prop · H403188 · 2017-05-18 00:00:00 — Dessutom ska myndigheten bidra till kunskapsutveckling i frågor som rör delaktighet, tillgänglighet, universell utformning, välfärdsteknologi, miljö, levnadsvillkor och rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Myndigheten ska arbeta tvärsektoriellt och sprida kunskap, ansvara för utbildnings- och informationsinsatser, förmedla erfarenheter och goda exempel, initiera utvecklingsarbete, initiera och följa forskning Prop. 2016/17:188 samt främja innovationer i nationella och internationella sammanhang. Myndigheten ska vidare främja ett systematiskt och effektivt genomförande av funktionshinderspolitiken på alla nivåer i samhället samt följa upp, utvärdera och analysera insatser från statliga myndigheter, kommuner, landsting och andra aktörer i förhållande till de funktionshinderspolitiska målen. Myndigheten ska ha samlad kunskap om arbetet för ökad tillgänglighet och dess resultat samt om utveckling och skillnader i levnadsvillkoren för personer i alla åldrar och kön med funktionsnedsättningar, bland annat genom att göra kartläggningar, uppföljningar, utvärderingar och analyser däribland samhällsekonomiska analyser (jfr. 1, 3, och 4 §§ i nämnd förordning). Regeringen kan konstatera att MFD genom instruktionen har försetts med de instrument som krävs för att effektivt kunna följa utvecklingen inom funktionshinderspolitiken. Regeringen ser dock att myndigheten då styr- och uppföljningssystemet bereds kommer att behöva följa utvecklingen noggrant så att inte denna minskar i takt eller avstannar. Regeringen anser att det är väsentligt att myndigheten använder de verktyg som ges i instruktionen fullt ut för att följa verksamheten och hålla regeringen underrättad om denna. MFD bör även fortsättningsvis till regeringen lämna in en årlig rapport över utvecklingen men även, om det är påkallat, lämna information i särskild ordning. Stärkt stöd till kommuner och landsting Det är av betydelse att landsting och kommuner kan ges stöd i sitt arbete med att genomföra sina funktionshinderspolitiska strategier och planer. Förutsättningar och kompetens i kommunerna kan dock variera. Större kommuner kan ha goda möjligheter till kompetensförsörjning inom exempelvis övergripande fysisk planering medan mindre kommuner inte alltid har möjligheter till fast egen kompetens inom ett sådant område. Möjligheterna till att integrera ett funktionshindersperspektiv i kommunernas verksamhet kan därmed variera bl.a. beroende på dessa förhållanden. Landstingen har ansvarsområden inom vilka utveckling av tillgänglighet och delaktighet är av särskild betydelse. Det gäller bl.a. folkhälsa och vård, deltagande i politisk verksamhet, kultur, trafik och samhällsplanering samt miljö och hållbar utveckling. Det är dock viktigt att i detta sammanhang betona kommunernas och landstingens självständiga roll i enlighet med den kommunala självstyrelsen och uppmärksamma att funktionshinderspolitiken ofta genomförs hos dessa huvudmän genom regionala och lokala funktionshinderspolitiska mål och strategier där målsättningar och riktlinjer för politiken anges. En viktig del i regeringens satsning blir således att genom MFD i samarbete med länsstyrelserna stödja de kommunala huvudmännen i deras arbete med att genomföra sina mål och strategier för genomförande av funktionshinderspolitiken. Enligt förordning (2007:825) med länsstyrelseinstruktion ska länsstyrelserna verka för att nationella mål får genomslag i länen, vilket omfattar bl.a. nationella mål för funktionshinderspolititiken. Instruktionen föreskriver också att länsstyrelserna vid samråd, beslut och andra åtgärder ska verka för tillgänglighet och 2016/17:188 delaktighet för personer med funktionsnedsättning. Vidare föreskrivs att länsstyrelserna ska integrera ett jämställdhets- och rättighetsperspektiv i sin verksamhet genom att belysa, analysera och beakta jämställdhet och mänskliga rättigheter i den egna verksamheten, särskilt