prop · H403116 · 2017-02-28 00:00:00 — Stiftelsen , Svenskt fjäll- och samemuseum, har enligt stiftelsens stadgar bl.a. i uppgift att bedriva huvudmuseiverksamhet i för den samiska kulturen, innefattande forskning kring denna kultur samt att dokumentera, belysa och informera om den samiska kulturens utveckling och de samiska traditionerna. Det åligger stiftelsen särskilt att bl.a. vårda, förteckna, vetenskapligt bearbeta och genom nyförvärv berika de sam- lingar och det dokumentationsmaterial som har anförtrotts stiftelsen. Stiftelsen har således i uppgift att samla in, bevara och vetenskapligt bearbeta material om den samiska kulturen, men har ingen utpekad upp- gift kring de samiska språken, även om det finns material på samiska i museets samlingar och arkiv. Material finns bl.a. tillgängligt i Ájttes Prop. 2016/17:116 arkiv- och bibliotekscentrum, Ája, som delar lokaler med Samernas Härutöver finns naturligtvis även andra enskilda organisationer som i sina arkiv och samlingar har material med samisk anknytning, men det finns ingen statlig myndighet som har ett samlat utpekat ansvar för in- samling, bevarande och bearbetning av arkivmaterial med koppling till urfolket samerna. Bland andra har tidigare framfört öns- kemål om att regeringen ger och folkminnen ett upp- drag angående arkivverksamhet för det samiska språkområdet (Ku2014/01947/KA). Även regeringen bedömer att det finns skäl att överväga om det finns behov av ytterligare insatser för att samla in, be- vara och vetenskapligt bearbeta arkivmaterial med koppling till urfolket samerna och de samiska språken. Regeringen avser att ge och folkminnen och i uppdrag att, efter samråd med samiska organisationer, se över behovet av sådana insatser och om det behövs ett förtydligande av det statliga ansvaret. Biblioteken i det allmänna biblioteksväsendet ska enligt bibliotekslagen (2013:801) verka för det demokratiska samhällets utveckling genom att bidra till kunskapsförmedling och fri åsiktsbildning. Biblioteken ska främja litteraturens ställning och intresset för bildning, upplysning, ut- bildning och forskning samt kulturell verksamhet i övrigt. Biblioteks- verksamhet ska finnas tillgänglig för alla. Biblioteken har, liksom arkiv och andra förvaltare av samhällets informationsresurser, en viktig uppgift i att vårda och tillgängliggöra kulturarvet. Framför allt högskole- och specialbiblioteken har ett stort ansvar inom området. Det finns dock en mängd äldre boksamlingar och andra handlingar av stort kulturhistoriskt värde även vid flera folk- och skolbibliotek, t.ex. till följd av att stifts- och landsbibliotekens bestånd fördes över till kommunerna . Biblioteken förvaltar både mycket stora mängder tryckt material och en mängd andra informationsresurser, varav en allt större andel är digitala. är t.ex. den kulturarvsmyndighet som har den mest omfattande digitala samlingen i . Även flera högskolebibliotek har stora digitala samlingar och de har också fått en allt viktigare roll i att hantera forskningsdata. Hela bibliotekssystemet har en avgörande roll för samhällets digitalisering i stort, som en viktig resurs för digital tillgång, fortbildning, kulturförmedling och media- och informationskunnighet. har, som , i uppgift att samla in, bevara och tillhandahålla det svenska trycket, som är avsett för allmän spridning, oavsett hur det publicerats. Genom den svenska lagen om pliktleverans , en av de äldsta i världen, har en ovärderlig källa för forskning och utbildning bevarats vid Kungl. omfattar pliktlagstiftningen även musik, såväl fiktiv som icke-fiktiv film samt radio- och tv-utsändningar. samlingar består av cirka 18 miljoner objekt som upptar och när- mare ljud och rörliga bilder. har en viktig roll när det gäller digitaliseringen av kulturarvet. Forskningsbibliotek finns både vid lärosäten och vid vissa myndigheter och stiftelser. Biblioteken vid högskolorna är genomgående väsentligt större än t.ex. specialbiblioteken vid myndigheterna. Dessa bibliotek har dock det