prop · H50350 · 2017-12-15 00:00:00 — En gärningsperson hade stuckit in sin hand genom ett öppet vädringsfönster på nedre botten och tillgripit föremål som varit direkt tillgängliga. ianmälan talar starkt för att något brott inte har begåtts. Den misstänkte har begått brottet i närvaro av målsäganden. Inbrott ett tomt hus där inget kunnat stjälas. Målsäganden hade hunnit städa undan allt så att det skulle vara meningslöst att söka efter några spår. 85Urvalet till enkätundersökningen var begränsat till att endast omfatta de polisanställda som kommer i direkt kontakt med den forensiska verksamheten. PKC:s operatörer var därför inte med iurvalet, och har inte svarat på frågorna om hur ofta de ger instruktioner till brottsanmälare om att iaktta försiktighet på brottsplats i ärenden om inbrottsstöld. Dock bedömer att de lokala brottsplatsundersökarnas enkätsvar ger en bra bild av situationen, givet att denna personalgrupp kommer i kontakt med målsägande i inbrottsärenden . 38 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N ofta använder handskar och skospåren kan vara det enda spår som går att säkra. Vidare behöver brottsanmälare också få information om när i tiden en brottsplatsundersökning kan tänkas ske. Följande citat sammanfattar väl det som flera lokala brottsplatsundersökare gett uttryck för i sina fritextsvar: ”Om man säger till en Mä [målsägande] att vara försiktig vad gäller röra saker och inte påverka ev. spår så måste man ju även upplysa om när ev. undersökning kommer att ske, vad man ska tänka på ex. att inte gå överallt, att inte ta eller ens andas på vissa platser, för att inte kontaminera ev. skoavtryck, fingerspår eller DNA spår. Allt för att en stackars drabbad boende ska ha en möjlighet att bilda sig en uppfattning om när eller ens om det kommer att blir en U.S. [brottsplatsundersökning]. Man kan ju inte begära att de ska bo på hotell.”86 Vidare förekommer det att PKC frågar om det finns några spår, trots att brottsanmälare i allmänhet inte har någon forensisk kompetens. PKC frågar även ibland om något är tillgripet, en fråga som kan leda till att målsäganden går in i bostaden för att titta efter, och på så vis riskerar att förstöra eventuella skospår. När ett inbrott blivit anmält via Polisens ledningscentral beordrar denna oftast ut en radiobil till brottsplatsen. Då är det alltså poliser i ingripandeverksamheten som träffar målsägande och vittnen och gör en översiktlig kontroll av hur det ser ut på brottsplatsen. Om patrullen finner att det finns behov av lokala brottsplatsundersökare kan en sådan patrull beordras ut senare för att utföra brottsplatsundersökningen. I annat fall utför första patrull på plats en brottsplatsundersökning med de begränsade förutsättningar den har i form av kompetens och utrustning. Flera lokala brottsplatsundersökare uppger i enkätundersökning att ingripandepoliser ibland går in på brottsplatsen utan skoskydd för att sådan utrustning saknas i radiobilen, vilket försvårar säkring av skospår i de fall en brottsplatsundersökning senare genomförs. Slutligen har bett de åklagare som deltog i enkätundersökningen att uppskatta kvaliteten på den tekniska bevisningen i ärenden om inbrottsstöld.87 av åklagarna uppgav att den tekniska bevisningen alltid eller i de flesta fall varit av tillräcklig kvalitet för att ge ett påtagligt bidrag till ett beslut om lagföring. uppgav att den endast ibland varit av tillräcklig kvalitet, och uppgav att den sällan eller aldrig varit det. uppgav att de inte vet. Av de fritextsvar som åklagarna avgett angående hur den tekniska bevisningen i ärenden 86Fritextsvar, enkätundersökning, . 