prop · H403102 · 2017-05-04 00:00:00 — Den senaste femårsperioden hade 24 av dessa kommuner en negativ tillväxt, medan det 2016 endast var 14 av kommunerna som hade en sådan utveckling. Diagram 3.7 Befolkningstillväxt per huvudgrupp 2000–2016 Genomsnittlig tillväxt för kommunerna per huvudgrupp, procent Storstäder och storstadsnära kommuner Större städer och kommuner nära större stad Mindre städer/tätorter och -0,5 Källa: Befolkningsstatistik, , och egna beräkningar Det som främst förklarade den ökade befolkningstillväxten var den ökade inflyttningen av personer från andra länder. –2016 hade samtliga kommuner ett positivt utrikes flyttnetto (invandringsöverskott), dvs. fler inflyttade från utlandet än utflyttare till utlandet. I drygt 100 kommuner bidrog även ett positivt inrikes flyttnetto till befolkningstillväxten. Knappt 100 kommuner hade ett genomsnittligt positivt födelsenetto 2000–2016. Antalet kommuner med ett positivt födelsenetto ökade under den senare delen av perioden; 2012–2016 var det 120 kommuner och 2016 var det 140 kommuner som hade ett födelseöverskott. I diagram 3.8 visas befolkningsutvecklingen i olika kommungrupper, uppdelad på födelsenetto samt inrikes och utrikes flyttnetto. Utrikes flyttnetto var den faktor som bidrog mest till befolkningstillväxten för alla kommungrupper, utom för gruppen pendlingskommuner nära storstad, för vilken födelseöverskottet och inrikes inflyttning, dvs. från andra kommuner, bidrog mer till befolkningstillväxten än utrikes inflyttning. För alla kommungrupper utom storstäder ökade den senare inflyttningen 2012–2016. Ökningen var måttlig i grupperna större stad och pendlingskommun nära storstad och större i övriga kommungrupper. Kommungrupperna storstäder, pendlingskommun nära storstad samt större städer hade ett positivt flyttnetto i förhållande till övriga kommuner. För storstäderna var nettot dock litet och av perioden, 2012–2016, var det fler personer som flyttade från storstäderna till andra kommuner än tvärtom. Diagram 3.8 Befolkningstillväxt per kommungrupp fördelat på födelsenetto och inrikes och utrikes flyttnetto 2000–2016 Årligt genomsnitt, antal personer per 1000 invånare Mindre stad/tätort nära mindre stad/tätort Källor: Befolkningsstatistik, , och egna beräkningar. Allt fler flyttar inom landet De flesta flyttar som sker inom landet görs inom en kommun. Enligt analys av flyttar 2015 gjordes ungefär 1,4 miljoner flyttar 2015. Av dessa skedde ca 930 000 inom en kommun och drygt 500 000 mellan kommuner. Av de flyttar som gick mellan kommuner var inom ett län och till ett annat län. var det fler personer som flyttade från storstäderna till andra kommuner än personer som flyttade till storstäderna från andra kommuner. Den största flyttströmmen från storstäder () gick till förortskommuner inom länet. Storstädernas flyttnetto mot kommuner i andra län var dock positivt. Det förekom relativt få flyttar mellan storstäder; vanligare var flyttar från storstäder till större städer. Det var vanligare att flytta mellan storstädernas förortskommuner än att flytta från övriga kommuner till förortskommuner. Den genomsnittliga åldern på dem som flyttade inom landet 2015 var . I diagram 3.9 visas inrikes flyttnetto i de åldergrupper där flyttar var vanligast förekommande för ett urval av kommungrupper och huvudgrupper. Som framgår av diagrammet så var flyttnettot för storstäder positivt för personer i åldern 20–. Större städer hade ett positivt flyttnetto för personer i åldern 20–, vilket beror på att många större städer är universitets- eller högskolestäder. Diagram 3.9 Inrikes flyttnetto per åldersgrupp 2015 I ett urval kommungrupper, antal personer Storstäder Pendlingskommun Större stad stad/tätort nära storstad Källor: Befolkningsstatistik, , och egna beräkningar Antalet flyttar inom landet har ökat . Det beror på att folkmängden har ökat samt på att befolkningstillväxten i hög grad beror på invandring och att många som invandrat flyttar kort efter invandringen till . Av