prop · H5031 · 2017-09-20 00:00:00 — Det är enligt rege- ringens mening inte rimligt med ett krav på plan för återgång om den försäkrades hälsotillstånd är sådant att denne inte kan delta i planeringen eller är oförmögen att delta i rehabiliterande åtgärder. Planeringen bör i dessa fall ske så snart som hälsotillståndet har förbättrats så att arbets- tagaren kan delta i planeringen och tillgodogöra sig eventuella insatser. För att uppnå goda resultat i arbetsanpassnings- och rehabiliterings- arbetet bör den enskilde själv aktivt medverka. Det är angeläget att arbetstagaren lämnar de upplysningar som behövs och tillsammans med arbetsgivaren deltar i planeringen av lämpliga åtgärder. Personer i rehabiliteringssituationer befinner sig ofta i ett utsatt läge och vill inte alltid framträda öppet med sina svårigheter. Respekten för den enskilde individen bör vara vägledande vid arbetsanpassning och rehabilite- ring. Den försäkrades ansvar för att lämna den information som behövs för tillämpningen av lagen får dock inte medföra att den personliga integriteten ifrågasätts (prop. 1990/91:141, s. 90). De krav och förväntningar som avser arbetstagaren måste självfallet ställas med hänsyn tagen till dennes hälsotillstånd. Det är viktigt att den berörda personen deltar i planeringen av åtgärderna och själv så långt som möjligt får avgöra vilka personer som bör vara involverade i ärendet. Regeringen anser att det är viktigt för en framgångsrik rehabilitering att en plan för åter- gång i arbete följs och är aktuell. Arbetsgivaren bör därför vara skyldig att följa och vid behov revidera planen. Arbetstagaren har att efter bästa förmåga medverka i rehabiliteringen. De krav och för- väntningar som avser arbetstagaren måste själv- fallet ställas med hänsyn tagen till dennes hälso- tillstånd. Det är viktigt att den berörda personen deltar i planeringen av åtgärderna och själv så långt som möjligt får avgöra vilka personer som bör vara involverade i ärendet. Regeringen anser att det är viktigt för en framgångsrik rehabilite- ring att en plan för återgång i arbete följs och är aktuell. Arbetsgivaren bör därför vara skyldig att följa och vid behov revidera planen. SKL framhåller i sitt remissvar att det är oer- hört viktigt att hålla isär den arbetsrättsliga regle- ringen – dvs. vilka åligganden som arbetsgivaren och arbetstagaren har gentemot varandra till följd av anställningsavtal och kollektivavtal – från den förvaltningsrättsliga regleringen i socialför- säkringsbalken, förkortad SFB, som reglerar roll i förhållande till den enskilda individen. SKL anger att promemorians exempel på vad som kan ingå i en plan: ”Ompla- cering, tillfällig eller permanent” och ”Behov av utbildning/omskolning till andra arbetsuppgifter hos arbetsgivaren” är ställningstagande och åt- gärder, som enligt SKL:s mening inte ryms inom den arbetslivsinriktade rehabiliteringen. Rege- ringens förslag avser inte att ändra de rättigheter och skyldigheter som följer av arbetsrätten eller relationen mellan den arbetsrättsliga- och den socialförsäkringsrättsliga regleringen och vill i sammanhanget hänvisa till redogörelsen för arbetsrätten i avsnitt 3.8.2. Termen omplacering förekommer redan i 27 kap. 47 § SFB. I förarbetena till det lagrummet anförde regeringen bl.a. att arbetsgivaren redan hade ett omfattande ansvar för rehabilitering och arbetsanpassning genom arbetsmiljölagen (1977:1160) (förkortad AML), den upphävda lagen (1962:381) om allmän försäkring och in- direkt genom lagen (1982:80) om anställnings- skydd och att avsikten inte var att vare sig vidga eller minska detta ansvar (prop. 2007/08:136, s. 61 f.). När bestämmelserna om rehabilitering och rehabiliteringsersättning infördes angavs både omplacering och utbildning som exempel på sådana åtgärder som arbetsgivaren bör kunna vidta inom ramen för sitt ansvar för att vidta arbetslivsinriktade rehabiliteringsåtgärder (prop. 1990/91:141, s. 42). Lagrådet har yttrat att bestämmelsen i 30 kap. 