prop · H403188 · 2017-05-18 00:00:00 — Inom utbildningsområdet har det inte skett någon förändring. Resultaten kan variera i högre grad för enskilda indikatorer. Spridningen mellan kommunerna är emellertid stor. Förutsättningarna för delaktighet ser olika ut i olika delar av landet och det finns tydliga resultatskillnader mellan de olika kommungrupperna. Kommungrupperna är indelade i storstäder, förortsstäder till storstäder, större städer, pendlingskommuner, turism- och besöksnäringskommuner, varuproducerande kommuner, glesbygdskommuner, kommuner i tätbefolkad region och kommuner i glesbefolkad region. Kommungruppen storstäder har betydligt högre resultat avseende tillgänglighet och delaktighet än övriga kommungrupper. Andra kommungrupper med högt resultat är större städer, kommuner i glesbefolkad region och förortskommuner till storstäder. Enligt MFD uppvisar kommuner som arbetar effektivt på den strukturella nivån bättre resultat än kommuner som inte arbetar på detta sätt. MFD:s uppföljning 2016 av förordningen (2001:526) om de statliga myndigheternas ansvar för genomförande av funktionshinderspolitiken (Så tillgänglig är staten, 2016) visar att myndigheter har en något negativ utveckling inom flera områden jämfört med föregående år. Färre myndigheter uppger exempelvis att de har genomfört inventeringar av exempelvis lokaler, skriftlig information och kommunikation. Det finns variationer på flera områden som delvis kan förklaras av bortfall och att fler myndigheter deltar i undersökningen än föregående år (274 jämfört med 257). Det finns variationer i myndigheternas resultat vilket, enligt MFD, kan tyda på att det inte finns ett systematiskt arbete utifrån ett funktionshindersperspektiv och att det inte är integrerat i myndigheternas verksamheter. I vissa delar går det att se en negativ utveckling . Bland annat har det skett en negativ utveckling vad gäller antalet myndigheter som har handlingsplaner eller som har utsett en samordnare. Sammanfattningsvis anger av myndigheterna att de har en handlingsplan för sitt tillgänglighetsarbete och av myndigheterna har utsett en samordnare. Tillgänglighetsinventeringar sker främst av myndighetens lokaler (). av myndigheterna har åtgärdat sina personalutrymmen och har vidtagit särskilda åtgärder för anställning. av myndigheterna har vidtagit generella åtgärder för att personer med funktionsnedsättning ska kunna söka arbete. De strategiska myndigheterna inkluderar funktions- hindersperspektivet i större utsträckning än andra myndigheter i verk- 2016/17:188 samheten. Även museer och domstolar visar en positiv utveckling enligt MFD. Myndigheterna har blivit bättre på att tillgängliggöra sina webbplatser. inventerar dessa ur ett tillgänglighetsperspektiv. är det dock relativt få myndigheter som inventerar den skriftliga informationen. Det är 83 myndigheter som enligt MFD:s uppföljning uppvisar negativ utveckling när det kommer till den grundläggande tillgängligheten Jämfört med föregående år. För 120 myndigheter har utvecklingen avstannat medan 80 myndigheter har förbättrat sitt arbete. Regeringen ser allvarligt på att myndigheternas tillgänglighetsarbete i vissa delar har en negativ utveckling och har för avsikt att följa denna utveckling noggrant. 4Mänskliga rättigheter och personer med funktionsnedsättning 4.1FN:s konventioner om mänskliga rättigheter Det internationella arbetet för mänskliga rättigheter tar sin utgångspunkt i FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna . De rättigheter som inryms i förklaringen har senare förts in och vidareutvecklats i ett antal konventioner som är bindande för de anslutna staterna. Följande redogörelse omfattar enbart de konventioner som har anslutit sig till. antogs dels en internationell konvention om medborgerliga och politiska rättigheter med tillhörande fakultativt protokoll om enskild klagorätt. Till konventionen antogs ett fakultativt protokoll 1989 syftande till dödsstraffets