gemensamt att de på olika sätt arbetar med vetenskaplig inform- ationsförsörjning och informationsförmedling. Målgrupperna är interna och externa forskare, studenter och anställda. Forskningsbiblioteken hanterar , utöver digitalt material, även stora fysiska samlingar som är nödvändiga för utbildning och forskning. Inte minst biblio- teken vid våra äldre lärosäten har en mycket lång historia (se avsnitt 4) och förvaltar samlingar som är helt unika och av stort intresse även för internationella forskare. Specialbiblioteken vid statliga myndigheter och stiftelser står för in- formationsförsörjningen till de anställda men fungerar i många fall också som en resurs för forskning och högre utbildning som bedrivs inom om- råden som knyter an till myndighetens verksamhet. De flesta av dessa specialbibliotek är också öppna för allmänheten i varierande grad. Det största specialbiblioteket är som sorterar under riks- dagen. Inom myndigheter som sorterar under regeringen finns bl.a. spe- cialbiblioteksverksamhet vid Havs- och vattenmyndigheten, geologiska undersökning, , , , och . Inom myndigheter och stiftelser under finns ett stort antal specialbibliotek som i många fall också bevarar och till- gängliggör viktiga kulturarvssamlingar. Specialbibliotek finns bl.a. vid , Statens centrum för arkitektur och design, Riks- arkivet och Stiftelsen . och driver det gemensamma Konstbiblioteket och i Riksantikva- rieämbetet ingår bibliotek. Vid finns numera ett samordnat musik- och teaterbibliotek. Hybridbiblioteket – en utmaning för kulturarvets bevarande Statistik visar att det skett en snabb övergång till digitala resurser vid främst forskningsbiblioteken. kvarstår många traditionella uppgifter för biblioteken. Viktigt att notera är att beståndet av tryckt material – och därmed alla arbetsuppgifter som hänger samman med detta – inte har minskat vid biblioteken . Även om nyförvärven i hög utsträckning blivit elektroniska finns de tryckta samlingarna, i de allra flesta fall, fortfarande kvar ute på biblio- teken och en försvarlig andel måste trots allt fortfarande införskaffas i tryckt form. Av den offentliga statistiken framgår att övergången till elektroniska medier inneburit en ökning av förvärvs- kostnaderna för forskningsbiblioteken, trots att inköpen av tryckta medier minskats. Delvis beror detta på att elektroniska resurser är dyra. En på- drivande faktor är också att utbudet av publikationer – tryckta och digi- tala – har ökat. Antalet vetenskapliga publikationer som forsknings- biblioteken kan förväntas tillhandahålla har ökat kraftigt sett över längre Prop. 2016/17:116 tid. Ett mått på förändringen är att antalet vetenskapliga tidskrifter har uppskattats till ca 10 000 , till ca 100 000 kring 1950 och till närmare 1 000 2000. Denna utveckling har fortsatt och förstärkts av att allt fler öppna tidskrifter tillkommer. Denna expansiva utveckling har ibland inneburit påfrestningar för bibliotek och finansiärer. Utvecklingen innebär också utmaningar för kulturarvets bevarande, både när det gäller resurser för att ta hand om de äldre samlingarna och möjligheterna att bevara ett representativt urval digitala informationsresurser för framtiden. har frågan om att digitalisera bibliotekens egna samlingar också kommit att bli allt viktigare. Särskilt inom vissa humanistiska och samhälls- vetenskapliga discipliner utgör Kungl. och forsknings- bibliotekens samlingar ett mycket viktigt källmaterial och digital åtkomst i större skala kan komma att revolutionera både forskning och undervisning inom dessa discipliner. I projektform har forskningsbibliotek tagit sig an digitaliseringen av många specialsamlingar som kan betraktas som särskilt värdefulla och intressanta. Ett annat område som flera bibliotek prioriterat är att retroak- tivt digitalisera avhandlingar, rapporter och andra skriftserier från den egna institutionen eller lärosätet. En viktig tjänst som utvecklats snabbt är system för användarstyrd digitalisering. En variant är att verk i katalog som