7 § SFB synes ha varit inriktad på den försäkrades skyldighet att lämna upplys- ningar till . Om det är riktigt att den anställdes skyldighet att medverka till planen för återgång i arbete stöds på 7 § utvidgas den försäkrades skyldigheter på ett sätt som inte synes ha behandlats under beredningen och som – bl.a. med hänsynstagande till arbetsrättsliga förhållanden – enligt Lagrådet bör behandlas i det fortsatta lagstiftningsarbetet. I fråga om vilka konsekvenser den försäkrades skyldighet att medverka till planen för återgång i arbete kan ha i förhållande till arbetsrätten har regeringen redan nämnt att propositionens för- slag inte avser att ändra de rättigheter och skyldigheter som följer av arbetsrätten. Rege- ringen noterar att den försäkrades skyldigheter enligt 30 kap. 7 § SFB diskuterades i den remitte- rade promemorian och lämnades utan syn- punkter från remissinstanserna. Syftet med de aktuella förslagen är inte att utöka den försäkra- des skyldigheter enligt 30 kap. 7 § SFB eller att på något annat sätt ändra innebörden av 30 kap. 7 § SFB. LO har i sitt remissyttrande påtalat att det i promemorian saknas överväganden om vem som har rätt att avgöra om en arbetstagare kan återgå i arbete hos arbetsgivaren och om det t.ex. föreligger saklig grund för uppsägning. Kravet på saklig grund för uppsägning av en arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga på grund av sjukdom kommer fortsatt att gälla i enlighet med den arbetsrättsliga rättspraxis som finns på området. Förslagen innebär inte någon förändring i den grundläggande skyldighet en arbetsgivare har att vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att arbetstagaren ska kunna återgå i arbete hos arbetsgivaren. Före det att en sådan skyldighet har fullgjorts kan det omöjligen enligt rege- P R O P . 2 0 17 / 1 8: 1 U T G I F TS O M R Å D E 1 0 ringens mening finnas någon saklig grund för uppsägning. Innehållet i en plan för återgång i arbete Planens främsta uppgift är att vara ett stöd i det arbete som genomförs på arbetsplatsen för att göra det möjligt för arbetstagaren att återgå i arbete. Det är därför viktigt att planen utformas på ett sådant sätt att den verkligen stöder an- passnings- och rehabiliteringsarbetet på arbets- platsen och att den är lätt att följa upp för dem som är berörda (arbetsgivare, arbetstagare, fack- lig organisation). Planen kan också utgöra ett viktigt underlag i bedömning av den enskildes behov av rehabilitering och rätt till ersättning från sjukförsäkringen. Frågor som kan bli aktuella att ta ställning till i en plan är bl.a. följande: –Möjlighet till att arbeta (deltidssjuk- skrivning). –Anpassning av arbetsplatsen eller arbetsuppgifter. –Omplacering, tillfällig eller permanent. –Behov av arbetstekniska hjälpmedel. –Behov av utbildning/omskolning till andra arbetsuppgifter hos arbetsgivaren. –Behov av andra arbetsplatsinriktade rehabiliteringsinsatser som företagshälso- vården eller annan leverantör av rehabilite- ringstjänster kan tillhandahålla. –Hur kontakten med arbetsplatsen ska se ut under pågående sjukskrivning. –Vid vilka tider som insatser ska göras och hur arbetsgivare och arbetstagare ska följa upp planen. Det är viktigt med hänsyn till den enskilda arbetstagarens intresse av att skydda sin integri- tet att inte dokumentera fler uppgifter i planen än vad som är nödvändigt för att uppnå syftet med den. Om det är uppenbart att arbetstagaren kan återgå i arbete utan några särskilda insatser så kan planen begränsas till uppgifter om skälen för detta. Samma sak gäller om arbetstagarens hälsotillstånd då planen är tänkt att upprättas inte medger någon planering av insatser på arbetsplatsen. Planeringen får i dessa fall anstå tills hälsotillståndet har förbättrats. P R O P . 