prop · H403218 · 2017-08-30 00:00:00 — Åtgärder som har ett annat syfte än att inhämta bevisning omfattas inte av definitionen, t.ex. beslag som syftar till att säkerställa en framtida verkställighet av ett beslut om förverkande eller till att återställa egen- dom till rättmätig ägare. Detta inkluderar penningbeslag enligt 12 § lagen (2014:307) om straff för penningtvättsbrott som syftar till att säkra egen- dom inför ett framtida förverkande (se prop. 2013/14:121 s. 75). åtgärder får i stället hanteras enligt lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål eller lagen (2005:500) om erkännande och verkställighet inom Europeiska unionen av frysningsbeslut. åtgärd som har dubbla syften – dels för att inhämta bevisning, dels för att egendomen ska kunna bli föremål för förverkande eller återställande till rättmätig ägare – hänvisas till avsnitt 6.3.3. Kravet att åtgärden ska syfta till att inhämta bevisning omfattar även de situationer då utredningsordern avser överlämnande av bevisning som de behöriga myndigheterna i den andra medlemsstaten har i sin besittning (se artikel 1.1 andra stycket i direktivet). Se vidare kommentaren till 4 §. En åtgärd enligt artikel 32.1 i direktivet omfattas av definitionen, dvs. en åtgärd som syftar till att förhindra att bevismaterial förstörs, omvand- las, flyttas, överlämnas eller bortskaffas. Den andra staten ska omgående säkerställa att bevisningen inte går förlorad. sådan åtgärd avse beslag, men den kan även innefatta andra åtgärder, t.ex. att få tillgång till uppgifter om bankkonton eller banktransaktioner eller uppgifter som finns hos andra myndigheter än den som verkställer I den andra punkten definieras en europeisk utredningsorder som meddelas i en annan medlemsstat. I de allra flesta fall kommer utredningsordern att utfärdas eller medde- las av en domare, domstol, undersökningsdomare eller allmän åklagare. Det kan dock inte uteslutas – med hänsyn till medlemsstaternas rättsliga system – att en annan myndighet, t.ex. en polismyndighet, meddelar en I dessa fall krävs dock att ordern godkänns av en doma- re, domstol, undersökningsdomare eller allmän åklagare (se formuläret i bilaga A till direktivet, avsnitt L). Varje medlemsstat ska vid genomför- andet ange vilka myndigheter som är behöriga att utfärda eller godkänna en utredningsorder (se artikel 33). Om en utredningsorder inte har med- delats eller godkänts av en myndighet som den andra staten har angett är behörig, får utredningsordern avvisas. Något krav på att det ska finnas ett separat nationellt beslut som den europeiska utredningsordern ska grunda sig på finns inte. En sådan utred- ningsorder kan, i likhet med en europeisk utredningsorder som meddelas i , vara ett rent ”exportbeslut” som enbart får verkställas i en annan medlemsstat. Utredningsordern ska innebära att en åtgärd ska vidtas i i syfte att inhämta bevisning. Om ordern har ett annat syfte, t.ex. ett beslag som syftar till att säkerställa en framtida verkställighet av ett beslut om för- verkande, omfattas den inte av definitionen av en europeisk utrednings- order. Vid tveksamheter får samråd ske. Den situationen att åtgärden har dubbla syften, dvs. även syftar till att inhämta bevisning, behandlas i avsnitt 6.3.3. En utredningsorder som avser bevisning som svensk åkla- gare eller domstol har i sin besittning (se artikel 1.1 andra stycket i direk- tivet) omfattas av definitionen. I denna del hänvisas till kommentaren till 4 §. Med inhämtande av bevisning avses även en provisorisk åtgärd enligt artikel 32.1 i direktivet. Av bestämmelsen framgår även i vilka typer av förfaranden utred- ningsordern ska vara utfärdad för att omfattas av definitionen. Den utfärdande myndigheten anger i vilket förfarande utrednings- ordern har utfärdats (se formuläret i bilaga A till direktivet, avsnitt F). Mot bakgrund av att direktivet baserar sig på principen om ömsesidigt er- kännande, ska de uppgifter som anges i utredningsordern