87Endast de åklagare som hade arbetat med ärenden om inbrottsstöld fr.o.m. fram till enkätundersökningens genomförande ombads att svara på denna fråga. Resterande respondenter ombads att markera att de inte arbetat med den typen av ärenden . R I K S R E V I S I O N E N F R Å N S P Å R T I L L B E V I S – P O L I S E N S F O R E N S I S K A O R G A N I S A T I O N om inbrottsstöld skulle kunna förbättras handlade om brottsplatsundersökningarna.88 Synpunkterna gick sammanfattningsvis ut på att måste se till att brottsplatsundersökningar genomförs och att kvaliteten på dem höjs. Totalt av de åklagare som lämnade fritextsvar uppgav att det inte är kvaliteten på spårsäkringen som är problemet, utan att det är NFC:s handläggningstider som måste kortas. Sammantaget ger resultaten från ärendegranskning och enkätundersökning vid handen att frekvensen av brottsplatsundersökningar är tillfredsställande, och att det i stället är kvaliteten på undersökningarna som behöver höjas. Följande citat från en lokal brottsplatsundersökare sammanfattar detta väl: ”Utan spår är det snudd på omöjligt att höja uppklarningsprocenten på mängdbrott. Målet måste vara att öka antalet kvalitativa brottsplatsundersökningar […].”89 Som nämnt tidigare anses de lokala brottsplatsundersökarna hålla god kvalitet på sitt arbete, medan ingripandepolisens brottsplatsundersökningar har omfattande brister. Det är således i första hand ingripandepolisens spårsäkringsförmåga som behöver stärkas om den tekniska bevisningen i högre utsträckning ska kunna bidra till personuppklaringen av inbrott i bostad. 3.4 Registertopsning kan ske oftare granskning visar att registertopsning används relativt effektivt som forensisk metod. Formellt är det förundersökningsledaren – antingen en åklagare eller en polisär förundersökningsledare – som har ansvaret för att besluta om registertopsning. Som tabell 4 visar uppger av förundersökningsledarna att de alltid eller i de flesta fall beslutar om registertopsning när det finns lagliga förutsättningar för det. Dock finns det en viss förbättringspotential, eftersom knappt en femtedel () uppger att de fattar topsningsbeslut ibland, sällan eller aldrig. 88Denna följdfråga ställdes till 119 åklagare som uppgett att de arbetat med inbrottsärenden , och som svarat att den tekniska bevisningen i dessa ärenden inte alltid varit av tillräcklig kvalitet. Totalt valde att avge svar. har analyserat samtliga fritextsvar, men här redovisas endast de två teman som är mest framträdande. 89Fritextsvar, enkätundersökning, . 40 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N Tabell 4 Beslut om registertopsning (förundersökningsledare) Enkätfråga: Beslutar du om registertopsning av misstänkta när det finns lagliga förutsättningar för det? Ja, i de flesta fall enkätundersökning visar att det vanligaste skälet till att förundersökningsledare inte beslutar om registertopsning är att den misstänkte redan har blivit topsad. Detta skäl uppges av två tredjedelar av alla förundersökningsledare (för åklagarna respektive för de polisiära förundersökningsledarna). Det näst vanligaste skälet är hög arbetsbelastning, och uppges av av åklagarna respektive av de polisiära förundersökningsledarna. Flera respondenter i enkätundersökning nämner att regelverket i sig och svårigheten att tolka det är en av anledningarna till att man avstår från att topsa.90 Denna grupp är emellertid relativt liten. Större delen av den personal som beslutar om registertopsning anser att det är relativt lätt att tolka regelverket. av åklagarna, av de polisiära förundersökningsledarna samt av jour-förundersökningsledare och inre befäl uppger i enkätundersökning att det är mycket lätt eller ganska lätt att tolka reglerna om registertopsning. Utredare och ingripandepoliser har inte befogenhet att besluta om registertopsning, utan verkställer endast förundersökningsledarens beslut att registertopsa.91 De behöver alltså inte tolka reglerna i beslutsfattande syfte, men det är ofta utredare eller ingripandepoliser som begär att förundersökningsledaren fattar ett topsningsbeslut, eftersom det ofta är de som förhör misstänkta. Det är därför viktigt att de vet när det är relevant att ta initiativ till att registertopsa. Det finns en tydlig skillnad mellan de två grupperna ifråga om hur de skattar den egna förmågan att tolka reglerna. 