2 0 17 / 1 8: 1 U T G I F TS O M R Å D E 1 0 användning av planer för handläggning och uppföljning bör enligt regeringens mening genom arbetsgivarens planer för återgång i arbete och föreslagna och vidtagna åtgärder kunna få ytterligare information, som kan för- bättra beslutsunderlagen vid bedömning av rätten till ersättning och rehabiliteringsbehov respektive behovet av samordnande rehabilite- ringsinsatser. Det är som bedömer när informationen behövs för den fortsatta handläggningen. kan då begära att arbetsgivaren ska komma in med arbetstagarens plan för återgång i arbete (110 kap. 31 § SFB). Det är angeläget att planen för återgång blir ett reellt verktyg för arbetsgivare och arbets- tagare för att underlätta och påskynda återgång i arbete. Därför bör det säkerställas att planer och åtgärder är av god kvalitet. Regeringen anser att detta bör ske genom att följer upp inhämtade planer inklusive åtgärder. Om planer inklusive åtgärder inte genomförs eller om de är uppenbart kvalitetsmässigt undermåliga bör detta förhållande anmälas till Arbetsmiljö- verket av . Rimligen bör detta inte ske med enstaka undermåliga planer utan vid upprepad underlåtenhet att ta fram planer och åtgärder eller om innehållet i dessa systema- tiskt håller låg kvalitet. kan i sin tur utifrån dessa anmälningar bedöma be- hovet av inspektioner och eventuella sanktioner med stöd av det arbetsmiljörättsliga regelverket. Den konkreta utformningen av rutiner för detta bör åligga och Arbetsmiljö- verket att komma överens om. I avsnitt 3.8.2 redogörs det för att Försä- kringskassan har ett tillsynsansvar över de insatser som behövs för rehabiliterings- verksamheten. Med rehabiliteringsverksamhet åsyftas bl.a. den skyldighet som arbetsgivaren har att svara för, dvs. att de åtgärder vidtas som behövs för en effektiv rehabilitering. Tillsyns- ansvaret innebär bland annat att följa upp och utvärdera hur rehabiliteringsverksamheten fungerar och ta de initiativ som resultatet av detta kan motivera. Bedömningen att i ökad omfattning bör följa upp arbetsgivarens planer och åtgärder kan rymmas inom det tillsynsansvar som har enligt gällande lag- stiftning. Dessutom ansvarar för att upprätta en rehabiliteringsplan för de försäkrade som behöver en rehabiliterings- åtgärd, för vilken rehabiliteringsersättning kan lämnas. ska enligt gällande lagstiftning också fortlöpande se till att rehabili- teringsplanen följs och att det vid behov görs ändringar i den (30 kap. 12 § SFB). I de fall det visar sig att det inte går att åstad- komma de förändringar på arbetsplatsen som krävs får i och med planen för återgång i arbete ett underlag för att i samverkan med Arbetsförmedlingen utreda om individen med eller utan arbetsmarknadsinriktade insatser kan ta ett annat arbete. Några remissinstanser, bl.a. Försäkrings- kassan, TCO, LO, och anser att det är viktigt att det finns effektiva sanktioner för den arbetsgivare som inte fullgör sina skyldigheter att utreda, planera och vidta åt- gärder för att främja arbetstagarens återgång till arbetsplatsen. anser att det bör lagstadgas om ekonomiska sanktioner för arbetsgivare som vid upprepade tillfällen låter bli att ta fram planer för återgång i arbete. TCO anser att utredningen i det fortsatta arbetet även ges i uppdrag att undersöka hur en effektiv ekonomisk sanktion – exempelvis i form av en sanktionsavgift – riktad mot de arbetsgivare som inte uppfyller sina skyldigheter avseende upp- rättandet och uppföljningen av en plan för åter- gång i arbete kan utformas. Regeringen anser, liksom , , , och , att om arbetsgivare underlåter att fullgöra sina skyldig- heter så ska det leda till konsekvenser. har ett betydande handlings- utrymme vid tillsynen av att arbetsmiljöregel- verket följs. Om tillsynsmyndigheten i samband med en inspektion upptäcker brister i arbets- miljön har den möjlighet att besluta om ett föreläggande eller ett förbud mot den skydds- ansvarige. Ett sådant beslut får förenas med vite, (7 kap. 7 § AML). Den som bryter mot ett före- läggande eller förbud kan enligt 8 kap 1 § AML dömas till böter eller fängelse. Om föreläggandet eller förbudet är förenat med vite kan dock inte en straffsanktion utdömas. I