kan förutsättas vara upphovsrättsligt fria märks med en symbol som betyder att boken kan beställas som en digital kopia. Denna service har byggts upp vid flera svenska forsknings- bibliotek som en del av den europeiska tjänsten ebooks-on-demand. Även om mycket av digitaliseringsverksamheten vid de svenska biblio- teken bedrivits i mindre projekt, finns det även exempel på större mass- digitaliseringsprojekt. har digitaliserat ljud och rörlig bild i större skala, bl.a. de s.k. referensbanden av riks- sändningar från , och . Inom ramen för projektet har digitaliserat svensk dagspress i samarbete med enhet Medie- konverteringscentrum i (se avsnitt 12.4.3). Projektets syfte har bl.a. varit att utveckla rationella metoder och processer för digitalisering och texttolkning av dagstidningar. Som en del i projektet har stora voly- mer äldre svensk dagspress digitaliserats med hög kvalitet. Resultatet från detta utvecklingsprojekt ligger nu till grund för samarbetet kring den löpande digitaliseringen av pliktlevererad dagspress. Överblick över specialbibliotekens samlingar framhåller i en skrivelse till (Ku2016/01629/KL) att det sker en avveckling av flera specialbiblioteks fysiska samlingar som en följd av digitaliseringen. Många special- bibliotek saknar också tydliga uppdrag och skydd i form av regelverk för gallring och avveckling. Konsekvensen av detta blir att enskilda anställda eller myndighetsledningar, som naturligen ser till den egna verksam- hetens direkta behov, kan avgöra viktiga fysiska samlingarnas vara eller 2016/17:116 icke vara. Detta skapar en olycklig situation eftersom specialbiblioteken tillsammans förvaltar ett omfattande bestånd av ibland unikt material. Som framhålls i bibliotekslagen (2013:801) ska biblioteken inom det allmänna biblioteksväsendet ses som en gemensam resurs. I ett nationellt system är helheten beroende av att delarna kommunicerar och samspelar på ett genomtänkt sätt. Regeringen har gett Kungl. i uppdrag att lämna förslag till en nationell biblioteksstrategi för att främja samver- kan och kvalitetsutveckling inom det allmänna biblioteksväsendet (Ku2014/01693/KI, Ku2015/00747/KI). Syftet är att det ska finnas en biblioteksverksamhet av hög kvalitet i hela landet som uppfyller de krav som ställs i bibliotekslagen. ska lämna en fördjupad delredovisning av uppdraget . En slut- redovisning ska lämnas . har i olika sammanhang lyft fram att det behövs nat- ionella strategier för tryckta samlingar (se t.ex. Ku2016/01629/KL). Detta är en viktig framtidsfråga för bevarandet av det bokliga kulturarvet och för att undvika suboptimering och resursslöseri i det nationella bibli- otekssystemet. Regeringen ser positivt på att Kungl. lyfter frågan inom ramen för arbetet med en nationell biblioteksstrategi och avvaktar myndighetens slutredovisning av uppdraget. Om behov finns kommer regeringen att återkomma med förslag på ytterligare åtgärder i syfte att trygga för kulturarvet viktiga samlingar. 12.3.1Förutsättningar för att samla in och tillgänglig- göra pliktpublikationer och flera av universitetsbiblioteken påverkas av lagstiftningen kring pliktexemplar. I lagen (1993:1392) om pliktexemplar av dokument finns föreskrifter om skyldighet att lämna exemplar av dokument (pliktexemplar) till Kungl. och universitets- biblioteken i , , , , och . Mottagarna har skyldighet att bevara och tillhandahålla pliktex- emplaren för forskning och studier enligt föreskrifter som regeringen eller den myndighet som regeringen utser har meddelat. Av förordningen (2008:1420) om pliktexemplar framgår det att Kungl. och universitetsbiblioteket i ska bevara sina exemplar för framtiden. De övriga mottagande institutionerna har rätt att själva bestämma på vilket sätt de ska lämna ut pliktexemplaren och i vilken utsträckning de ska bevara dessa exemplar. gäller lagen (2012:492) om pliktleverans av elektroniskt material. Lagen kompletterar tidigare pliktexemplarslag- stiftning. Av förordningen (2012:866) om pliktexemplar av elektroniskt