prop · H403171 · 2017-04-11 00:00:00 — kommunal- och landstingsråd m.fl. har inte rätt till ersättning för förlorad arbetsinkomst, förlust av pensions- eller semesterförmåner, ersättning för resekostnader på grund av funktionshinder samt ersättning för barntillsyn, men de kan tillerkännas arvoden, kostnadsersättningar, pension och andra förmåner. Principen om lika arvode för lika uppdrag gäller inte förtroendevalda som anges i 2 § första stycket. Syftet är att klargöra att fullmäktige kan ta hänsyn till hur länge en förtroendevald har haft ett heltidsuppdrag eller ett omfattande deltidsuppdrag, när fullmäktige bestämmer arvodet till den förtroendevalde. 18 § Fullmäktige får besluta att en sådan förtroendevald som anges i 2 § första stycket för sina uppdrag ska få ekonomiska och andra förmåner som svarar mot de löne- och anställningsvillkor som gäller för dem som är anställda hos kommunen eller . Fullmäktige får bestämma hur ersättare ska utses för förtroendevalda som beviljas ledighet till följd av bestämmelsen i första stycket. I paragrafen regleras förmåner för förtroendevalda som anges i 2 § första 1990/91:117 s. 173 f.). Övervägandena finns i avsnitt 7.1.2. Av första stycket framgår att fullmäktige får besluta om förmåner som svarar mot de villkor som gäller för dem som är anställda i kommunen eller . Bestämmelsen innebär bl.a. att kommunal- och landstingsråd kan beviljas ledigheter som motsvarar vad som gäller för kommunens eller anställda. Att förmånerna svarar mot vad som gäller för de anställda innebär inte något krav på att kommunal- och landstingsråds villkor ska överensstämma med någon utpekad anställd eller grupp av anställda. De närmare villkoren som ska gälla kan bestämmas av fullmäktige i ett reglemente eller annat styrdokument. I andra stycket anges att fullmäktige får bestämma hur en ersättare för en förtroendevald som med stöd av första stycket beviljats ledighet ska utses. Detta kan exempelvis ske genom att ersättare väljs av fullmäktige eller att det överlåts till styrelsen eller annan nämnd att utse ersättaren. Det är även tänkbart att t.ex. styrelsen utser ersättare vid kortare ledigheter medan en ersättare som ska tjänstgöra i stället utses av fullmäktige. Beslut om att utse en ersättare enligt denna bestämmelse omfattas inte av möjligheten för minoriteten att kräva att lagen (1992:339) om proportionellt valsätt ska tillämpas. Beslut om att utse en ersättare på detta sätt förutsätter att den förtroendevalde som beviljats ledighet ska återta sin plats. Skulle en ledig förtroendevald avgå eller dennes uppdrag av annan anledning upphöra, upphör också ersättarens uppdrag. Den förtroendevaldes uppdrag får då i stället tillsättas med ett fyllnadsval. Om ledighet beviljats och någon ersättare inte direkt kan utses får en ersättare enligt ordinarie regler om ersättares 2016/17:171 tjänstgöring träda in tillfälligt till dess att en ersättare för den ledige kan utses i enlighet med vad fullmäktige bestämt. 19 § Varje ledamot i fullmäktige får väcka motioner samt ställa interpellationer och frågor enligt 5 kap. 59–64 §§. I paragrafen regleras fullmäktigeledamöters rätt att väcka motioner. Paragrafen motsvarar i huvudsak 4 kap. 16 § KL (prop. 1990/91:117 s. 170). Även flera ledamöter tillsammans kan väcka motioner. Paragrafen innehåller också en hänvisning till reglerna om interpellationer och frågor i 5 kap. 20 § Varje ledamot i en nämnd får väcka ärenden i nämnden. I paragrafen regleras nämndledamöters rätt att väcka ärenden. Paragrafen motsvarar huvudsakligen 4 kap. 17 § första stycket KL (prop. 1990/91:117 s. 170). Även flera ledamöter tillsammans kan väcka ett ärende. 