de flesta fall upp- manas den skyddsansvarige initialt i ett s.k. in- spektionsmeddelande att rätta till bristerna. Regeringen bedömer att det nuvarande systemet, där har tillsynsansvar för arbetsgivarens verksamhet för anpassning och rehabilitering, är ändamålsenlig och effektiv. Det bedöms inte finnas behov av ytterligare sanktionsbestämmelser utöver dem som redan finns. Regeringen instämmer därför i promemorians bedömning att kan anmäla till om arbets- givare vid upprepade tillfällen underlåter att upprätta planer eller då planerna har undermålig kvalitet. Flera remissinstanser tar i sina synpunkter på promemorian upp frågan om ansvarsfördel- ningen inom rehabiliteringsområdet. Bland annat anser Kriminalvården, , Stats- kontoret, TCO och kommun att den föreslagna regleringen tydliggör arbetsgivarens ansvar och ansvarsfördelningen. Några remiss- instanser, t.ex. ISF, anser att det finns en risk för otydligheter i ansvarsfördelningen. Regeringen anser att syftet med förslagen är att precisera arbetsgivarens skyldigheter på reha- biliteringsområdet och ge arbets- givarna stöd för att genomföra sina skyldigheter. De föreslagna lagändringarna förändrar inte gällande lagstiftning i övrigt. Huvudansvaret för rehabiliteringen på arbetsplatserna är, liksom tidigare, arbetsgivarnas. samordnings- och tillsynsansvar kvarstår oför- ändrat liksom myndighetens ansvar att upprätta rehabiliteringsplaner i de fall en försäkrad be- höver en rehabiliteringsåtgärd för vilken rehabi- literingsersättning kan lämnas. Forte betonar i sitt remissansvar, där man till- styrker förslaget till lagändring, vikten av att det följs upp och utvärderas huruvida en tidig plan för återgång i arbete leder till minskad sjukfrån- varo och kortare sjukperioder och inte medför några negativa konsekvenser. Regeringen anser att det är angeläget att reformen följs upp och utvärderas bland annat i de avseenden som Forte anger. P R O P . 2 0 17 / 1 8: 1 U T G I F TS O M R Å D E 1 0 Den försäkrades skyldighet att lämna in ett utlåtande till tas bort Regeringens förslag: En försäkrads skyldighet att lämna in ett utlåtande till från den försäkrades arbetsgivare ska tas bort. Därmed ska också en nödvändig följdändring göras. Promemorians förslag: Överensstämmer i sak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flera remissinstanser till- styrker förslaget, däribland Svenska Läkar- sällskapet, Arbetsförmedlingen, LO, Funktionsrätt , , , kommun och . instämmer att det är nödvändigt att använda arbetsgivarutlåtande om det lagstadgas om plan för återgång i arbete, men betonar att det förutsätter att planen inne- håller de uppgifter som be- höver för sin handläggning. anser att det är nödvändigt att planen skrivs i en fastställd mall eller blankett och kommer därför att ta fram en sådan. Företagshälsor tillstyrker förslaget, under förutsättning att ar- betsgivares skyldighet att upprätta en plan för återgång i arbete förtydligas enligt vad Företagshälsor föreslagit. har inte något att invända mot förslaget, men anser att det är viktigt att arbetstagaren själv har ett ansvar för att ta till vara sin arbetsförmåga. Om arbetsgivare ska bli skyldiga att upprätta en plan för återgång i arbete bör, enligt Arbetsgivar- verket, ansvaret för att lämna in planen till För- säkringskassan i första hand åligga arbetstagaren. Flera av de remissinstanser, som avstyrker för- slaget om en plan för återgång i arbete, avstyrker också förslaget om borttagande av den försäkra- des skyldighet att lämna utlåtande, bl.a. ISF, och Företagarna. Företagarna anser att dagens regelverk bidrar till att klarlägga den försäkrades rehabiliteringsbehov utifrån individuella förutsättningar och behov. anser att nuvarande skyldighet bidrar till att klarlägga den försäkrades rehabiliterings- behov och betonar medarbetarens eget ansvar i rehabiliteringsprocessen. SKL avstyrker förslaget då man anser att arbetstagararen även fortsätt- ningsvis ska ha ett ansvar att lämna relevant P R O P . 