alla som invandrade 2014 hade var fjärde person flyttat till en annan kommun vid utgången av 2015. Av dem som invandrade 2010 bodde knappt hälften kvar i invandringskommunen 2015. Det flesta flyttarna skedde efter invandringen. Stor skillnad i antalet kommunmottagna mellan kommunerna Inflyttningen till från andra länder består av personer som kommer som arbetskraftsmigranter, studenter, anhöriga, flyktingar m.m. I detta avsnitt ges en kortfattad beskrivning av fördelningen mellan kommunerna av personer som blivit kommunmottagna . De kommunmottagna består av personer som beviljats uppehållstillstånd i som flyktingar, skyddsbehövande eller efter att ha ansetts ha synnerligen ömmande omständigheter att stanna i landet eller anhöriga som blivit mottagna och folkbokförda i en kommun. Det var totalt 68 760 personer som blev kommunmottagna 2016, vilket motsvarar ungefär 7 personer per 1 000 invånare i riket. Pendlingskommuner nära storstäder var de som hade minst antal kommunmottagna i förhållande till sin folkmängd (se diagram 3.10). 2016/17:102 Diagram 3.10 Antal kommunmottagna per kommungrupp 2016 Antal personer per 1000 invånare nära mindre stad/tätort Mindre stad/tätort Källor: och egna beräkningar. Variationerna i antalet kommunmottagna 2016 mellan de olika kommunerna, och även inom kommungrupperna, var stora. Spridningen mellan enskilda kommuner låg mellan 2 och 40 kommunmottagna per 1000 invånare och kommun (tabell 3.2). I var antalet kommunmottagna per 1000 invånare 4, vilket kan jämföras med 8 i kommun. 15 kommuner med högst och lägst antal kommunmottagna Skr. Antal personer per 1000 invånare Kommuner med lägst antal 1 000 inv. 1 000 inv. Spridningen av antalet kommunmottagna personer i åldern 0–var större än för hela gruppen kommunmottagna. I riket totalt blev 13 personer i åldern 0–per 1000 invånare i åldersgruppen kommunmottagna 2016. De kommuner som hade flest kommunmottagna personer i åldern 0–var (97 per 1000 invånare i åldersgruppen) och (89). Lägst antal kommunmottagna personer i åldern 0–per 1 000 invånare i åldersgruppen hade (3,7) och (3,9). Utveckling av åldersstruktur i kommunerna Ökningen av antalet personer i åldern 0–i storstäder och pendlings- kommuner nära storstäder var i genomsnitt mellan 2000 och 2016, jämfört i riket. I kommungrupperna större städer och pendlingskommuner nära större städer minskade andelen personer i åldern 0–. I mindre städer/tätorter, pendlings- kommuner till dessa och landsbygdskommuner minskade antalet personer i åldern 0–med i genomsnitt . Antalet personer i åldern 20–ökade 2000–2016 mest i stor- städerna och pendlingskommuner nära storstäder, och i mindre grad i större städer och pendlingskommuner nära större städer. skade i mindre städer/tätorter, pendlingskommuner nära dessa och i Antalet personer ökade i samtliga I alla kommungrupper utom storstäder minskade andelen personer i åldern 0–och 20–i befolkningen, medan andelen personer i 2016/17:102 åldern ökade 2000–2016. I kommungruppen storstäder var utvecklingen den motsatta. I diagram 3.11 visas åldersstrukturen i respektive kommungrupp 2016. Diagram 3.11 Åldersstruktur 2016 per kommungrupp Procent av befolkningen, genomsnittlig kommunvärde Mindre stad/tätort un nära större stad Källor: Befolkningsstatistik, , och egna beräkningar. Den genomsnittliga försörjningskvoten i riket uppgick till 2016. Bland kommunerna varierade kvoten mellan 2,09 i och 1,51 i . ökade försörjningskvoten i alla kommungrupper förutom i storstäderna. Kvoten låg nära eller över 1,8 i alla kommungrupper utom storstäder och större städer, där den var 1,6 respektive 1,7. 