21 § Varje revisor får väcka ärenden i en nämnd eller i en fullmäktigeberedning om ärendet rör granskningen av verksamheten i nämnden eller beredningen. I paragrafen regleras revisors rätt att väcka ärenden i nämnd och fullmäktigeberedning. Paragrafen motsvarar huvudsakligen 4 kap. 17 § andra stycket och 4 kap. 17 a § KL (prop. 1998/99:66 s. 93 f. och prop. 2005/06:55 s. 55). I paragrafen tydliggörs att varje enskild revisor har en självständig rätt att väcka ärenden. Det utesluter inte att flera eller alla revisorer tillsammans väcker ärenden. Revisorerna kan med stöd av bestämmelsen initiera ärenden som är betydelsefulla för revisionens granskning. Syftet med bestämmelsen är dock inte att revisorerna ska väcka ärenden av mer allmän karaktär. 22 § När ersättare tjänstgör har de samma rättigheter som ledamöter. I paragrafen regleras ersättarnas rättigheter. Paragrafen motsvarar huvudsakligen 4 kap. 18 § första stycket KL (prop. 1990/91:117 s. 170). En ersättare som inträder som tjänstgörande är likställd med en ordinarie ledamot. Det avgörande för att rättigheterna ska inträda är alltså att ersättaren inträtt som tjänstgörande. Fler bestämmelser om ersättare finns för fullmäktige i 5 kap. 17–21 §§ och för nämnder i 6 kap. 16 och 17 §§. 23 § Kommuner och landsting ska verka för att förtroendevalda med funktionsnedsättning kan delta i handläggningen av ärenden på samma villkor som andra förtroendevalda. I paragrafen regleras kommuners och landstings skyldighet att verka för att förtroendevalda med funktionsnedsättning kan delta på samma villkor. Paragrafen motsvarar i huvudsak 4 kap. 33 § KL (prop. 2001/02:80 s. 141 f.). Övervägandena finns i avsnitt 14.2. Bestämmelsen avser sådana åtgärder som behöver vidtas för att det ska vara möjligt för förtroendevalda med funktionsnedsättning att delta i kommuners eller landstings handläggning av ärenden. Med detta avses såväl möjlighet att ta del av sammanträdeshandlingar som möjlighet att delta i de överläggningar som föregår beslutsfattandet. Bestämmelsen avser sådana generellt verkande åtgärder som kommunen eller kan vidta och inte åtgärder riktade till en specifik individ. En definitiv avgränsning kring vilka åtgärder som kan ses som generellt verkande åtgärder går inte att göra. Det rör sig dock om åtgärder som typiskt sett är avsedda att komma till nytta för en bredare krets. Bestämmelsen omfattar således inte sådana personliga hjälpmedel som en förtroendevald med funktionsnedsättning behöver för att kunna ta del av handlingar eller delta i handläggningen av ärenden. Bestämmelsen är av målsättningskaraktär. Om ett beslut blir överklagat vid en laglighetsprövning enligt 13 kap., är syftet inte att beslut ska kunna upphävas enbart av det skälet att en anpassningsåtgärd inte har vidtagits. 24 § Varje ledamot i fullmäktige eller i en nämnd har en röst. I paragrafen regleras att varje ledamot i fullmäktige eller i en nämnd har en röst. Paragrafen motsvarar 4 kap. 19 § KL (prop. 1990/91:117 s. 171). 25 § En ledamot i fullmäktige eller i en nämnd har rätt att avstå från att delta i en omröstning eller i ett beslut. Ordföranden är dock alltid skyldig att rösta, när det behövs för att ärendet ska kunna avgöras. I paragrafen regleras rätten för ledamöter i fullmäktige och nämnder att avstå från att delta i en omröstning eller ett beslut. Paragrafen motsvarar 4 kap. 20 § KL (prop. 1990/91:117 s. 171). Andra stycket utgör ett undantag från huvudregeln. En ordförande är alltid skyldig att rösta om dennes röst leder till att ett ärende som annars utfallit med lika röstetal kan avgöras. 26 § En ledamot i en nämnd som deltar i handläggningen av ett ärende ska delta i avgörandet av ärendet, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Detta innebär ingen skyldighet att rösta för fler än ett förslag. I paragrafen regleras skyldigheten för ledamöter i nämnder att delta i avgörande som innebär myndighetsutövning mot enskilda. Paragrafen motsvarar i huvudsak 4 kap. 21 § KL (prop. 1990/91:117 s. 171). Bestämmelsen i första meningen innebär en regel om röstplikt. Röstplikten gäller endast i ärenden hos nämnderna som innefattar myndighetsutövning mot enskilda. 