avskaffande. Dessutom antogs 1966 en internationell konvention om ekonomiska sociala och kulturella rättigheter. antogs en konvention mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Den följdes 2002 av ett fakultativt protokoll. En internationell konvention om avskaffande av alla former av rasdiskriminering antogs 1965 och en konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor 1979. Den senare konventionen följdes av ett fakultativt protokoll 1999. En konvention om barnets rättigheter () antogs 1989 och följdes av två fakultativa protokoll, det ena angående barns indragning i väpnande konflikter och det andra angående handel med barn, barnprostitution och barnpornografi. Konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning och dess fakultativa protokoll antogs 2006. har anslutit sig till en majoritet av de centrala FN-konvention- erna om mänskliga rättigheter och rapporterar regelbundet till FN om det nationella arbetet för att säkerställa full respekt för de mänskliga rättigheterna. FN:s konvention om rättigheter för personer ratificerade FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning och dess fakultativa protokoll 2008. Det fakultativa protokollet innebär att den enskilde har möjlighet att klaga till för rättigheter för personer med funktionsnedsättning om den enskilde anser att dennes rättigheter är kränkta. Konventionen trädde i kraft för del. Konventionen är en av de centrala FN-konven- tionerna om mänskliga rättigheter. Den skapar inte i sig några nya rättigheter utan tydliggör mänskliga rättigheter i relation till personer med funktionsnedsättning. Dess syfte är att säkerställa att personer med funktionsnedsättning kan åtnjuta sina mänskliga rättigheter. Konventionen berör alla samhällsområden och delar i en människas liv. Den utredning som föregick ratificeringen ansåg att konventionen kommer att kunna göra tjänst som riktlinje och måldokument i arbetet för att förbättra villkoren för personer med funktionsnedsättning i (Ds 2008:23). Genom strategin för genomförande av funktionshinderspolitiken 2011–2016 angav regeringen att konventionen ska ses som ett betydelsefullt instrument i genomförandet av funktionshinderspolitiken och åtaganden om mänskliga rättigheter (avsnitt 3.3). De allmänna principerna (artikel 3) i konventionen slår fast de grundläggande principer som är nödvändiga att beakta för att personer med funktionsnedsättning ska kunna åtnjuta sina mänskliga rättigheter och ha samma möjligheter till full delaktighet i samhället. De anses vara viktiga för att förstå och kunna genomföra alla de rättigheter som slås fast i konventionen. Några av dem ses också som en rättighet i sig och slås fast i egna rättighetsartiklar i konventionen. för mänskliga rättigheter, som enligt sitt mandat ska förebygga kränkningar av och tillse respekt för mänskliga rättigheter samt samordna FN:s verksamhet på området, har beskrivit innehållet i principerna för ytterligare förståelse och vägledning i genomförandet (OHCHR, The Convention on the Rights of Persons with Disabilities – Training Guide No 19, 2014). Nedan följer en kort beskrivning av dessa principer. Principen om respekt för inneboende värde Principen om respekt för inneboende värde, individuellt självbestämmande, innefattande frihet att göra egna val samt enskilda personers oberoende, refererar till värdet hos varje person. När värdet hos varje person med funktionsnedsättning respekteras så värderas också deras erfarenheter och synpunkter av samhället. Individuellt självbestämmande handlar om att ha makt över sitt eget liv och frihet att göra egna val. Personer med funktionsnedsättning ska så långt som möjligt kunna fatta egna livsval, utsättas för ett minimum av inskränkningar i sitt privatliv samt kunna fatta egna beslut, med adekvat stöd om det så krävs. 