3.3.3Allt fler bor i tätorter Som framgått av tidigare avsnitt pågår en urbanisering i riket i form av en befolkningstillväxt i storstäder, större städer och kommuner nära dessa städer. Tillväxten i dessa kommungrupper beror i huvudsak på nettoinvandring från andra länder och födelseöverskott. Urbaniseringen sker också inom kommuner, då en växande andel av befolkningen inom många kommuner bor i kommunens tätort eller tätorter. En tätort har sammanhängande bebyggelse och minst 200 invånare. Tätortsgraden beskriver hur stor andel av befolkningen som bor i tätort. framställer , , statistik avseende tätortsgrad. Tätortsgraden i riket var 2015, jämfört 2005. Det innebär att drygt 8,6 miljoner av invånare bodde i tätorter 2015 och drygt 1,3 miljoner utanför tätorter. I länen varierade tätortsgraden mellan i och Storstäderna och många av förortskommunerna nära stor- tätortsgrad på 100 eller nära 14 kommuner som hade en tätortsgrad som var lägre än (tabell 3.3). Kommuner med tätortsgrad lägre än , , , , Störst ökning skedde i , , Tjörns och Åre Kommunsektorn har sammantaget redovisat positiva resultat under en Under flertalet år har kostnadsutvecklingen varit måttlig. redovisade kommunsektorn ett starkt resultat. och kostnaderna ökade relativt kraftigt. Intäkterna ökade bl.a. till följd av en stark utveckling av skatteintäkterna och de statliga bidrag som kommunerna fått för att finansiera de kostnader som det stora mot- tagandet av asylsökande och nyanlända gett upphov till, men också till följd av att kommunerna sålt fastigheter. Kostnaderna ökade något lång- Det kan till viss del bero på att verksamheterna ännu inte hunnit anpassats till den starka befolkningsutvecklingen. klusive hela pensionsskulden har förbättrats i sektorn. skuldsättningen på en historiskt hög nivå till följd av att den snabba Trots att kommunsektorns ekonomi som helhet är god finns det kommuner och landsting som har en svag ekonomi, vilket ofta beror på en kombination av flera olika omständigheter. Vid en bedömning av det ekonomiska läget hos en enskild kommun eller ett enskilt landsting måste flera faktorer beaktas. Exempelvis är negativa resultat mer bekymmersamma för kommuner och landsting som redan har en låg soliditet och en hög skattesats än för de som har en stabil soliditet och en Av de kommuner och landsting som redovisat har många också en svag soliditet och en 2016/17:102 relativt hög skattesats. Både befolkningsmässigt mindre och större kommuner och landsting kan ha en svag ekonomi. Generellt har dock befolkningsmässigt större kommuner och landsting en starkare ekonomi. 4.1Mål för den kommunala ekonomin Kommunsektorn, dvs. kommunerna och landstingen, ansvarar för merparten av de skattefinansierade välfärdstjänsterna. Sektorn utgör därmed en viktig del av den svenska ekonomin. Sektorns totala utgifter motsvarade 2016 av BNP, varav utgjordes av konsumtionsutgifter. De kommunala konsumtionsutgifterna består till stor del av utgifter för obligatoriska verksamheter, som hälso- och sjukvård, utbildning och social omsorg (se diagram 4.1). Diagram 4.1 Kommunsektorns konsumtionsutgifter fördelade per verksamhetsområde Källa: Nationalräkenskaperna, . Kommunerna och landstingen sysselsätter ungefär en fjärdedel av det totala antalet sysselsatta i . av dessa är kvinnor. Därtill kommer personer anställda i privata företag som utför tjänster som finansieras av kommuner och landsting. Totalt var drygt 1,3 miljoner personer sysselsatta i kommunalt finansierad verksamhet 2016. I KL anges att kommuner och landsting ska ha en god ekonomisk hushållning i sin verksamhet och i sådan verksamhet som bedrivs genom andra juridiska personer (8 kap. 1 §). Det innebär bl.a. att kommunerna och landstingen ska fastställa egna finansiella mål och ta ansvar för en långsiktigt hållbar ekonomi. (se avsnitt 4.2.1). har varit att varje generation ska stå för sina egna kostnader. Fullmäktige ska vidare besluta om riktlinjer för god ekonomisk hus- hållning för kommunen eller . Om kommunen eller lands- tinget har en s.k. resultatutjämningsreserv (se avsnitt 4.2.2) ska rikt- linjerna även omfatta hanteringen av den. Det kommunala balanskravet i KL anger den lägsta godtagbara resultatnivån på kort sikt (8 kap. 4 §). Balanskravet innebär att enskilda kommuner och landsting som huvudregel ska besluta om en budget där intäkterna överstiger kostnaderna. Innan