2016/17:171 Begreppet myndighetsutövning är komplicerat och mångfacetterat. Det ska vara fråga om en utövning av en befogenhet att bestämma om vissa förhållanden. Denna befogenhet ska grunda sig på ett stadgande i den offentligrättsliga lagstiftningen. Däremot avses inte befogenheter, som härrör från avtal och som alltså ytterst baseras på civilrättsliga regler. Den offentligrättsligt grundade befogenheten ska vidare utövas i förhållande till enskild. Det ska slutligen röra sig om bindande beslut som är uttryck för samhällets maktbefogenheter i förhållande till medborgarna. Typiska utslag av myndighetsutövning är beslut varigenom den enskilde åläggs att göra, tåla eller underlåta något. Även ett gynnande beslut kan vara resultat av myndighetsutövning om den enskilde, för att uppnå den önskade förmånen, är tvungen att vända sig till en myndighet och myndighetens tillämpning av offentligrättsliga regler blir avgörande för utgången (prop. 1971:30 del 2 s. 331). I nämnderna bör ärendenas karaktär klargöras, innan handläggningen påbörjas. Senast inför en omröstning måste det vara klargjort om ett ärende i vilket nämnden ska besluta innefattar myndighetsutövning. I andra meningen finns ett undantag från röstplikten i ärenden som innefattar myndighetsutövning. Motsvarande reglering finns i förvaltningslagen som anger att ingen är skyldig att rösta för mer än ett förslag. Beslut fattas genom acklamation eller omröstning. Att fatta beslut genom acklamation är det normala vid kommunala sammanträden. Den som vid omröstning avstår från att rösta ska gör det innan beslutet fattas. Det följer av den ordning i vilken omröstningarna genomförs. Även den som vill avstå från att delta i ett beslut som fattas med acklamation ska anmäla detta före beslutet. Det är inte möjligt att i efterhand anmäla att man inte har deltagit i ett beslut. 27 § En förtroendevald som har deltagit i avgörandet av ett ärende får reservera sig mot beslutet. Reservationen ska anmälas innan sammanträdet avslutas. I paragrafen regleras rätten för förtroendevalda att reservera sig mot beslut. Paragrafen motsvarar huvudsakligen 4 kap. 22 § KL (prop. 1990/91:117 s. 172). Bestämmelsen innebär inget krav på att den förtroendevalde har yrkat att ett annat beslut ska fattas för att denne ska ha rätt att reservera sig. Däremot måste den förtroendevalde ha deltagit i avgörandet av ärendet. Om en förtroendevald utnyttjar rätten enligt 25 § första stycket att avstå, får denne alltså inte reservera sig mot beslutet. En ledamot som har deltagit i en förberedande omröstning i ett ärende och som sedan har avstått från att rösta i huvudvoteringen har dock rätt att reservera sig mot det slutliga beslutet i ärendet. 28 § Fullmäktige får besluta att en förtroendevald som inte är ledamot eller ersättare i en viss nämnd ska få närvara vid nämndens sammanträden och delta i överläggningar men inte i besluten. Beslutet får även innefatta att den förtroendevalde ska ha rätt att få sin mening Prop. 2016/17:171 antecknad i protokollet. I paragrafen regleras möjligheten för förtroendevalda att närvara i en 4 kap. 23 § KL (prop. 1990/91:117 s. 172). Fullmäktige kan reglera närvarorätten i ett reglemente eller genom ett särskilt beslut för ett enskilt fall. En begränsning kan göras så att den förtroendevalde bara får närvarorätt. Fullmäktige avgör också hur länge närvarorätten ska gälla, vilken eller vilka nämnder den ska avse och om den ska begränsas till vissa ärenden eller grupper av ärenden. 29 § Kommuner och landsting får ge ekonomiskt bidrag och annat stöd till politiska partier för att stärka deras ställning i den kommunala demokratin (partistöd). Partistöd får ges till de politiska partier som är representerade i fullmäktige och som är juridiska personer. Ett parti är representerat om det har fått mandat i 14 kap. vallagen (2005:837). Partistöd får ges också till ett parti som har upphört att vara representerat i fullmäktige, dock endast efter det att representationen upphörde. I paragrafen regleras kommuners och landstings befogenhet att lämna Paragrafen motsvarar 2 kap. 9 § KL (prop. 1990/91:117 s. 153, 1991/92:66 s. 10 och prop. 2013/14:5 s. 94 f.). I första