90I detta sammanhang nämndes att JO:s vägledande beslut , Uttalanden om möjligheterna till salivprovtagning för dna-analys – tillämpningen av proportionalitetsprincipen vid s.k. registertopsning, 2009- 12-23, dnr 2703-2008, har skapat förvirring inom och gjort det svårt att veta hur lagstiftningen egentligen ska tolkas. 91Dessa personalgrupper har inte rätt att fatta beslut om registertopsning såvida inte det är fara i dröjsmål. R I K S R E V I S I O N E N F R Å N S P Å R T I L L B E V I S – P O L I S E N S F O R E N S I S K A O R G A N I S A T I O N av utredarna uppger att det är mycket lätt eller ganska lätt att tolka reglerna, medan av poliserna i ingripandeverksamheten lämnar detta svar. En ingripandepolis skriver: ”Beroende på vilken FU-ledare man frågar får man olika svar. En del FU-ledare är extremt försiktiga i sin tolkning av lagen, andra är mer offensiva i sin tolkning. En gemensam syn bland beslutsfattare skulle underlätta väldigt.”92 Sammanfattningsvis visar granskningen alltså att större delen av den personal som kommer i kontakt med registertopsning – bortsett från ingripandepoliser – anser att det är relativt lätt att tolka regelverket om registertopsning. I stället är det tre praktiska hinder som gör att registertopsning ibland uteblir: •brist på påminnelser i ärendehanteringssystemen, •topsningen faller ibland mellan stolarna i praktiken, och •brist på återkoppling vid träff. 3.4.1 Brist på påminnelser i ärendehanteringssystemen Ett vanligt skäl till att beslut om registertopsning ibland uteblir är glömska. Det uppges som en orsak av av de åklagare som uppgett att de inte alltid beslutar om topsning, och av av de polisiära förundersökningsledarna. Flera förundersökningsledare uppger att de skulle behöva en påminnelse i ärendehanteringssystemen (Cåbra respektive DurTvå) för att inte glömma bort registertopsningen. Flera respondenter från de andra personalgrupper inom som beslutar om och utför registertopsningar (utredare, ingripandepoliser, inre befäl, jour-förundersökningsledare och kriminaltekniker) uppger också att en påminnelse i form av en spärr eller en popup-ruta i DurTvå skulle vara till stor hjälp. Utredarnas behov av påminnelse är särskilt stort, eftersom de ofta träffar misstänkta som inte är frihetsberövade utan endast är kallade till förhör. I dessa situationer måste topsningsbeslutet förberedas på förhand om topsningen ska bli av, eftersom en förundersökningsledare inte alltid är tillgänglig när förhöret äger rum. En utredare skriver: ”Ofta glömmer man och kommer på först när man sitter i förhöret och då är det svårt och bökigt att få tag på FU-ledare.”93 3.4.2 Topsningen faller ibland mellan stolarna Vidare visar granskningen att registertopsningen i praktiken ibland faller mellan stolarna, såväl inom som mellan och . Flera åklagare påpekar i enkätundersökningen att de är beroende av 92Fritextsvar, enkätundersökning, . 42 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N information från för att kunna besluta om registertopsning, eftersom de inte kan se i sitt ärendehanteringssystem om den misstänkte är registertopsad . Flera polisiära förundersökningsledare uppger i sin tur att de inte tar initiativ till registertopsning i åklagarledda utredningar eftersom detta formellt är åklagarens ansvar.94 Flera andra polisiära förundersökningsledare uppger att de behöver bli påminda av utredarna för att komma ihåg att besluta om registertopsning. Totalt av utredarna uppger å sin sida anser att de behöver uppmuntran från förundersökningsledare och chefer för att oftare ta initiativ till att registertopsa. Sammanfattningsvis visar granskningen alltså att även om det är tydligt vem som har det formella ansvaret för registertopsningen, faller den ibland mellan stolarna om inte utredare och ingripandepoliser påminner den som har det formella ansvaret. En gemensam ansats krävs därför för att registertopsningen