material framgår bl.a. att Kungl. för framtiden ska bevara det som lämnats enligt lagen om pliktexemplar av elektroniskt material. Vidare anges att det är Kungl. som i enskilda fall får besluta om dispens från kravet på leverans och att pliktleverantörer får leverera pliktexemplaren via nätverk i stället för på fysisk bärare. finns ingen separat reglering av tillgängliggörandet av e-pliktsmaterial på det sätt som finns för analogt material. samlingar bygger till stora delar på plikt- exemplaren. Bland annat tack vare pliktlagstiftningen har Kungl. biblio- teket oerhört innehållsrika samlingar som speglar publiceringen på bred front (se vidare avsnitt 4). Detta gäller inte minst icke-kommersiellt material och olika typer av vardagstryck. Utveckling- en av informationsteknologin innebär dock att stora produktionstekniska och publiceringsmässiga förändringar har skett , och det är oklart om pliktexemplarslagstiftningen motsvarar de föränd- rade förutsättningarna, givet syftet att säkra en effektiv och ändamålsen- lig insamling av pliktexemplar. Antalet pliktexemplarsmottagare kan exempelvis övervägas. Principer- na och praxis för gallring vid de mottagande biblioteken kan också få delvis andra konsekvenser givet nya former för publicering, exempelvis när privatpersoner och föreningar med begränsad budget står för finan- sieringen av pliktexemplaren som de beställda upplagorna blir betydligt mindre än för kommersiella förlag. Frågor kring ytterligare spridning av pliktexemplar till andra bibliotek inom en region är också relevanta. finns frågor om huruvida bättre samarbete mellan pliktbiblioteken kan ge effektiviseringsmöjligheter och därmed ekono- miska vinster för staten. När det gäller de audiovisuella samlingarna har Kungl. (genom Statens ljud- och bildarkiv) ansvaret för pliktleveranser av audiovisuellt material. Enligt pliktexemplarslagen är alla filmer, både svenska och utländska, som visas offentligt leverans- pliktiga. Med offentlig visning menas inte bara biografvisningar utan även filmvisningar på till exempel museer, bibliotek och hembygds- gårdar. Vid sidan av pliktleveranserna har Kungl. även i upp- drag att tillhandahålla äldre svenska upptagningar av rörliga bilder för forskningsändamål. De största offentliga filmsamlingarna finns hos Stiftelsen , Kungl. och , men in- samling och bevarande sker utifrån olika uppdrag. insam- lingsarbete bygger på insamling av film i originalformat, vilket är en förutsättning för att kunna göra nya kopior i framtida format i den kvali- tet man önskar. Att göra en framtida högupplöst digital version av ett verk som man enbart bevarat i låg upplösning är däremot inte möjligt. Leveransplikten enligt pliktexemplarslagen gäller inte filmen i dess ori- ginalformat, vilket t.ex. innebär att en film producerad för biografvisning kan levereras som dvd eller i en annan lågupplöst version till Kungl. har dock insamlingsverksamheten dubblerats då både och Kungl. samlat in samma film. Digitaliseringen av filmbranschen har påverkat insamlingen på flera sätt. Sedan biografmarknaden digitaliserades 2011–2012 har Kungl. insamling av biografvisad film upphört eftersom man gjort bedömningen att pliktexemplarslagen inte gäller för digital biografdistri- bution. När distributionen av fysiska filmkopior ersattes med krypterade filer har det blivit svårare för att få in det okrypterade material som behövs för arkivering och framtida tillgängliggörande. 2016/17:116 Behovet av en genomlysning Regeringen bedömer att det är oklart om pliktexemplarslagstiftningens nuvarande utformning motsvarar de förändrade förutsättningarna för insamling och tillgängliggörande av pliktexemplar som följer av teknik- utveckling, produktionstekniska och publiceringsmässiga förändringar. För att klargöra frågan har Kungl. fått i uppdrag att genom- föra en studie som övergripande belyser dagens publicerings- och medie- landskap med fokus på pliktbibliotekens möjligheter att samla in och tillgängliggöra relevanta publikationer. Myndigheten ska i studien belysa pliktlagstiftningens roll och eventuella behov av andra insamlings- metoder. Syftet är att trygga en effektiv och ändamålsenlig insamling. När det gäller situationen för filmarvet är det viktigt, både ur forsknings- och kulturarvsperspektiv, att studien genomförs i samråd med Filminsti- tutet. 