stycket får kommuner och landsting en möjlighet, men inte någon skyldighet, att lämna partistöd. Stöd kan enligt bestämmelsen ske i form av ekonomiskt bidrag eller annat stöd, t.ex. kostnadsfri tillgång till Det faktum att ett parti får utse politiska sekreterare enligt 33 § anses inte utgöra en form av partistöd (prop. 2013/14:5 s. 74 f.). heller kommunalråd ska beaktas vid beräkningen av partistöd (RÅ 1994 ref. 104 II). Stöd får lämnas för att stärka de politiska partiernas ställning i den kommunala demokratin. Partistödet bör ses som ett allmänt samhälleligt stöd för att förbättra partiernas möjlighet att utveckla en aktiv medverkan i opinionsbildningen bland medborgarna och därigenom stärka den kommunala demokratin (prop. 1991/92:66 s. 8). Andra stycket innebär ett representationskrav. lämnas till partier som är representerade i fullmäktige och som är Med representerat parti avses ett parti som fått mandat i fullmäktige för vilket en vald ledamot är fastställd enligt 14 kap. vallagen (2005:837). Representation föreligger så snart ett parti efter valet fått minst ett mandat i fullmäktige för vilket en ledamot blivit För att behålla representationen krävs att åtminstone ett av partiets mandat fortsätter att ha en ledamot fastställd. Om ett partis samtliga fullmäktigeledamöter har avgått och inte kan utse någon ny ledamot på grund av att ytterligare kandidater saknas, förblir partiets mandat obesatta. fall har partiets representation i fullmäktige därmed upphört. Enligt 2 kap. 1 § vallagen (2005:837) ska, när det gäller bl.a. val till , ett parti skriftligen partibeteckning till den centrala valmyndigheten före det år då val ska hållas. Av 2 kap. 2–4 §§ vallagen framgår de krav som ställs för att få en partibeteckning registrerad. Politiska partier är ofta organiserade som ideella föreningar. Det finns inte någon associationsrättslig lagstiftning om ideella föreningar. En ideell förening som har antagit stadgar och valt en styrelse anses dock i rättspraxis som en juridisk person. Om ett parti som är representerat i fullmäktige inte motsvaras av någon lokal partiförening utgör det inget hinder mot att kommunen eller lämnar partistöd till det partiet. Utbetalning av stödet kan i ett sådant fall i stället göras till en partiförening som bedriver verksamhet inom flera kommuner eller landsting. En sådan mottagare av partistöd måste dock hålla stödet från de olika kommunerna och landstingen åtskilt i sin bokföring, se vidare i kommentaren till 31 §. Av tredje stycket framgår att partistöd får ges till ett parti som är representerat i fullmäktige under längst . Denna bestämmelse kan tillämpas både på ett parti som på grund av resultatet i ett val är representerat i fullmäktige och på ett parti där samtliga fullmäktigeledamöter har avgått och någon ny ledamot inte kan utses. 30 § Fullmäktige ska besluta om partistödets omfattning och formerna för det. Stödet får inte utformas så att det otillbörligt gynnar eller missgynnar ett parti. Fullmäktige får besluta att endast mandat för vilket en vald ledamot är fastställd enligt 14 kap. vallagen (2005:837) ska beaktas vid fördelningen av partistödet. I paragrafen anges att fullmäktige ska besluta om omfattning och formerna för partistödet. Paragrafen motsvarar i huvudsak 2 kap. 10 § KL (prop. 1991/92:66 s. 11 och prop. 2013/14:5 s. 95). Om partistöd lämnas ska fullmäktige besluta om formerna för det. Vanligtvis görs det genom att fullmäktige beslutar ett reglemente för partistöd. Det grundläggande kravet är att stödet utformas så att det inte otillbörligt gynnar eller missgynnar något parti. Detta krav ger uttryck för en rättviseprincip som bör gälla för partistödets utformning. Den innebär att det i allmänhet inte är tillräckligt med ett stöd som fördelas enbart per mandat i fullmäktige (RÅ 1994 ref. 104 och RÅ 2000 ref. 2). Oavsett vilka former av partistöd som används i en kommun eller ett landsting ska det totala partistödets fördelning ligga till grund för bedömningen om kraven