2016/17:188 Principen om respekt för olikheter Principen om respekt för olikheter och erkännande av personer med funktionsnedsättning som en del av den mänskliga mångfalden och mänskligheten, innebär att oavsett olikheter mellan människor så har alla samma värde och rättigheter. I förhållande till frågan om funktionsnedsättning innebär principen att personer med funktionsnedsättning är fullvärdiga medborgare som inte bör förminskas utifrån sin funktionsförmåga. Principen handlar också om mångfald i termer av kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning och ålder. Endast genom att beakta att individer är olika kan den mänskliga mångfalden respekteras. Principen om icke-diskriminering är central i FN:s konventioner om mänskliga rättigheter. Den har sin utgångspunkt i den grundläggande principen om alla människors lika värde och rättigheter. Principen om icke-diskriminering omfattar både förbudet mot diskriminering genom ett effektivt rättsligt skydd mot diskriminering och skyldigheten att främja jämlikhet och avskaffa diskriminering genom att vidta ändamålsenliga åtgärder. Principen om jämlika möjligheter Den grundläggande principen om jämlika möjligheter är starkt kopplad till icke-diskriminering. Den refererar till en situation där samhället och miljön är tillgängliggjord för alla, inklusive personer med funktionsnedsättning. Jämlika möjligheter innebär inte alltid att exakt samma förutsättningar ges till alla eftersom likabehandling ibland kan leda till ojämlikheter. Snarare erkänner den människors olikheter och säkerställer trots dessa olikheter att alla har samma möjligheter att åtnjuta sina rättigheter. Principen om tillgänglighet innebär att alla barriärer som hindrar det effektiva åtnjutandet av mänskliga rättigheter för personer med funktionsnedsättning ska monteras ned. Tillgänglighet möjliggör för personer med funktionsnedsättning att kunna leva oberoende och självständigt samt att delta fullt och jämlikt i samhället. Principen om fullt och faktiskt deltagande och inkludering i samhället Denna princip innebär att samhället både i sina allmänna och privata delar är organiserat så att alla människor har möjlighet att vara fullt delaktiga. Vidare betyder det att samhället och relevanta aktörer ser värdet hos personer med funktionsnedsättning och erkänner dem som jämlika deltagare, exempelvis i alla processer där beslut fattas som rör deras liv. Delaktighet går längre än konsultation och inkluderar meningsfull involvering i aktiviteter och beslutsfattande processer samt möjlighet att göra sin röst hörd. Delaktighet innebär även att kunna påverka och att klaga när detta nekas personer med funktionsnedsättning. Inkludering kräver en fysiskt och socialt tillgänglig och hinderfri miljö. Principen om jämställdhet mellan kvinnor och män Principen om jämställdhet mellan kvinnor och män innebär att samma rättigheter uttryckligen gäller för kvinnor och män på jämlika villkor. Nödvändiga åtgärder ska vidtas för att säkerställa att kvinnor har samma möjlighet att åtnjuta sina rättigheter. Ett jämställdhetsperspektiv som synliggör kvinnor och flickor med funktionsnedsättning och deras rättigheter bör tydligt framgå i alla åtgärder som berör dem. Principen om respekt för den fortlöpande utvecklingen av förmågorna hos barn med funktionsnedsättning och respekt för deras rätt att bevara sin identitet Detta är en princip som kommer från FN:s konvention om barnets rättigheter (). Principen ska stödja den process som möjliggör barns mognad, självbestämmande och förmåga att uttrycka sig själv. Genom denna process tillägnar sig barn löpande kunskap, kompetens och förståelse, även om sina rättigheter. Deras deltagande i beslutsprocesser som påverkar dem, inklusive deras rätt att bevara sin identitet ska expandera i takt med denna utveckling. Barnets rättigheter i alla åtgärder som rör barn med funktionsnedsättning bör tydligt framgå. 