skyddet mot diskriminering. Regeringen gör bedömningen att bör tilldelas MFD:s anslag för konkret stöd till landsting och kommuner i deras arbete med att integrera funktionshindersperspektivet i verksamheter samt för att ge stöd i arbetet med att genomföra funktionshinderspolitiska mål och strategier hos dessa huvudmän. I arbetet ska beaktas såväl ett rättighetsperspektiv som ett jämställdhets- och barnrättsperspektiv. Uppdraget bör genomföras i samråd med Kommuner och Landsting. Länsstyrelserna i berörda län bör utgöra samarbetspart till MFD i arbetet med att stödja landsting och kommuner. MFD får vid disponering av medlen fördela medel till länsstyrelserna som MFD samarbetar med vid genomförande av uppdraget. Regeringen har för avsikt att återkomma med närmare överväganden om inriktning och nyttjande av de aktuella medlen, bl.a. vilka villkor som bör ställas upp för medelsfördelningen. 10Ökade kunskaper om mänskliga rättigheter och funktionshinder i kommuner och landsting Regeringens bedömning: bör ges i uppdrag att inom ramen för och i samverkan med Kommuner och Landsting och andra berörda aktörer, ta fram och genomföra en webbaserad utbildning om vad det offentligas ansvar för mänskliga rättigheter betyder för den praktiska yrkesutövningen i kommunala eller landstingskommunala verksamheter. Uppdragets kostnader beräknas till och finansieras inom ramen för utgiftsområde 9, anslag 4:2 Vissa statsbidrag inom funktionshindersområdet. Skälen för regeringens bedömning Regeringen konstaterar att det fortsatt finns ett behov av insatser för kompetensutveckling gällande mänskliga rättigheter avseende funktionshinder och att detta gäller särskilt den praktiska tillämpningen hos anställda som arbetar i verksamheter som möter enskilda i kommuner och landsting. Det är i mötet mellan anställda och den enskilde som mänskliga rättigheter omsätts till praktik. Kompetensinsatser gällande förhållningssätt och agerande utifrån mänskliga rättigheter till dem som möter den enskilde i sitt arbete såsom personal inom hälso- och sjukvård, funktionshindersstöd och äldreomsorg etc. har inte getts i så stor Det är av särskild vikt att fokus är på det offentligas ansvar Prop. 2016/17:188 för mänskliga rättigheter i den praktiska yrkesutövningen, i synnerhet där anställda i sin yrkesutövning ska främja individens självständighet och självbestämmande. Det finns ett behov av att anställda i verksamheter som möter personer med funktionsnedsättning ges insikt och förståelse för att de i sin roll som offentligt anställda har ett ansvar att säkerställa att människor, inklusive personer med funktionsnedsättning, får sina rättigheter tillgodosedda. Det handlar om att i sin yrkesutövning och sitt agerande kunna tillämpa ett rättighetsperspektiv i vardagen. Mot den bakgrunden gör regeringen bedömningen att det finns skäl att överväga särskilda utbildningsinsatser för anställda inom kommun och landsting. Regeringen anser att en lämplig åtgärd för en sådan utbildning är att den genomförs inom ramen för den s.k. . Detta är en webbaserad nationell plattform som samlar kunskap inom evidensbaserad praktik, psykisk ohälsa, äldre, missbruk, barn och unga samt funktionshinder. Kunskapsguiden ska ge bästa tillgängliga stöd samt kunskap och vägledning i yrkesroller. Syftet med kunskapsguiden är att underlätta kunskapsstyrning, kunskapsspridning och kunskapsinhämtning samt att främja att personal på alla nivåer som arbetar med hälsa, vård och omsorg ska kunna använda den mest aktuella kunskapen och de bästa metoderna och modellerna. bör ges i uppdrag att inom ramen för , i samverkan med Kommuner och Landsting (SKL) och med berörda aktörer, ta fram och genomföra en webbaserad utbildning om vad det offentligas ansvar för mänskliga rättigheter betyder för den praktiska yrkesutövningen i kommunala eller landstingskommunala verksamheter. FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning ska vara en utgångspunkt i arbetet. bör