ska bli av. 3.4.3 Brist på återkoppling vid träff i DNA-registren Många polisanställda efterfrågar återkoppling på utförda topsningar. De två största personalgrupperna inom som utför registertopsningar är utredare och ingripandepoliser.95 enkät visar att den viktigaste faktorn för att öka dessa gruppers motivation för att ta initiativ till registertopsning är att de får veta när en topsning ger träff i något av DNA-registren. Totalt av utredarna och av ingripandepoliserna uppgav att de skulle ta initiativ till registertopsning i ännu högre utsträckning än om de fick veta när de topsningar de gjort får träff i något av DNA-registren. Återkoppling av träffar i DNA-registren förekommer förvisso redan, men det kommer inte alla polisanställda till del. Knappt hälften () av utredarna uppger att de får besked när deras topsningar gett träff. Av dessa uppger att motivationen ökar av att få besked. av ingripandepoliserna får veta när deras topsningar ger träff, men av dem som får besked uppger att det ökar motivationen. Omvänt uppger drygt hälften () av de ingripandepoliser som inte får träffbesked att deras motivation minskar på grund av bristen på återkoppling. Detta talar starkt för att det finns ett tydligt samband mellan träffbesked och motivation till att kunna öka registertopsningen. En utredare skriver: ”Jag tänker att om vi alla insåg vikten av att topsa, tog vårt ansvar och fick feedback skulle cirkeln vara sluten – återkopplingen skulle göra att vi diskuterade topsningen mer och fick känsla av måluppfyllelse.”96 Det finns dock ingen systematik när det gäller hur träffrapporterna förmedlas till den som utfört topsningen. Respondenterna nämner att träffrapporterna förmedlas 94I sådana fall kan det vara fråga om att en polisiär förundersökningsledare i egenskap av gruppchef över en åklagarledd förundersökning har möjlighet att ta initiativ till registertopsning. 955 214 respektive 5 967 personer , enligt uppgift från . 96Fritextsvar, enkätundersökning, . R I K S R E V I S I O N E N F R Å N S P Å R T I L L B E V I S – P O L I S E N S F O R E N S I S K A O R G A N I S A T I O N till dem via flera olika funktioner, såsom förundersökningsledaren, NFC, brottssamordningen, gruppchefen, forensiska sektionen eller utredaren. Enskilda respondenter nämner också kriminalunderrättelsetjänsten, registrator, träffrapportssamordnare och funktionsbrevlådor eller att man råkat höra av en kollega att det förekommit en träff. Det finns således ett betydande behov av att systematisera förmedlingen av träffrapporter, inte minst med hänsyn till sambandet mellan träffbesked och motivation. 3.5 Skilda synsätt på funktionsrespektive processansvar granskning visar att det har skapats en klyfta mellan NFC och polisregionerna när det gäller synen på hur den forensiska verksamheten ska bedrivas. NFC:s ledning har i en intervju med gjort gällande att funktionsansvaret för all forensisk verksamhet – såväl laboratorier som fältverksamhet – bör ligga under NFC, som man menar är bäst skickat att ha detta ansvar.97 Å andra sidan har flera respondenter från polisregionerna uppgett i intervjuer och enkätsvar att den forensiska verksamheten bör vara nära sammankopplad med utredningsverksamheten för att fylla sin funktion, och att brottsutredningarna skulle lida skada om inte den polisiära ledningen fick styra över de forensiska resurserna. Till detta kommer en kulturskillnad mellan NFC som är naturvetenskapligt inriktat och Polisen i övrigt, vars kultur är präglad av att verka inom ramen för rättsliga processer. Exempelvis skiljer sig polisregionerna och NFC åt när det gäller synen på objektivitet i den forensiska fältverksamheten. NFC menar att för att undvika kognitiv påverkan, dvs. att man omedvetet påverkas av de hypoteser som förekommer i utredningsprocessen, bör forensiker inte arbeta nära brottsutredande personal. I stället ska forensisk personal som utför brottsplatsundersökningar endast ha den information som