resultatet kan stämmas av mot balanskravet ska det enligt lagen (1997:614) om redovisning i en s.k. balanskravsutredning bl.a. justeras för realisationsvinster och realisationsförluster samt för orealiserade förluster i värdepapper respektive eventuell återföring av tidigare justeringar av orealiserade förluster (se avsnitt 4.2.1). finns även en möjlighet för kommuner och landsting att använda sig av resultatutjämningsreserver. Om resultatet blir negativt måste det kompenseras med motsvarande överskott (8 kap. 5 a och 5 b §§ KL). Om det finns synnerliga skäl får dock en kommun budgetera för tillfälliga underskott eller besluta att inte återställa hela eller delar av ett negativt resultat. Även i dessa fall måste det grundläggande kravet på god ekonomisk hushållning beaktas. 4.2Kommunernas och landstingens ekonomi I följande avsnitt beskrivs utvecklingen av kommunsektorns ekonomi (exkl. de kommun- och landstingsägda företagen) med fokus på 2016. Jämförelser görs främst med 2015 samt 2012–2016 men även tidsserier –2015 redovisas. Uppgifterna baseras på preliminära bokslutsuppgifter som sammanställts av . I resultaträkningen redovisas intäkter och kostnader, resultat före extraordinära poster och årets resultat. Årets resultat motsvarar förändringen av det egna kapitalet (se även tabell 1–3 i bilaga 2). Starkt resultat för kommunsektorn 2016 Resultatet för kommunsektorn som helhet har varit positivt (se diagram 4.2). redovisade sektorn ett starkt resultat. Årets resultat uppgick preliminärt till . Kommunernas resultat uppgick till nästan , medan landstingens resultat uppgick till . Resultatet för kommunsektorn som helhet låg därmed nästan högre än 2015. Kommunernas resultat var högre än 2015 och landstingens resultat nästan högre än 2015. Medelresultatet 2012–uppgick till , varav kommunernas resultat uppgick till och landstingens till . Även kommunsektorns preliminära resultat före extraordinära poster uppgick till . Källa: Räkenskapssammandrag för kommuner och landsting, . Verksamhetens intäkter ökade 2016 . Det var en relativt kraftig ökning jämfört med genomsnittet 2012–2016. Ökningen av intäkterna 2016 berodde främst på ökade statliga migrationsrelaterade ersättningar till följd av ett stort antal asylsökande och nyanlända, satsningar inom utbildningsområdet samt ett extra statsbidrag på ca för att förstärka hälso- och sjukvården. Flera kommuner genomförde 2016 dessutom försäljningar av fastigheter, vilket också ökade intäkterna. Verksamhetens kostnader ökade också relativt kraftigt, men långsammare än intäkterna. Det var en relativt hög ökningstakt jämfört med genomsnittet –2016. Störst andel av kommunernas kostnader är hänförlig till äldreomsorg, förskoleverksamhet och grundskola. Den största kostnaden för landstingen är specialiserad somatisk vård. Skatteintäkterna, som motsvarade två tredjedelar av intäkterna 2016, ökade jämfört med . Det var en stark ökning, som främst berodde på att skatteunderlaget ökade. Av ökningen berodde dock på att den genomsnittliga skattesatsen höjdes . De generella statsbidragen, som de redovisas av kommuner och landsting, ökade . Det var en relativt stor ökning jämfört med genomsnittet 2012–2016. Orsaken till ökningen 2016 var det tillfälliga statsbidraget för att hantera flyktingsituationen som utbetalades . Av bidraget om totalt valde kommunsektorn att periodisera till 2016. Av bidraget avsåg nästan kommunerna och landstingen. Därutöver utbetalades ett statligt bidrag på totalt för att främja bostadsbyggandet, vilket också bidrog till ökningen. Hög andel kommuner och landsting redovisade positiva resultat 2016 har en större andel kommuner än landsting uppnått positiva resultat (se diagram 4.3). Bland landstingen har resultaten varierat i större omfattning än bland kommunerna, vilket främst berott på förändringar av den diskonteringsränta som används för att värdesäkra pensionsskulden. Landstingens kostnader påverkas i högre grad än kommunernas av förändringar av detta slag eftersom