingripande ska göras genom sanktionsavgift och i vilka fall det ska göras genom vitesföreläggande och att förhållandet mellan sanktionsavgift och vite bör förtydligas. vidare att det från legalitetssynpunkt är angeläget att gränsen för det område där sanktionsavgifter kan komma i fråga tydliggörs. i önskar ett förtydligande av vad som avses med överträdelse som ”inte är ringa”. FAR anser att användningen av sanktionsavgifter tydligt ska begränsas på sätt som medges i artikel 59.1 i direktivet. Det bör uttryckligen i lagtexten anges att det ska vara fråga om en kombination av allvarliga, upprepade och/eller systematiska överträdelser för att en sanktionsavgift ska kunna meddelas. Det bör vidare, enligt FAR:s uppfattning, tydligare framgå att två gånger vinsten av överträdelsen eller, om sådan inte går att fastställa, , är maximibeloppet för sanktionsavgiften. FAR framhåller att framstår som ett orimligt högt takbelopp utifrån de verksamheter som bedrivs av FAR:s medlemmar, även om detta belopp är den minsta maximala sanktionsavgift som anges i direktivet. Det bör därför tydligt markeras i lagtexten att det endast i undantagsfall kan bli fråga om så höga sanktionsavgifter. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 59.2 e i fjärde penningtvättsdirektivet ska tillämpliga administrativa sanktioner och åtgärder omfatta maximala administrativa sanktionsavgifter på minst två gånger den vinst som erhållits genom överträdelsen, om det går att fastställa denna vinst, eller . Det inga bestämmelser om sanktionsavgifter i den nuvarande penning- tvättslagen. Sådana bestämmelser bör därför införas. Den första frågan som bör beaktas är under vilka förhållanden som en sanktionsavgift bör kunna beslutas. Möjligheten att besluta om sanktionsavgift har, vid genomförande av tidigare EU-direktiv i exempelvis lagen om bank- och finansierings- rörelse samt flera andra finansiella rörelselagar, inte begränsats till fall då en överträdelse som begås av en juridisk person är allvarlig, upprepad eller systematisk. Sådana kvalificerande rekvisit föreslås inte heller i de lagar som rör finansiella institut där bestämmelser om sanktioner förs in med anledning av fjärde penningtvättsdirektivet. Enligt regeringens bedömning saknas tungt bärande skäl för att göra en annan bedömning avseende de sanktionsbestämmelser som förs in i penningtvättslagen. Om verksamhetsutövaren är en fysisk person krävs dock att överträdelsen är allvarlig, upprepad eller systematisk för att en sanktionsavgift ska kunna beslutas (se avsnitt 13.15.3). I de fall som verksamhetsutövaren är en juridisk person bör det dock inte komma i fråga att använda sanktionsavgifter vid enstaka överträdelser som inte är av allvarlig art. Detta markeras genom att det inte är möjligt att besluta om sanktionsavgift vid ringa överträdelser. Detta bör också avspeglas i det spann inom vilket sanktionsavgiftens storlek får bestämmas. Genom att införa en bestämmelse om att den lägsta avgift som kan beslutas inte får understiga markeras att överträdelsen måste vara av viss dignitet för att föranleda sådan avgift. Det bör också påpekas att möjligheten att besluta om sanktionsavgifter som uppgår till inte innebär att tillsynsmyndigheten åläggs att regelmässigt besluta om avgifter i den storleksordningen. När avgiftens storlek bestäms inom det tillämpliga spannet ska bl.a. verksamhetsutövarens finansiella ställning beaktas (jfr avsnitt 13.15.5). Sanktionsavgiftens storlek i ett enskilt fall avgörs 2016/17:173 således i stor utsträckning av sådana förhållanden som enligt FAR bör beaktas, och bör i regel stå i relation till verksamhetensutövarens storlek, Det saknas därför skäl att införa några ytterligare begränsande bestämmelser avseende sanktionsavgiftens storlek. i önskar ett förtydligande av vad som avses med överträdelse som ”inte är ringa”. mening är det inte ändamålsenligt att i lagtexten ange närmare kriterier för vad som ska utgöra en ringa överträdelse. Anledningen till detta är att