uppfylls. Hänsyn ska alltså tas även till stöd i form av tillhandahållande av fria lokaler och annan kostnadsfri service som kommunen eller lämnar. Det är emellertid inte nödvändigt sätta ett exakt pris på denna typ av stöd. Vid beslut om partistödets utformning får fullmäktige bestämma att endast mandat för vilket en vald ledamot är fastställd ska beaktas vid fördelningen av stöd. Bestämmelsen hindrar dock inte att partistödet utformas på ett sådant sätt att även obesatta mandat beaktas vid fördelningen av stöd. Inget av de båda alternativen utgör ett otillbörligt gynnande eller missgynnande av något parti. 31 § Beslut om partistöd ska innehålla ett krav på att mottagaren av partistödet ska lämna en skriftlig redovisning som visar att partistödet har använts för det ändamål som anges i 29 § första stycket. Redovisningen ska avse perioden –och ges fullmäktige senast efter redovisningsperiodens utgång. mottagaren utsedd särskild granskare ska granska om redovisningen ger en rättvisande bild av hur mottagaren har använt partistödet. Granskarens rapport över granskningen ska bifogas redovisningen. Fullmäktige får besluta att stöd inte ska betalas till ett parti som inte lämnar redovisning och granskningsrapport enligt första och andra styckena. I paragrafen anges krav på redovisning av partistödets användning. Paragrafen motsvarar i huvudsak 2 kap. 11 § KL (prop. 2013/14:5 s. 95 f.). Av paragrafen framgår att partistöd måste förenas med vissa krav på mottagarna av stödet avseende redovisning av partistödets användning och granskning av den redovisningen. Det är vanligt att fullmäktige beslutar ett reglemente för partistöd med bestämmelser om partistödets utformning och omfattning, se kommentaren till 30 §. Om fullmäktige tar in kraven på redovisning och granskning i ett sådant reglemente måste kraven även anges i ett beslut som är riktat till mottagarna av partistödet. Det kan ske genom att det i ett sådant beslut görs en hänvisning till reglementets bestämmelser. I första stycket anges att fullmäktige ska besluta att mottagare av partistöd ska lämna en redovisning över hur partistödet har använts. Redovisningen ska vara skriftlig och lämnas . När det gäller redovisningens innehåll anges att den ska visa att partistödet har använts för det ändamål som anges i 29 § första stycket, nämligen att stärka det politiska partiets ställning i den kommunala demokratin. Redovisningskravet ska rikta sig till mottagaren av partistödet, dvs. den juridiska person till vilken stödet utbetalas. Mottagaren av partistödet kan vara en juridisk person som bedriver verksamhet inom flera kommuner eller landsting, se kommentaren till 29 §. I andra stycket första meningen anges att redovisningen ska avse perioden –och ges in till fullmäktige senast efter redovisningsperiodens utgång. Andra och tredje meningarna innehåller bestämmelser om granskning av redovisningen. Granskningen ska utföras av en av stödmottagaren utsedd särskild granskare. Den särskilda granskarens uppgift är att kontrollera om redovisningen ger en rättvisande bild av hur partistödet har använts. Granskaren ska redogöra för sina iakttagelser i en rapport som lämnas till fullmäktige tillsammans med redovisningen. Genom att redovisningen och granskningsrapporten ges in till fullmäktige blir de offentliga och kan bli föremål för diskussion bland allmänheten och i media. Redovisningens innehåll ska däremot inte läggas till grund för något ställningstagande från fullmäktiges sida (prop. 2013/14:5 s. 96). Fullmäktiges roll begränsar sig till att ta emot och hålla redovisningen tillgänglig för den som vill ta del av den. Enligt tredje stycket får fullmäktige besluta att stöd inte ska betalas till ett parti som underlåter att ge in redovisningen och granskningsrapporten. Det innebär att kommunen eller får möjlighet att stoppa fortsatta utbetalningar till mottagare av partistöd som inte lämnar redovisning och granskningsrapport. kan däremot inte stoppas med hänvisning till redovisningens innehåll. 