2 0 17 / 1 8: 1 U T G I F TS O M R Å D E 1 0 underlag till för bedömning av arbetsförmågan och rätten till ersättning. Skälen för regeringens förslag: finns en bestämmelse i 110 kap 21 § socialförsäkrings- balken, förkortad SFB, att en försäkrad, om begär det, ska lämna in ett utlåtande från sin arbetsgivare. I utlåtandet ska det anges vilka möjligheter som finns att ta till vara den försäkrades arbetsförmåga inom arbets- givarens verksamhet efter åtgärder som avses i 30 kap. SFB. Syftet med bestämmelsen är att För- säkringskassan ska ha möjlighet att bedöma om en försäkrad kan utföra annat arbete än sitt van- liga arbete (prop. 2007/08:136, s. 64). Rege- ringen anser att denna bestämmelse bör tas bort i och med den föreslagna skyldigheten för arbets- givare att upprätta en plan för återgång i arbete. Regeringen konstaterar att med stöd av 110 kap. 31 § SFB kan få mot- svarande information i den plan för återgång i arbete, som arbetsgivaren tar fram i samråd med arbetstagaren. Med hänsyn till att den försäkrade enligt 110 kap. 13 § andra stycket SFB är skyldig att till lämna de uppgifter som är av betydelse för bedömningen av frågan om ersättning eller i övrigt för tillämpningen av SFB har dock alltid möjlighet att välja att i första hand vända sig till den försäk- rade med en begäran att lämna in planen. I av- snitt 3.8.2 redovisas den enskildes ansvar för sin egen rehabilitering. Regeringen bedömer att ytterligare förtydliganden av den enskildes an- svar inte är nödvändigt. I promemorian föreslogs ingen följdändring av 110 kap. 55 § SFB. En sådan följdändring bör göras eftersom hänvisningarna i paragrafen annars blir felaktiga. Regeringens bedömning: Den behandling av personuppgifter som kommer att utföras av arbetsgivare och av bör kunna utföras med stöd av dataskyddsförordningen och av socialförsäkringsbalken. med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Datainspektionen anser att förslaget bör kompletteras så att syftet med Dessutom bör eventuella kompletterande åtgärder för att möta de integritetsrisker som följer av behand- lingen regleras. I detta ligger att det i det fort- satta lagstiftningsarbetet behöver genomföras en utförligare analys vad gäller att identifiera risker och kompletterande åtgärder. TCO anser att det är viktigt att endast det som är relevant ska finnas i planerna och att endast de som har laglig rätt att ha tillgång till planen har det. Skälen för regeringens bedömning Upprättandet av en plan för återgång i arbete innebär att arbetsgivaren kommer att behandla personuppgifter om arbetstagaren. Det kan röra sig om vilka anpassnings- eller rehabiliterings- åtgärder som kan vara aktuella att vidta på arbetsplatsen samt tidpunkter för genomförande av dessa. Eftersom anpassnings- och rehabiliteringsåtgärderna har en koppling till arbetstagarens hälsotillstånd kan det vara nödvändigt att behandla uppgifter om arbetstagarens hälsotillstånd. Det övergripande syftet med upprättandet av en plan är att stärka individens ställning i rehabiliteringskedjan genom ökade möjligheter att få till stånd anpassnings- och rehabiliteringsinsatser för att underlätta återgång i arbete. Arbetsgivaren kan också enligt 110 kap. 31 § socialförsäkrings- balken, förkortad SFB, bli skyldig att lämna planen för återgång i arbete till Försäkrings- kassan om myndigheten begär detta och det gäller förhållanden som är av betydelse för tillämpningen av SFB. Den grundläggande rättsliga regleringen avse- ende behandling av personuppgifter finns i lagen (1998:204) om behandling av personupp- gifter, förkortad PuL. Genom PuL genomfördes och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (dataskyddsdirektivet) i svensk rätt. PuL kommer dock att för det föreslagna ikraftträdandet ha upphört att gälla och ha ersatts av Europaparla- mentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av om skydd för fysiska per- soner med avseende på behandling av person- uppgifter och om det fria