tillföras för detta ändamål. Kompetensutveckling för statligt anställda har regeringens uppdrag att utarbeta och genomföra ett övergripande program för kompetensutvecklingsinsatser om de mänskliga rättigheterna för anställda inom statlig förvaltning. Uppdraget syftar till att utvalda myndigheters personal ska ha tillräcklig kännedom om de mänskliga rättigheterna och deras innebörd för att kunna känna igen situationer där rättighetsfrågor aktualiseras inom ramen för den egna yrkesutövningen. Inom ramen för uppdraget har utarbetat ett övergripande program för kompetensutvecklingsinsatser innefattande utbildningar på grundläggande och avancerad nivå. I samverkan med Kommuner och Landsting har bl.a. tagit fram en webbaserad introduktion till mänskliga rättigheter. Arbetet har även inkluderat framtagande av utbildningsmaterial och metoder för spridning av materialet. ska slutredovisa uppdraget . 2016/17:188 Mänskliga rättigheter i kommuner och landsting Av regeringens strategi för det nationella arbetet med mänskliga rättigheter (skr. 2016/17:29) framgår att en väsentlig del av konventionsefterlevnad vad gäller mänskliga rättigheter är beroende av verksamheten i kommuner och landsting. Rätten till exempelvis hälsa, utbildning, delaktighet och inflytande konkretiseras i mötet mellan dessa aktörer och medborgarna. Kommunerna ska enligt regeringsformen sköta lokala och regionala angelägenheter av allmänt intresse på den kommunala självstyrelsens grund (14 kap. 2 § regeringsformen). Den kommunala självstyrelsen innebär att kommunerna och landstingen har en långtgående självständighet i hur verksamheten ska utformas och vilka åtgärder som ska vidtas för att säkerställa respekt för de mänskliga rättigheterna, jfr 2 kap. 2 § kommunallagen (1991:900). En viktig del i regeringens arbete för konventionsefterlevnad bör därför vara en systematisk samverkan med kommuner och landsting. Mot den bakgrunden har regeringen en överenskommelse med SKL om att stärka arbetet för de mänskliga rättigheterna på nivå (A2014/02289/DISK och A2011/04602/DISK). Målet för överenskommelsen är att med utgångspunkt i de rekommendationer och synpunkter från internationella granskningsorgan som rör kommuner och landsting utveckla arbetet med att stärka respekten för mänskliga rättigheter samt kunskapen om hur mänskliga rättigheter kan omsättas i praktiken inom den kommunala verksamheten. Som en del i överenskommelsen har SKL genomfört en kartläggning av kommuners och landstings arbete med mänskliga rättigheter och av vilket stöd som behövs eller efterfrågas. sker arbetet med överenskommelsen enligt en handlingsplan (SKL:s dnr 11/7554) som bygger på slutsatserna i kartläggningen. I handlingsplanen betonas att det krävs en positionsförflyttning från enstaka punktinsatser till ett mer systematiskt arbete för att säkerställa mänskliga rättigheter i kommuner, landsting och regioner. Målgruppen för arbetet med handlingsplanen är framför allt ledande förtroendevalda och nyckelpersoner inom förvaltningen. Regeringens uppfattning är att överenskommelsen med SKL har visat sig vara en bra grund när det gäller att säkerställa efterlevnaden av de konventionsåtaganden som är relevanta för verksamheten i kommuner och landsting. Överenskommelsen bildar också en formaliserad plattform för samråd mellan regeringen och SKL. Regeringen följer aktivt, och samråder fortlöpande med SKL om, det arbete som sker inom ramen för överenskommelsen. SKL ska följa upp arbetet med överenskommelsen och lämna en samlad redovisning av verksamheten och medelsanvändningen . Översyn av styrningen inom Regeringens bedömning: En utredning bör tillsättas för att se över styrningen inom funktionshinderspolitiken med inriktning mot att beskriva tillämpningen av principen om universell utformning. Utredningen bör vidare lämna förslag till utformning av ett stabilt och långsiktigt styr- och uppföljningssystem som grundas på det nya nationella målet och den nya