12.4 Samordnad kulturarvsdigitalisering för effekti- vitet och tillgänglighet Målet för it-politiken är att ska vara bäst i världen på att använda Målet för digitaliseringen av det offentliga är en enklare vardag för medborgare, en öppnare förvaltning som stödjer innovation och delaktighet samt högre kvalitet och effektivitet i Båda dessa mål handlar om den samhälleliga digitali- seringen, det som i sitt betänkande En digital agenda i människans tjänst – en ljusnande framtid kan bli vår (SOU 2014:13) definierar som ökad användning av it i bred bemärkelse i Digitalisering inom kulturarvssektorn har framför allt avsett in- formationsdigitalisering, dvs. omvandling av information till digital Däremot används digitalisering inom kulturarvssektorn i mindre omfattning för att rationalisera verksamheternas arbetsflöden eller bättre lösa verksamheternas uppgifter. Kulturarvsinformation är till sin karaktär forskningsinformation och utgör därmed i förlängningen viktiga underlag för den samhälleliga digitaliseringen. Trots mer än ett halvt sekels er- farenhet av digitala verktyg i kulturarvssektorn har enskilda institutioner kommit olika långt i sin tillämpning. inom kulturarvssektorns olika delsektorer har sett olika ut. har tagit fram en europeisk strategi för kultur- arvet i det 21:a århundradet för att möta olika utmaningar i samhället. strategin rekommenderas regeringarna bl.a. att uppmuntra allmänhetens delaktighet i kulturarvet, göra kulturarvet mer tillgängligt, uppmuntra till återanvändning av kulturarvet och att nyttja nya och innovativa tekniker. Också den av antagna rekommendationen om museer och samlingar poängterar digitaliseringens roll för museernas För att det gemensamma kulturarvet ska bli angeläget för alla och för att medskapande och engagemang ska främjas, bör de statliga kulturarvs- institutionerna i ännu högre grad än använda sig av digitalisering- Bredbandsutbyggnaden, den ökade användningen av smarta telefoner, nya digitalt baserade undervisningsformer i skolan Prop. 2016/17:116 m.m. har skapat helt nya förutsättningar för mötet mellan kulturarvet och olika målgrupper och för användning i andra samhällssektorer. 12.4.1 Syftet med kulturarvsdigitalisering Digitalisering är ett viktigt verktyg för att kulturarvsinstitutionerna ska kunna uppfylla sina målsättningar. Internet som global kommunikations- kanal har inneburit ökade möjligheter till samverkan inom respektive kulturarvssektor och bättre förutsättningar och ett ökat intresse för att samverka mellan sektorerna. Trots att verksamhetslogiken skiljer sig åt mellan arkiv, bibliotek och museer finns goda förutsättningar att länka informationen mellan dem samt underlätta eftersökning och därmed möjligheter att frigöra kulturarvsinformationens potential som resurs i Genom historien har både geografiska gränser och institutionsstruk- turer ändrats och förvaltningen av kulturarvsobjekt spridits ut geografiskt (jfr avsnitt 4). Med teknikens hjälp kan t.ex. relationer mellan informat- ion från olika källor som separerats återskapas och en mer fullständig bild av olika sammanhang framträda. Genom detta underlättas såväl naturvetenskaplig som humanistisk och samhällsvetenskaplig forskning och det öppnar för nya forskningsinriktningar som digital humaniora. Även medborgarforskning, dvs. forskning som bedrivs av enskilda med- borgare, inom kulturarv och humaniora är tack vare den ökande mängden lättillgängliga digitala källor under utveckling. Potentialen i att stödja infrastruktur för denna typ av medskapande verksamhet bedöms vara särskilt stark för social sammanhållning. Kulturarv kan i någon mening återbördas och användas i såväl lokala som mer