godtas. I tvek- samma fall ska dock åklagaren eller domstolen samråda med den ut- färdande myndigheten. Ett sådant samråd kan t.ex. bli aktuellt om den åtgärd som ska vidtas i syftar till att bistå vid verkställigheten av en dom eller om det är tveksamt om ett straffrättsligt förfarande har in- letts. Definitionen innebär inget krav på att förfarandet ska kunna leda till en viss följd. Det räcker att det är fråga om ett inlett straffrättsligt för- farande. Detta är inte heller en uppgift som ska framgå av formuläret. Det aktuella förfarandet kan, förutom en brottspåföljd, resultera i ett beslut om förverkande, yrkesförbud eller någon annan rättsligt reglerad följd av brott. Däremot måste åtgärden syfta till att inhämta bevisning i det specifika ärendet. De förfaranden som anges i andra punkten kan även avse brott eller överträdelser för vilka en juridisk person kan ställas till ansvar eller be- straffas. I vissa medlemsstater kan en juridisk person åläggas ett straff- rättsligt ansvar och ådömas en brottspåföljd, medan det i andra stater åläggs ett ansvar som liknar det svenska systemet med företagsbot. Oav- sett vilket system som tillämpas, omfattas en utredningsorder som har utfärdats i ett sådant förfarande av definitionen av en europeisk utred- ningsorder. Utredningsåtgärder som en europeisk utredningsorder ska avse eller motsvara 4 § En utredningsåtgärd enligt denna lag ska avse eller motsvara 1. förhör under förundersökning, 2. bevisupptagning vid domstol, 3.förhör genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring, 4.beslag, kvarhållande av försändelse enligt 27 kap. 9 § eller en åtgärd enligt 27 kap. 15 § samma balk, 5.husrannsakan och andra åtgärder enligt 28 kap. , 6.hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation, hemlig kameraövervakning och hemlig rumsavlyss- ning, 7.tillfälligt överförande av en frihetsberövad person, 8.rättsmedicinsk undersökning av en avliden person, 10.bistånd i en brottsutredning med användning av en skyddsidentitet, 11.inhämtande av bevis som finns hos en myndighet, eller 12.andra åtgärder som inte innebär användning av tvångsmedel eller någon annan tvångsåtgärd. Paragrafen, som utformas enligt Lagrådets förslag, innehåller en upp- räkning av de utredningsåtgärder som en europeisk utredningsorder ska avse eller motsvara. Övervägandena finns i avsnitt 6.4. Flertalet av de åtgärder som räknas upp är sådana som uttryckligen anges i eller annan författning. I några fall rör det sig om åtgärder som mer används i det gränsöverskridande samarbetet. När det rör sig om en europeisk utredningsorder som har utfärdats i en annan medlemsstat ska bestämmelsen tillämpas på så sätt att den åtgärd som avses ska motsvara någon åtgärd som räknas upp i bestämmelsen. Första punkten rör förhör under förundersökning och kan avse samtliga personer som kan lämna upplysningar om den utredning som bedrivs (se 23 kap. 6 § ). En åklagare från den andra medlemsstaten kan med stöd av artikel 9.4 i direktivet begära att få närvara vid förhöret (se även kommentaren till 3 kap. 27 §). Bevisupptagning vid domstol kan ske med stöd av andra punkten. En sådan traditionell bevisupptagning innebär att en domstol i en medlems- stat kallar den som ska höras och ställer de frågor som har översänts av en behörig myndighet i den medlemsstat som har utfärdat utrednings- ordern. Även i dessa fall kan det bli aktuellt att någon från den behöriga myndigheten i den stat som har utfärdat utredningsordern närvarar vid bevisupptagningen med stöd av artikel 9.4. Enligt tredje punkten kan en utredningsorder avse förhör genom ljud- överföring eller ljud- och bildöverföring. I svensk rätt (5 kap. 10 § rätte- gångsbalken) används inte begreppet ”förhör” genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring, utan en person ”deltar” genom sådan överfö- ring. Bestämmelsen i den här kommenterade paragrafen är emellertid anpassad till hur artiklarna 24 och 25 formulerats. I