inriktningen. Skälen för regeringens bedömning Tillämpningen av principen om universell utformning bör beskrivas I FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning artikel 2 anges en definition av begreppet universell utformning. Definitionen innebär ”sådan utformning av produkter, miljöer, program och tjänster att de ska kunna användas av alla i största möjliga utsträckning utan behov av anpassning eller specialutformning. Universellt utformade ska inte utesluta hjälpmedel för enskilda grupper av personer med funktionsnedsättning där så behövs.” Principen om universell utformning kan innebära att när samhället utformas och planeras så är det grundläggande att göra rätt från början genom att redan initialt säkerställa tillgänglighet så att det inte finns behov av att åtgärda i efterhand. Exempel på principen eller inriktningen kan enligt rapport från Myndigheten för delaktighet (MFD) vara att säkerställa kompetensen hos personal eller de digitala systemens tillgänglighet eller att det finns tillräckligt breda dörrar. Det kan beröra allt från vallokaler och lekparker till en tågstation och omfatta allt från den byggda miljön till information och kommunikation. Alla fysiska produkter t.ex. mobiltelefoner, biljettautomater, hus och fordon bör utformas så att fler kan använda dem. I de system som binder samman olika tjänster och produkter måste det säkerställas att inte funktionshinder uppstår i överlappningarna mellan olika delar av systemen. Principen innebär i detta sammanhang inte tvingande regler eller någon formell styrning. Principen handlar heller inte om att lägga på nya kostnader utan ska betraktas som en vägledning som möjliggör överväganden så att onödiga hinder för användningen kan undvikas. Regeringen gör bedömningen att universell utformning kan bidra till att förverkliga konventionens intentioner samt målet om tillgänglighet och delaktighet. Universell utformning kan vidare bidra till att personer med funktionsnedsättning ska kunna ges möjlighet att verka i vardagen på samma villkor som människor utan funktionsnedsättning. Inom ramen för den utredning som föreslås kan förslag lämnas på hur principen om universell utformning i högre utsträckning ska kunna tillämpas av aktörer inom såväl offentlig som privat sektor. En viktig utgångspunkt är att åtagandet och kostnaderna för offentlig och privat sektor inte ska öka. Principen syftar i stället till att ge incitament och vägledning att göra rätt från början och därigenom bidra till att förbättrad effektivitet genom åtgärder som inte skapar behov av dyra särlösningar (se även avsnitt 5.2). 2016/17:188 Ett stabilt och långsiktigt styr- och uppföljningssystem Regeringen har i avsnitt 5 framhållit att viktiga utgångspunkter för den nya funktionshinderspolitiken bör vara långsiktighet och stabilitet. För att ge exempelvis statliga myndigheter och kommuner och landsting stabila planeringsförutsättningar behöver förändringar i t.ex. mål för samhällsområden och myndighetsuppgifter grundas på väl genomarbetade analyser och underlag för att kunna ligga fast . Som framgår i avsnitt 5 ger remissvar stöd för bedömningen att ytterligare beredning behövs inom dessa områden. Regeringen vill i detta sammanhang erinra om följande perspektiv som den nya funktionhinderspolitiken ska utgå från. Konventionen, inklusive de allmänna principerna, liksom de rekommendationer som kommittén har lämnat är en utgångspunkt i regeringens funktionshinderspolitik. Jämställdhet behöver bli en tydligare del av politiken. Att utjämna skillnader i levnadsvillkor mellan flickor och kvinnor samt pojkar och män med funktionsnedsättning är prioriterat. Likaså är det angeläget att tydliggöra barnets rättigheter i alla åtgärder som rör barn med funktionsnedsättning. Barn är rättighetsinnehavare enligt FN:s konvention om barnets rättigheter () och deras bästa ska vara i centrum i alla åtgärder som rör dem. Funktionshinderspolitiken är en del i arbetet för ett mer