är relevant för undersökningen. Informationsflödet ska vara medvetet och spårbart, både för att undvika oönskad påverkan och för att möjliggöra granskning. Polisregionerna och den forensiska fältpersonalen (kriminaltekniker och lokala brottsplatsundersökare) menar å sin sida att denna objektivitetssyn är ett vetenskapligt ideal som passar i laboratoriemiljö, men som inte går att förena med det praktiska utredningsarbetet. Man menar att kriminaltekniker och lokala brottsplatsundersökare är objektiva eftersom det är en av grundpelarna i den polisiära kompetensen, och att forensikerna måste arbeta nära utredarna för att kunna säkra rätt spår . 97 Intervju, NFC, . 44 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N tar inte ställning i frågan om var funktionsansvaret för den forensiska verksamheten bör ligga, eftersom en sådan bedömning skulle kräva ett mer omfattande empiriskt underlag än vad som tagits fram i denna granskning. Dock konstaterar att den klyfta som uppstått påverkar den forensiska verksamheten negativt. R I K S R E V I S I O N E N F R Å N S P Å R T I L L B E V I S – P O L I S E N S F O R E N S I S K A O R G A N I S A T I O N 4 Slutsatser och rekommendationer har granskat effektiviteten i Polisens forensiska organisation. Granskningen har syftat till att undersöka om den forensiska verksamheten bidrar till personuppklaringen av brott på ett effektivt sätt. Granskningen har avsett två aspekter av effektivitet: om de forensiska metoderna används effektivt respektive om resursanvändningen i den forensiska organisationen är effektiv. När det gäller den första aspekten är samlade bedömning att de forensiska metoderna till stora delar används effektivt. Både NFC:s forensiska analyser och de brottsplatsundersökningar som utförs av kriminaltekniker och lokala brottsplatsundersökare anses hålla hög kvalitet. Den brist som har identifierat rör framför allt de brottsplatsundersökningar som ingripandepoliser utför. När det gäller den andra aspekten konstaterar att resursanvändningen i den forensiska organisationen är ineffektiv. Detta förklaras framför allt av NFC:s långa handläggningstider, som orsakar omfattande problem och medför en ineffektiv resursanvändning i hela rättskedjan. De långa handläggningstiderna förklaras i sin tur av problem i hanteringen av beställningar och avbeställningar av forensiska undersökningar. har dragit dessa slutsatser utifrån flera revisionsbevis. Vart och ett av dessa pekar uppenbart i samma riktning: att det finns allvarliga hinder för att den forensiska verksamheten ska kunna bidra till personuppklaringen av brott på ett effektivt sätt. NFC:s undersökningar anses hålla hög kvalitet, men handläggningstiderna är för långa Granskningen visar att NFC:s forensiska undersökningar och beställarservice anses hålla hög kvalitet. Vissa brister föreligger dock. NFC:s analysbesked och sakkunnigutlåtanden upplevs som svåra att förstå av vissa av de som använder dem i utredning och lagföring, och NFC meddelar heller inte alltid beställaren om en beställd undersökning begränsats. Det senare kan framför allt skapa problem i utredningar av grova brott. När det gäller resursanvändning visar granskningen att NFC:s långa handläggningstider bidrar till ineffektiv resursanvändning totalt i rättskedjan. Framför allt gäller detta fingeravtrycksidentifiering, vapenundersökningar och undersökningar av kroppsvätskor och annat biologiskt material. De långa väntetiderna gör att vissa beställare ibland avstår från att skicka in spår för analys. Granskningen pekar på tre faktorer som bidrar till detta: brister i beställningarna till NFC, det faktum att vissa 46 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N av NFC:s forensiker utför administrativa arbetsuppgifter som i stället skulle kunna utföras av administrativ personal samt NFC:s relativt höga personalomsättning. Det finns brister i den forensiska processens beställningsmoment Det finns flera brister i den forensiska