landstingen har fler anställda i de högre inkomstgrupperna, vilket medför en högre pensionsskuld. Av de 288 kommuner som lämnat preliminära uppgifter redovisade 281 () ett positivt resultat, vilket var fler än 2015. Av landstingen redovisade 17 () positiva resultat, vilket var 5 fler än 2015. –2016 redovisade majoriteten av kommunerna och ett fåtal landsting positiva resultat eller nollresultat samtliga år. redovisade 27 kommuner och 11 landsting negativa resultat två eller fler år. Diagram 4.3 Andel kommuner och landsting med positiva resultat Källa: Räkenskapssammandrag för kommuner och landsting, . Andelen av kommunerna och landstingen med positiva respektive negativa resultat säger dock inget om skillnaden i resultatnivå mellan enskilda kommuner och landsting. Skillnaderna mellan de högsta respektive lägsta resultaten varierar mellan åren, exempelvis till följd av stora realisationsvinster och kostnader för att lösa in (försäkra bort) pensionsåtaganden. Skillnaden mellan kommunerna med högst respektive lägst resultat minskade 2016 jämfört med , medan skillnaden mellan landstingens resultat 2016 var på samma nivå som 2015 (se tabell 4.1). Skillnaden var dock inte lika stor mellan landstingen som mellan kommunerna. Kommunen med högst resultat angav en fordran hos och positiva budgetavvikelser i verksamheten som orsak till det positiva resultatet, medan kommunen med lägst resultat 2016/17:102 angav kostnader för att försäkra bort pensioner som intjänats som orsak till det negativa resultatet. som redovisade lägst resultat 2016 angav bl.a. höga kostnader för inhyrd personal som orsak till sitt resultat. Källa: Räkenskapssammandrag för kommuner och landsting, . Av diagram 4.4 framgår att det 2000–2016 varit huvudgruppen storstäder och storstadsnära kommuner som flest år i genomsnitt redovisat de högsta resultaten, medan huvudgruppen mindre städer/tätorter och landsbygdskommuner i genomsnitt redovisat de lägsta resultaten. avvek dock från detta mönster, då vissa kommuner i huvudgruppen mindre städer/tätorter och landsbygdskommuner redovisade relativt höga resultat. Många av de befolkningsmässigt små kommunerna har tagit emot ett relativt stort antal asylsökanden och nyanlända i förhållande till folkmängden och fått bidrag från staten för det. De statliga bidragen kan i kombination med att verksamheterna inte hunnit anpassats till den starka befolkningsutvecklingen ha bidragit till de relativt höga resultaten 2016 för dessa kommuner. Det bör dock framhållas att det finns en stor spridning mellan resultaten inom respektive gruppering. Årets resultat per huvudgrupp Storstäder och storstadsnära kommuner Större städer och kommuner nära större stad Mindre städer/tätorter och landsbygdskommuner Källa: Räkenskapssammandrag för kommuner och landsting, . Kommunsektorn klarade sammantaget balanskravet för inrapporteringen av det preliminära bokslutet hade inte alla kommuner och landsting som redovisade underskott tagit ställning till om det fanns skäl att inte återställa underskottet. Det innebär att det sammanlagda negativa resultatet per som ska återställas ännu inte kan redovisas. Enligt utfallet per var det totalt 26 kommuner som angav att de sammanlagt hade i ackumulerade negativa resultat som skulle återställas. Det var 4 kommuner färre än 2014, men totalbeloppet var detsamma som 2014. Av landstingen angav 9 att de vid utgången av 2015 hade ett underskott på sammanlagt att återställa. Det var 2 landsting fler än 2014 och en ökning med jämfört med . Ett vanligt förekommande finansiellt mål för god ekonomisk hushållning för kommuner och landsting är att årets resultat ska uppgå till av skatteintäkterna och de generella statsbidragen. Målet bör dock kunna skilja sig åt mellan enskilda kommuner och enskilda landsting, bl.a. med beaktande av det ekonomiska utgångsläget och de framtida förutsättningarna. uppgick årets resultat som andel av skatteintäkterna och de generella statsbidragen för kommunerna och landstingen sammantaget till , vilket var högre än 2015 (se diagram 4.5). Kommunernas samlade resultat uppgick till och landstingens till . Resultatets andel av skatteintäkter och generella statsbidrag Källa: Räkenskapssammandrag för kommuner och landsting, . Resultatets andel av skatteintäkterna och de generella statsbidragen varierade 2016 kraftigt mellan kommunerna respektive landstingen (se tabell 4.2). I vissa fall kan tillfälliga åtgärder, som att lösa in pensionsåtaganden, medföra stora negativa resultat för en enskild kommun eller ett enskilt landsting. Av kommunerna redovisade 252 kommuner () en andel som var högre än genomsnittet 2016. Av landstingen redovisade 14 landsting () en andel över genomsnittet 2016. Spridningen mellan kommunerna minskade jämfört med , medan den låg i nivå med för landstingen. Totalt var det 19 kommuner som i genomsnitt redovisade en negativ genomsnittlig andel 2012–2016. Hälften av dessa kommuner redovisade ett relativt stort negativt resultat ett enskilt år, till följd av tillfälliga åtgärder. Till exempel har flera kommuner löst in (försäkrat bort) pensionsåtaganden och gjort nedskrivningar av sina tillgångar, vilket medfört att den genomsnittliga andelen för perioden blivit negativ. Tabell 4.2 Årets resultat som andel av skatteintäkter och generella statsbidrag -13,6 -5,2 Källa: Räkenskapssammandrag för kommuner och landsting, . Av diagram 4.6 framgår att kommungruppen storstäder redovisat det högsta utfallet för resultatets andel av skatteintäkterna och de generella statsbidragen 2012–2016, medan gruppen landsbygdskommuner, ej nära Skr. 2016/17:102 större stad, redovisat det lägsta utfallet. Diagram 4.6 Resultatet som andel av skatteintäkter och generella statsbidrag, genomsnitt 2012–2016 per kommungrupp Mindre stad/tätort Pendlingskommun nära större stad Pendlingskommun till mindre tätort Lågpendlingskommun nära större stad Landsbygdskommun, ej nära större stad Källa: Räkenskapssammandrag för kommuner och landsting, . Det var 6 landsting som redovisade ett genomsnittligt negativt utfall för resultatets andel av skatteintäkterna och de generella statsbidragen 2012– 2016 (se diagram 4.7). 2016/17:102 Diagram 4.7 Resultatet som andel av skatteintäkter och generella statsbidrag, genomsnitt 2012–2016 landsting Källa: Räkenskapssammandrag för kommuner och landsting, . Den genomsnittliga kommunala medelskattesatsen, dvs. skattesatsen för både kommunerna och landstingen, har ökat (se diagram 4.8). uppgick medelskattesatsen till . Den lägsta skattesatsen uppgick till och den högsta till . Huvudgruppen mindre städer/tätorter och landsbygdskommuner har i genomsnitt den högsta sammanlagda kommunala skattesatsen. Skattesatserna var generellt högre i norra delen av än i södra delen. Diagram 4.8 Medelskattesats per huvudgrupp Storstäder och storstadsnära kommuner Större städer och kommuner nära större stad Mindre städer/tätorter och landsbygdskommuner Källa: Kommunalskatterna, . Balansräkningen visar den finansiella ställningen . I denna redovisas de tillgångar som kommunerna och landstingen förfogar över och hur dessa har finansierats (se även tabell 4–6 i bilaga 2). Skillnaden mellan tillgångarna och skulderna utgör det egna kapitalet. Kommunernas och landstingens tillgångar Kommunsektorns tillgångar utgörs till största delen av anläggningstillgångar, såsom mark, byggnader, gator och vägar, vatten- och avloppsnät, samt långfristiga fordringar främst på kommunala företag. Enligt de kommunala redovisningsreglerna värderas inte kommunala tillgångar till marknadsvärdet. I stället ligger det historiska anskaffningsvärdet till grund för värderingen. Det innebär att tillgångarna redovisas till utgiften vid anskaffningstillfället, med avdrag för gjorda avskrivningar och eventuella nedskrivningar. Kommunsektorns tillgångar uppgick till . Kommunernas tillgångar uppgick till och landstingens tillgångar till . Tillgångarna ökade jämfört med . Den genomsnittliga ökningen 2012–uppgick till . Kommunernas och landstingens investeringar