jämlikt samhälle. Människors socioekonomiska bakgrund eller utbildningsnivå ska inte avgöra vilken möjlighet vederbörande har att få rätt stöd. Åtgärder som syftar till att förebygga och motverka diskriminering är grundläggande om människors lika värde ska respekteras. Att förebygga uppkomsten av all form av diskriminering är därför en viktig del i arbetet för full delaktighet och jämlikhet. Individuella förutsättningar och behov är också en grundläggande utgångspunkt i arbetet för en socialt hållbar utveckling. De mål som har beslutats inom ramen för FN:s Agenda 2030 och de globala hållbarhetsmålen utgör härvid en viktig del i arbetet. När vi bygger samhället smart och hållbart ska hela befolkningens behov och förutsättningar beaktas. Vidare måste ansvars- och finansieringsprincipen tydligt gälla (prop. 2016/17:1, utgiftsområde 9, sid. 113). MFD har i sin rapport föreslagit effekt- och resultatmål för elva samhällsområden. I avsnitt 5 framgår dock att bl.a. dessa mål inte har kunnat beredas med berörda aktörer i önskvärd utsträckning utan behöver därför vidareutvecklas i samråd med bl.a. myndighetsföreträdare för dessa områden. Vidare behöver förutsättningar för möjligheten till uppföljning av identifierade mål också noggrant bedömas i detta sammanhang. MFD har vidare lämnat förslag som gäller styrningen av de statliga myndigheterna, bl.a. den som framgår av förordningen (2001:526) om de statliga myndigheternas ansvar för genomförandet av funktionshinderspolitiken. Även i detta sammanhang finns det behov av att utveckla underlaget. MFD:s förslag om ändrade uppgifter för myndigheterna kan prövas inom ramen för detta arbete. Sammantaget innebär de förändringar som MFD föreslår i sin rapport en betydande förändring för såväl genomförandet av funktionshinders- politiken som myndigheternas egen verksamhet. Detta ställer höga krav Prop. 2016/17:188 på ett tillräckligt beredningsunderlag och att berörda myndigheter bereds möjlighet till samråd i beredningsarbetet. Regeringen har mot denna bakgrund gjort bedömningen att styrningen av funktionshinderspolitiken bör övervägas vidare i en särskild utredning. Detta arbete bör utgå från de perspektiv som redovisas tidigare samt det föreslagna nationella målet för funktionshinderspolitiken och den nya inriktning på arbetet som föreslås i avsnitt 5. Arbetet bör resultera i att konkreta förslag ska kunna lämnas till utformning av ett stabilt och långsiktigt styr- och uppföljningssystem som är väl förankrat hos berörda myndigheter och organisationer. I propositionen lämnas förslag till förändrat nationellt mål. anförs för detta är att förändringar skett sedan det nuvarande målet infördes och att utgångspunkten för funktionshinderspolitiken numera är FN:s konvention om rättigheter för personer med funktions- Andra orsaker är svårigheter med uppföljning av delar av målet samt att nuvarande mål använder begreppet personer med funktionshinder i stället för det som gäller nämligen personer med Vidare fokuserar förslaget inte på enskilda diskri- Regeringen gör med sitt förslag till nationellt mål ett förtydligande och en uppdatering som visar bl.a. att konventionen är en Mot bakgrund av att det nya nationella målet innebär främst för- tydligande och uppdatering av begrepp, så bedömer regeringen att detta inte bör leda till ökade kostnader för vare sig stat, kommuner eller privata har i sitt remissvar konstaterat att förslaget inte får sådan betydelse för företag att rådet yttrar sig. nationella målet innebär i stället ett förbättrat stöd till olika aktörer i deras överväganden kring olika insatser för att öka delaktigheten för personer med funktionsnedsättning. Detta kan i sin tur skapa bättre förut- sättningar för samhällsekonomiskt effektiva lösningar med behov av lägre utnyttjande av offentligt finansierade individuella stöd. are orsak till att det nya målet inte bedöms leda till ökade kostnader är att det mål som föreslås är mer renodlat än nuvarande mål