processens beställningsmoment. Dessa brister inverkar negativt på resursanvändningen i fältverksamhet, laborativ verksamhet och utredningsverksamhet. Själva beställningsformuläret upplevs som krångligt och det uppges vara svårt att veta hur man ska fylla i det för att beställa rätt undersökning. Beställningarna innehåller därför ofta felaktigheter, och det tar tid från både beställare och utförare att rätta till dessa. NFC:s forensiker uppger även att beställarna ibland vill ha både ”hängslen och livrem”, dvs. ber om att få fler undersökningar genomförda än vad som verkligen behövs för att ett åtal ska kunna bifallas av domstol. erfar också att NFC har ett alltför stort ärendeinflöde, eftersom man i polisregionerna inte i tillräcklig utsträckning i förväg granskar och gallrar i det material som ska skickas på forensisk undersökning. Vidare noterar varken eller ärendehanteringssystem om det finns forensiska undersökningar beställda som behöver avbeställas när ett ärende läggs ned. Detta får till följd att forensiska undersökningar som inte längre behövs inte alltid avbeställs, vilket i sin tur innebär att en del av de undersökningar som görs aldrig kommer till nytta. Bristerna i beställningsprocessen påverkar även till viss del hur effektivt de forensiska metoderna används. Beställarnas kunskap om vilka forensiska undersökningar som är rimliga att utföra är bristfällig, och såväl åklagare som polisanställda anser att de skulle behöva mer utbildning för att veta vilka undersökningar man kan begära från NFC. Brister i ärendehanteringssystemen drar ned effektiviteten Granskningen visar att brister i ärendehanteringssystemen ger upphov till en ineffektiv användning av personalens arbetstid i hela den forensiska verksamheten. De fyra system som används kommunicerar till stora delar inte med varandra, vilket medför att personalen måste lägga över uppgifter manuellt mellan de olika systemen. Detta leder till omfattande merarbete och ökar risken för felregistreringar, vilka i sin tur tar tid att åtgärda. Fältverksamheten anses hålla hög kvalitet överlag, men det finns brister Granskningen visar att de forensiska metoderna till stor del används effektivt i den forensiska fältverksamheten. Det arbete som kriminaltekniker och lokala brottsplatsundersökare utför anses hålla hög kvalitet. granskning av ärenden som rör bostadsinbrott visar också att Polisen i hög utsträckning genomför brottsplatsundersökningar i dessa fall. Den allvarligaste effektivitetsbristen när det R I K S R E V I S I O N E N F R Å N S P Å R T I L L B E V I S – P O L I S E N S F O R E N S I S K A O R G A N I S A T I O N gäller de forensiska metodernas användning i fält återfinns i de brottsplatsundersökningar som genomförs av poliser i ingripandeverksamheten. Dessa poliser har ingen forensisk specialistkompetens och granskningen visar att deras brottsplatsundersökningar ofta är bristfälliga, vilket framför allt kan förklaras av brister i utrustning och kompetens. När det gäller resursanvändningen i fältverksamheten är den relativt ineffektiv på grund av att fältpersonalen lägger en alltför stor del av sin arbetstid på avrapportering och beställningar i ärendehanteringssystem med stora brister (se ovan). Förbättrat IT-stöd kan öka antalet registertopsningar Den forensiska metoden registertopsning används relativt effektivt , men det finns potential att öka antalet registertopsningar. Granskningen visar att i de fall registertopsning inte sker beror det framför allt på tre saker: brist på påminnelser i och ärendehanteringssystem, brist på återkoppling till den som har registertopsat en misstänkt när topsningen ger träff i ett DNA-register samt att ansvaret för att ta initiativ till att topsa i praktiken faller mellan stolarna, såväl inom som mellan och . Förtroendeklyfta mellan NFC och polisregionernas forensiska verksamhet granskning visar att det har uppstått en klyfta i synen på hur den forensiska verksamheten ska ledas.