4.2.2Sveriges rapportering till för rättigheter för personer med funktionsnedsättning Regeringen lämnade den första rapporten till för rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Kommittén har till uppgift att granska konventionsstaternas rapporter gällande efterlevnaden av konventionen. I rapporten beskrivs hur mänskliga rättigheter främjas och skyddas i med fokus på personer med funktionsnedsättning. I rapporten redogör regeringen för det rättsliga skyddet, åtgärder som har vidtagits och för de utmaningar som identifierats i regeringens genomgång av svenska förhållanden inför tillträdet. Varje rapport granskas av kommittén. har tagits upp för granskning i dialog med kommittén vid kommitténs elfte session till . Efter genomförd dialog beslutade kommittén om sina sammanfattande slutsatser (Concluding observations) till (United Nations Convention on the Rights of Persons with Disabilities, CRPD/C/SWE/CO/1). Kommittén har uppmanat att sprida dessa sammanfattande slutsatser brett till bl.a. regering, riksdag, rättsväsendet, den lokala och regionala nivån, civilsamhället och till media. Kommittén uppmanade vidare att lämna sin kombinerade andra och tredje rapport till kommittén och i denna rapport redogöra för genomförandet av kommitténs rekommendationer. Kommittén underströk vikten av att det civila samhället involveras när rapporten till kommittén ska tas fram. Regeringen har i Budgetpropositionen (prop. 2015/16:1, utgiftsområde 9) angett att den ser genomförandet av funktionshinderspolitiken i som en del av arbetet med att efterleva konventionen. De rekommendationer som kommittén lämnat har därmed utgjort ett 2016/17:188 underlag i MFD:s uppdrag. I avsnitt 8 lämnas en redogörelse för beredningsläget vad gäller rekommendationerna från kommittén. antog världssamfundet 17 globala mål och Agenda 2030 för hållbar utveckling (Transforming our world: The 2030 Agenda for Sustainable Development). Tillsammans med klimatavtalet från och slutdokumentet från konferensen om utvecklingsfinansiering (Action Agenda) utgör agendan en ny global och gemensam utgångspunkt för arbetet med hållbar utveckling och fattigdomsminskning. ska vara ledande i genomförandet (regeringsförklaringen ). För genomförandet i har en delegation (dir. 2016:18) inrättats för att stödja och stimulera arbetet med Agenda 2030 nationellt. I uppdraget ingår att senast till lämna ett förslag till en övergripande handlingsplan för genomförande av agendan (dir. 2017:8). Delegationen ska även förankra och stödja genomförandet av agendan genom dialog med kommuner, myndigheter, den privata sektorn, arbetsmarknadens parter, civilsamhällesorganisationer, forskarsamhället, ungdomsorganisationer och andra relevanta aktörer. Regeringen har även gett 86 myndigheter i uppdrag att kartlägga och redovisa hur deras verksamheter bidrar till möjligheter att uppnå de globala målen för hållbar utveckling (Fi2016/01355/SFÖ). De globala målen och Agenda 2030 utgör dessutom ett värdefullt ramverk för ett utökat internationellt samarbete. samlade utrikespolitik kommer att bidra till att Agenda 2030 genomförs och att de globala målen kan nås (skr. 2015/16:182). Agendan ligger även till grund för det policyramverk som beskriver inriktningen för svenskt utvecklingssamarbete och humanitärt bistånd som regeringen presenterade (skr. 2016/17:60). för rättigheter för personer med funktionsnedsättning har i sina rekommendationer till (CRPD/C/SWE/CO1) framfört att den lovordar konventionsstaten () för att ha antagit både ett integrerande förhållningssätt och en tvåspårsstrategi till inkludering av funktionsnedsättning i det internationella utvecklingsarbetet och uppmanar konventionsstaten att dela med sig av sina goda exempel till medlemsstater, FN-organ och andra berörda parter. 