flödet av sådana upp- gifter och om upphävande av direktiv /46/EG, Data- skyddsförordningen börjar tillämpas och kommer då att vara direkt tillämplig i medlemsstaterna, även om den i viss utsträck- ning både möjliggör och förutsätter lagstiftning i nationell rätt. Rättslig grund för personuppgiftsbehandling Upprättandet av en plan för återgång i arbete kommer enligt den nu föreslagna 30 kap. 6 § SFB att vara ett åliggande för arbetsgivaren. Det följer av den nuvarande 30 kap. 6 § SFB, vilken fortsatt kommer att gälla men enligt lagförslaget ges bestämmelsen beteckningen 30 kap. 6 a §, att arbetsgivaren ska lämna de upp- gifter som behövs till för att den försäkrades behov av rehabilitering ska kunna klarläggas och även i övrigt medverka till det samt svara för att de åtgärder vidtas som behövs för en effektiv rehabilitering. Enligt artikel 6.1 i dataskyddsförordningen är behand- ling av personuppgifter endast laglig i den mån något av villkoren i artikeln är uppfyllt. Enligt artikel 6.1 c får behandling av personuppgifter ske om behandlingen är nödvändig för att full- göra en rättslig förpliktelse som åvilar den personuppgiftsansvarige. Enligt artikel 6.3 ska den grund för behandlingen som avses i artikel 6.1 c fastställas i enlighet med unionsrätten eller den medlemsstats nationella rätt som den personuppgiftsansvarige omfattas av. Den rätts- liga grunden utgörs således av arbetsgivarens förpliktelse att enligt den nu föreslagna 30 kap. 6 § SFB upprätta en plan för återgång i arbete. Arbetsgivarens skyldighet att enligt 110 kap. 31 § SFB på förfrågan lämna en plan för återgång i arbete till är en rättslig för- pliktelse och utgör rättslig grund för behandling i form av ett sådant utlämnande. Den rättsliga grunden för behandling av uppgifter som hämtats in från arbetsgivaren finns i 114 kap. 7 § SFB av vilken följer att För- säkringskassan i sin verksamhet får behandla personuppgifter bl.a. för att handlägga ärenden och för att tillgodose underlag som krävs för att den registrerades eller annans rättigheter och skyldigheter i fråga om förmåner och ersätt- ningar ska kunna bedömas eller fastställas. Datainspektionen anför att det av artikel 6.3 andra stycket i dataskyddsförordningen följer att syftet med behandlingen, i fråga om behandling som grundar sig på en rättslig förpliktelse, ska framgå av förpliktelsen. I betänkandet Ny data- P R O P . 2 0 17 / 1 8: 1 U T G I F TS O M R Å D E 1 0 skyddslag (SOU 2017:39, s. 114 f.) gör Data- skyddsutredningen följande uttalande om inne- börden av artikel 6.3 andra stycket första meningen i dataskyddsförordningen: ”Vad gäller behandling som är nödvändig för att uppfylla en sådan rättslig förpliktelse ska alltså syftet med behandlingen vara bestämd av den författning som anger eller ger stöd för förpliktelsen. En rättslig förpliktelse utgör därmed inte en rättslig grund för behandling av personuppgifter om förpliktelsen är alltför svepande och ger den personuppgiftsansvarige en alltför stor hand- lingsfrihet i fråga om hur den ska uppfyllas. Som exempel kan nämnas att ett företags skyldighet att lämna uppgift om företagets lönekostnader inte innehåller något angivet syfte för behandling av personuppgifter i form av utlämnande, medan en skyldighet att lämna uppgifter om företagets löneutbetalningar till en angiven arbetstagare innehåller ett sådant syfte. Den senare förplik- telsen kan i praktiken inte uppfyllas utan att personuppgifter rörande den angivna arbets- tagaren behandlas.” Enligt den föreslagna regle- ringen förpliktas inte arbetsgivare att allmänt upprätta planer för återgång i arbete för sina anställda. Förpliktelsen avser att upprätta en plan för återgång i arbete för en arbetstagare när arbetstagaren har haft nedsatt arbetsförmåga . Det följer vidare av lagstift- ningen att arbetsgivaren ska medverka till att den försäkrades behov av rehabilitering ska kunna klarläggas och svara för att de åtgärder vidtas som behövs för en effektiv rehabilitering.