och tydligare inriktas mot funktionshinderspolitik. Målet är heller inte inriktat mot enskilda diskrimineringsgrunder utan är mer allmängiltigt. Regeringen föreslår också förändringar i inriktningen av arbetet med Nuvarande inriktning för funktionshinders- politiken beslutades i propositionen Från patient till medborgare – en nationell handlingsplan för handikappolitiken (prop. 1999/2000:79) och inriktningen innebär att det handikappolitiska arbetet ska identifiera och undanröja hinder för full delaktighet i samhället för människor med funktionshinder, att förebygga och bekämpa diskriminering av personer med funktionshinder, att ge barn, ungdomar och vuxna med funktions- hinder förutsättningar för självständighet och självbestämmande. Det förslag till inriktning som regeringen presenterar i denna proposition är de fyra områdena: principen om universell utformning, befintliga brister i tillgängligheten, individuella stöd och lösningar för att stärka individens självständighet samt att förebygga och motverka diskriminering. Dessa områden ska tillsammans bidra till det nationella målet om ett tillgängligt och jämlikt samhälle för alla personer, oavsett funktionsförmåga. Förslaget till inriktning innebär en högre grad av konkretisering av det nationella målet än vad som är fallet med nuvarande inriktning och en grund för vägledning vid t.ex. planering av insatser. Syftet med den föreslagna inriktningen är dock detsamma som för nu gällande inriktning, dvs. att identifiera och undanröja hinder för full delaktighet. Den nya inriktningen innebär dock ett förtydligande jämfört med nuvarande inriktning och är en vägledning för på vilket sätt funktionshinder kan förebyggas och undanröjas för att det nationella målet ska kunna nås. Regeringen bedömer att detta förslag inte leder till ökade kostnader för berörda aktörer. Genom att inriktningen av funktionshinderspolitiken nu blir tydligare skapas också förutsättningar för att fler beslut ska kunna fattas utifrån principen om universell utformning. Principen om universell utformning innebär inte tvingande regler eller någon formell styrning. Principen handlar heller inte om att lägga på nya kostnader i övrigt. På detta sätt kan onödiga funktionshinder undvikas och ökad tillgänglighet och delaktighet skapas. Det innebär även i detta fall att samhällsekonomiska aspekter i högre utsträckning kan beaktas. Konsekvenser för jämställdheten och för barnrättsperspektivet I utgångspunkterna för denna proposition anges att jämställdhet behöver bli en tydligare del av funktionshinderspolitiken. Att utjämna skillnader i levnadsvillkor mellan flickor och kvinnor samt pojkar och män med funktionsnedsättning är prioriterat. I regeringens förslag till nationellt mål beaktas jämställdhet och ett barnrättsperspektiv genom de allmänna principer som gäller för konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Det anges också att det nationella målet för funktionshinderspolitiken ska bidra till ökad jämställdhet och till att barnrättsperspektivet ska beaktas. Vid genomförandet av uppdrag som redovisas i avsnitt 7 samt av den utredning som redovisas i avsnitt 11, ska jämställdhetsaspekter särskilt beaktas. I utgångspunkter för propositionen framgår också att ett barnrättsperspektiv är angeläget att beakta i alla åtgärder som rör barn med funktionsnedsättning Förslag och bedömningar i denna proposition bedöms således sammantaget bidra till att stärka ett jämställdhets- och barnrättsperspektiv inom funktionshinderspolitiken. Förutsättningarna för jämställdhet bedöms öka och barn med funktionsnedsättning ges ökade förutsättningar till jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i samhället. Konsekvenser med anledning av förslag till uppdrag Myndigheten för delaktighet bör tillföras totalt för att stimulera genomförandet av regeringens funktionshinders- bör tillföras för att Prop. 2016/17:188 ta fram och genomföra en utbildning i mänskliga rättigheter och