32 § Beslut om att betala ut partistöd ska fattas av fullmäktige minst en gång . I paragrafen anges att fullmäktige ska fatta beslut om att betala ut partistöd minst en gång . Paragrafen motsvarar 2 kap. 12 § KL (prop. 2013/14:5 s. 96 f.). Enligt 29 § får partistöd inte lämnas till ett parti efter det att partiets representation i fullmäktige upphörde. Fullmäktige måste därför ta ställning till frågan om utbetalning av partistöd minst en gång för att säkerställa att partistöd inte betalas ut än tillåtet till ett parti vars representation i fullmäktige har upphört. 33 § Kommuner och landsting får anställa politiska sekreterare för att biträda de förtroendevalda i det politiska arbetet. Politiska sekreterare får inte anställas än till utgången av det år då val av fullmäktige ska hållas nästa gång i hela landet. Bestämmelserna i lagen (1982:80) om anställningsskydd ska inte tillämpas för politiska sekreterare. I paragrafen anges att kommuner och landsting får anställa politiska sekreterare. Paragrafen motsvarar i huvudsak 4 kap. 30 och 31 §§ KL (prop. 1990/91:117 s. 174). I första stycket ges kommuner och landsting befogenhet att anställa politiska sekreterare. Dessa ska biträda de förtroendevalda genom att avlasta dem uppgifter som dessa annars skulle sköta. Det kan t.ex. gälla medverkan vid den politiska beredningen av ett ärende eller hjälp med information till partigrupper och partiorgan (prop. 1982/83:132 s. 11). En politisk sekreterare kan som annan anställd ges möjlighet närvara vid nämndsammanträden enligt 6 kap. 26 §. Var tyngdpunkten i uppgifterna ligger beror på förhållandena i den enskilda kommunen eller . Det kan också finnas skillnader mellan hur partigrupperna inom en kommun eller ett landsting utnyttjar denna resurs. Av andra stycket framgår att politiska sekreterare inte får anställas än till utgången av det år när val av fullmäktige ska hållas nästa gång i hela landet. Bestämmelsen hindrar inte att den enskilda kommunen eller anpassar anställningstiden för de politiska sekreterarna till fullmäktiges eller styrelsens mandatperiod eller annan . I tredje stycket regleras att lagen (1982:80) om anställningsskydd inte ska tillämpas för politiska sekreterare. 34 § En politisk sekreterare har rätt till den ledighet från sin anställning som behövs för tjänstgöringen. I paragrafen regleras politiska sekreterares rätt till ledighet från en 1990/91:117 s. 174). enligt 11 § rätt anställningar i den omfattning som behövs för uppdragen. ger de politiska sekreterarna samma rätt. Detta är av betydelse bl.a. med Prop. 2016/17:171 hänsyn till att lagen (1982:80) om anställningsskydd inte gäller för de politiska sekreterarna enligt 33 § tredje stycket. En politisk sekreterare som friställs t.ex. på grund av ändrade mandatförhållanden förutsätts normalt återgå till sin tidigare anställning från vilken denne varit tjänstledig (prop. 1982/83:132 s. 17). I kapitlet samlas bestämmelserna om fullmäktige. Även bestämmelserna om fullmäktiges uppgifter ska finnas i detta kapitel. Kapitlet bygger på nuvarande 5 kap. KL. Det finns dock ett stort antal bestämmelser i övriga kapitel också som reglerar vad fullmäktige får eller ska göra, t.ex. tillsätta styrelse och nämnder (3 kap. 3 och 4 §§), återkalla uppdraget för förtroendevald (4 kap. 9 §), bestämma om allmänhetens rätt att ställa frågor om årsredovisningen (8 kap. 16 §), besluta att överlämna skötseln av kommunala angelägenheter till annan (10 kap. 1 §), besluta om riktlinjer för god ekonomisk hushållning (11 kap. 1 §) och välja revisorer (12 kap. 4 §). 1 § Fullmäktige beslutar i ärenden av principiell beskaffenhet eller annars av större vikt för kommunen eller , främst 1.mål och riktlinjer för verksamheten, 2.budget, skatt och andra viktiga ekonomiska frågor, 3.nämndernas organisation och verksamhetsformer, 4.val av ledamöter och ersättare i nämnder och beredningar, 5.val av revisorer, 6.grunderna för ekonomiska förmåner till förtroendevalda, 7.årsredovisning och ansvarsfrihet,