4.3.1 Agendans mål och personer med funktionsnedsättning FN:s Agenda 2030 omfattar 17 mål för hållbar utveckling och 169 Dessa mål och delmål syftar till att bygga vidare på millennie- utvecklingsmålen och slutföra det som inte uppnåddes genom dessa. Målen syftar bl.a. till att förverkliga alla människors mänskliga rättig- heter och att uppnå jämställdhet och egenmakt för alla kvinnor och De är integrerade och odelbara och balanserar de tre dimen- sionerna av hållbar utveckling: den ekonomiska, sociala och miljömässiga. Målen och delmålen kommer att stimulera till handling på områden av avgörande betydelse för mänskligheten och planeten. Den nya agendan bekräftar betydelsen av den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna och andra internationella instrument om mänskliga rättigheter och internationell rätt. I agendan betonas alla staters ansvar att respektera, skydda, främja mänskliga rättigheter och grundläggande friheter för alla, utan åtskillnad av något slag, såsom på grund av ras, hudfärg, kön, språk, religion, politisk eller annan åskådning, nationell eller social härkomst, egendom, börd, funktionsnedsättning eller ställning i övrigt, i enlighet med stadga (Svensk översättning av FN:s Transforming our World: The 2030 Agenda for sustainable development, ). Delmålen i Agenda pekar tydligt ut ett antal områden där insatser för personer med funktionsnedsättning särskilt behövs. Det gäller områden som t.ex. utbildning, arbetsmarknad, minskad ojämlikhet, tillgänglighet till transportsystem samt tillgång till offentliga miljöer. Dessa områden inklusive mål och delmål sammanfaller till stor del med de perspektiv som denna proposition utgår ifrån och som anges i avsnitt 3.1 och de prioriterade områden som återfinns i avsnitt 7. För ett flertal mål finns dessutom särskilda referenser avseende personer med funktionsnedsättning. Mål 4 är att en inkluderande och likvärdig utbildning av god kvalitet och främja livslångt lärande ska säkerställas för alla. Under detta mål återfinns delmål 4.5 som är att ska skillnaderna mellan könen inom utbildningsområdet avskaffas och att lika tillgång till utbildning och yrkesutbildning ska säkerställas på alla nivåer för utsatta personer, inklusive personer med funktionsnedsättning, ursprungsfolk och barn som lever under utsatta förhållanden. Vidare är delmål 4 a att föräldrautbildningsmiljöer som är anpassade för barn och personer med funktionsnedsättning ska byggas, samt att hänsyn ska tas till jämställdhetsaspekter och därmed erbjuda en trygg, fredlig, inkluderande och ändamålsenlig lärandemiljö för alla. Mål 8 är att verka för varaktig, inkluderande och hållbar ekonomisk tillväxt, full och produktiv sysselsättning med anständiga arbetsvillkor för alla. Delmål 8.5 är att uppnå full och produktiv sysselsättning med anständiga arbetsvillkor för alla kvinnor och män, inklusive ungdomar och personer med funktionsnedsättning, samt lika lön för likvärdigt arbete. Även inom mål 10 som är att minska ojämlikheten inom och mellan länder återfinns referens till personer med funktionsnedsättning. Delmål 10.2 är att till 2030 möjliggöra och verka för att alla människor, oavsett ålder, kön, funktionsnedsättning, ras, etnicitet, ursprung, religion eller ekonomisk eller annan ställning, blir inkluderade i det sociala, ekonomiska och politiska livet. Dessutom kan nämnas mål 11 som är att städer och bosättningar ska vara inkluderande, säkra, motståndskraftiga och hållbara. Inom detta mål ryms två delmål med tydlig referens till personer med funktionsnedsättning, nämligen mål 11.2 och 11.7. Delmål 11.2 är att tillhandahålla tillgång till säkra, ekonomiskt överkomliga, tillgängliga och hållbara transportsystem för alla. Det innebär att vägtrafiksäkerheten ska förbättras, särskilt genom att bygga ut kollektivtrafiken, med särskild uppmärksamhet på behoven hos människor i 2016/17:188 utsatta situationer, kvinnor, barn, personer med funktionsnedsättning samt äldre personer. Delmål 11.7 är att tillhandahålla universell tillgång till säkra, inkluderande och tillgängliga grönområden och offentliga platser, i synnerhet för kvinnor och barn, äldre personer och personer med funktionsnedsättning. Delmål 16.2 är att eliminera alla former av våld mot barn inklusive barn med funktionsnedsättningar. De mål som har beslutats inom ramen för FN:s Agenda 2030 utgör härmed en viktig del i arbetet med funktionshinderspolitiken. Agendan har också en tydlig jämställdhetsdimension och anger att jämställdhetsintegrering ska användas som verktyg i dess genomförande. 