internationella berättel- Kulturarvets olika målgrupper får på så sätt möjlighet att finna in- formation från samlingar där de annars inte skulle ha letat. kulturarvsinformationen utgör också en ovärderlig källa inom utbildning- en, där alltifrån läromedelsförlag och lärare till enskilda elever kan nyttja den i pedagogiskt syfte. Kulturarvsinformation är värdefull för många olika typer av vidare- utnyttjande, ofta även i kommersiella tjänster. när ett tidigare undantag för offentliga arkiv, bibliotek och museer togs bort i samband med att EU-direktivet om vidareutnyttjande, det s.k. PSI- direktivet, reviderades 2014. Kulturella och kreativa företag är drivande i digital tjänsteutveckling och innehållsinnovation, inte minst inom kultur- Flera studier visar på att det finns stora samhälls- ekonomiska värden i vidareutnyttjande av offentlig information och av s.k. allmängods som saknar upphovsrättsligt skydd. konstaterar i sitt betänkande Ett steg vidare – nya regler och åtgärder för att vidareutnyttja (SOU 2014:10) att olika internationella studier indike- rar att värdet av sådan användning inom är mycket stort. tisk forskningsrapport , sammanställd på uppdrag av den brit- tiska myndigheten , Copyright and the Value of the Public Domain: An empirical assessment (2015/44), redovi- sar olika studier av värdet av allmängods och konstaterar att detta materi- al är viktigt, att det finns en efterfrågan och innovationspotential. 2016/17:116 gäller kulturarvet rekommenderas bl.a. att digitaliseringsinsatser ska ta hänsyn både till kommersiella och icke-kommersiella användnings- områden och att både allmänhet och andra intressenter så långt som möj- ligt ges möjlighet att medverka. Material bör vara av professionell kvali- tet och presenteras i format som är maskinläsbara och möjliga att för- ändra eller anpassa till olika medier för att underlätta ny användning. antog Europeiska unionens råd nya slutsatser om Euro- peanas roll för digital tillgång till, synlighet för och användning av det europeiska kulturarvet. I slutsatserna påminner rådet bl.a. om kulturarvs- informationens betydelse för den digitala inre marknaden. Medlemssta- terna uppmanas bl.a. att ytterligare främja digitaliseringen av kulturarvs- samlingar och största möjliga tillgång till och återanvändning av digitalt kulturarv. Vidare uppmanas de att införa eller behålla strategier och ope- rativa insatser och att främja tillgängligheten online till kulturarvsinne- håll och metadata av hög kvalitet från nationella och regionala samlingar. Medlemsstaterna uppmanas också att uppmuntra kulturarvsinstitutioner att ansluta sig till Europeana. Trots tidigare stora insatser för digitalisering bedömer samordnings- sekretariatet Digisam vid att endast en mindre del av kultur- arvsobjekten i finns i digital form. Mot denna bakgrund vill regeringen framhålla att det är viktigt att arbetet kan fortsätta i hög takt. Genom att redan i ett tidigt skede göra digital information tillgänglig och medge medskapande skapar kulturarvsinstitutionerna förutsättningar för att göra kulturarvet till en angelägenhet för alla och har dessutom mycket att vinna på detta, genom tillförsel av ny information och möjlighet till rationaliserade arbetsprocesser. Utgångspunkten måste därför vara att information som digitaliserats med statlig finansiering ska vara enkelt tillgänglig för användarna och användning ska inte hindras genom avgifter. Informationen ska, inom ramen för vad som gäller enligt bl.a. upphovsrättslagstiftningen, kunna vidareutnyttjas och olika intressenter ska kunna bidra till den samlade informationen. Den bör bevaras till nytta för allmänheten, forskningen och användare inom övriga samhällssektorer. 12.4.2Fortsatt behov av samordning Regeringens bedömning: bör ges i uppgift att samordna och stödja arbetet med digitalisering, digitalt bevarande och digital förmedling inom kulturarvssektorn. Uppgiften bör utföras i bred samverkan med andra kulturarvsinstitutioner samt universitet och högskolor.