4.4Europeiska unionen (EU) EU har som regionalt organ 2011 ratificerat FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Konventionen trädde i kraft för EU . För att genomföra konventionen har EU beslutat om 2010–2020: Nya åtgärder för ett hinderfritt samhälle i EU (KOM(2010) 636 slutlig). Syftet med handikappstrategin är att se till att möjligheterna i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna, fördraget om Europeiska unionens funktionssätt och konventionen tas till vara och att 2020-strategin och dess instrument utnyttjas på bästa sätt. Strategin är första steget i en process som syftar till att ge människor med funktionsnedsättning de redskap som de behöver för att kunna bli fullt delaktiga i samhället på samma villkor som andra. Europeiska kommissionen har fastställt följande åtta huvudsakliga insatsområden inom strategin: tillgänglighet, delaktighet, lika rättigheter och likabehandling, sysselsättning, utbildning, socialt skydd, hälsa samt utrikespolitik. För varje område anges åtgärder som ska genomföras. Urvalet av insatsområden har gjorts med hänsyn till deras förmåga att bidra till att uppnå de övergripande målen för strategin och för konventionen. Det pågår en s.k. halvtidsgranskning av strategin inom ramen för det arbetsprogram som tagits fram av medlemmarna inom det ramverk som ska främja, skydda och övervaka konventionens genomförande. antog och rådet direktivet (EU) 2016/2102 om tillgänglighet till offentliga myndigheters webbplatser och mobila applikationer. Direktivet ska vara genomfört i medlemsstaterna . Direktivet är ett minimiharmoniseringsdirektiv och tillämpningsområdet omfattar webbplatser och mobila applikationer som tillhandahålls av statliga myndigheter, kommuner, landsting och offentligt styrda organ. Utöver harmonisering av den inre marknaden är en avsedd effekt med direktivet att dessa webbplatser och mobila applikationer ska bli mer tillgängliga för användare och då särskilt personer med funktionsnedsättning. offentliggjorde Europeiska kommissionen ett förslag till direktiv om åtgärder avseende tillgänglighetskrav för produkter och tjänster. Syftet med förslaget är att bidra till att förbättra den inre marknadens funktion och undanröja och förebygga hinder för fri rörlighet för tillgängliga produkter och tjänster. Förslaget till direktiv inne- bär att tillgänglighetskraven harmoniseras för produkter och tjänster i en Prop. 2016/17:188 förteckning. Det gäller bl.a. datorer och operativsystem, biljett- och incheckningsmaskiner, smarta telefoner, digital tv-utrustning, telefoni- tjänster och utrustning till detta, audiovisuella medietjänster, kollektivtrafiktjänster med flyg, buss, på järnväg och på vatten, banktjänster, e-böcker samt e-handel. arbetar aktivt för att främja åtnjutandet av de mänskliga rättigheterna för personer med funktionsnedsättning. har beslutat om en ny funktionshindersstrategi, 2017–2023 (CM(2016)155). Strategin syftar till att uppnå jämlikhet, värdighet och lika möjligheter för personer med funktionsnedsättning och bygger vidare på de erfarenheter som gjordes genom tidigare handlingsplan som gällde mellan 2006– 2015 (Recommendation Rec (2006)5). Den nya handlingsplanen innehåller fem prioriterade områden vilka också är jämförliga med områden i FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Vidare är Europeiska konvention om skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna () svensk lag. Inom finns även den juridiskt bindande sociala stadgan och för mänskliga rättigheter. 4.6Regeringens strategi för det nationella arbetet med mänskliga rättigheter beslutade regeringen om en strategi för det nationella arbetet med mänskliga rättigheter (skr. 2016/17:29).