sak innebär det ingen skillnad. I fjärde punkten räknas flera åtgärder upp som i svensk rätt regleras i 27 kap. . Det rör sig om beslag, kvarhållande av för- sändelse enligt 27 kap. 9 § och avspärrning, tillträdesförbud eller andra åtgärder för säkerställande av utredning enligt 27 kap. 15 §. När det gäller beslag ska det påpekas att bestämmelsen endast omfattar bevis- beslag och inte sådana beslag som syftar till att återställa egendom till rättmätig ägare eller till att säkerställa en framtida verkställighet av ett beslut om förverkande (se även kommentaren till 3 § samt avsnitt 6.3.3). Enligt femte punkten kan utredningsordern omfatta husrannsakan och andra åtgärder som i svensk rätt regleras i 28 kap. . kan t.ex. röra sig om kroppsvisitation och kroppsbesiktning. åtgärder enligt 28 kap. 14 § omfattas, t.ex. tagande av fingeravtryck. I sjätte punkten räknas ett antal olika hemliga tvångsmedel upp som en utredningsorder kan omfatta. Det rör sig om hemlig avlyssning och hemlig övervakning av elektronisk kommunikation, hemlig kameraöver- vakning samt hemlig rumsavlyssning. Även inhämtande av historiska trafik- och lokaliseringsuppgifter omfattas. Enligt sjunde punkten kan en utredningsorder omfatta ett tillfälligt överförande av en frihetsberövad person. Det kan röra sig om att över- föra en person dels till för att här t.ex. medverka i ett förhör eller närvara vid syn av en brottsplats, dels till den andra staten för att där t.ex. delta i en vittneskonfrontation. Personen behöver inte vara frihetsberövad på enbart straffrättsliga grunder. Någon som är satt i förvar eller tvångs- omhändertagen omfattas också av bestämmelsen. framgår att överförandet är tillfälligt, dvs. vid en överenskommen tid- punkt ska personen återföras till eller till den andra staten. Åttonde punkten avser rättsmedicinsk undersökning av en avliden De närmare förutsättningarna enligt svensk rätt för en sådan undersökning framgår av 12–20 §§ lagen (1995:832) om obduktion m.m. Av nionde och tionde punkterna följer att en utredningsorder kan om- fatta en kontrollerad leverans och bistånd i en brottsutredning med an- vändning av en skyddsidentitet. Sådana åtgärder eller arbetsmetoder används av svenska brottsbekämpande myndigheter vid utredning av brott, men förutsättningarna för att tillämpa dessa åtgärder är inte särskilt reglerade i svensk rätt. Däremot finns bestämmelser i lagen (2003:1174) om vissa former av internationellt samarbete i brottsutredningar som rör förfarandet i gränsöverskridande fall. En kontrollerad leverans innebär att brottsutredande myndigheter låter bli att ingripa mot en leverans i syfte att under övervakning följa denna och avslöja mottagaren av leveransen och kartlägga vem eller vilka som ligger bakom brottsligheten. används ofta vid narkotikabrottslighet och i det gränsöverskridande sam- Bistånd i en brottsutredning med användning av en skyddsidenti- tet innebär i stora drag att tjänstemän använder sig av andra personupp- gifter i stället för sina verkliga i syfte att infiltrera en grupp av personer för att på så sätt få uppgifter om brottslig verksamhet. (2006:939) om kvalificerade skyddsidentiteter kan bl.a. polismän få en sådan kvalificerad skyddsidentitet för att delta i spanings- eller utred- ningsverksamhet som gäller allvarlig brottslighet (se 2 § 1). rad skyddsidentitet innebär att andra personuppgifter än de verkliga förs in i statliga register och i handlingar som utfärdas av statliga myndig- För en närmare redogörelse för dessa åtgärder hänvisas till prop. 2004/05:144 s. 79 f. och 82 samt prop. 2005/06:149 s. 16 f. En utredningsorder kan enligt elfte punkten omfatta inhämtande av bevis som finns hos en myndighet. Det kan bl.a. röra sig om föremål eller handlingar som en medlemsstats behöriga myndigheter redan har tillgång till (se artikel 1.1 andra stycket och 10.2 a). Behörig myndighet i en viss medlemsstat är den myndighet som den staten har anmält som behörig enligt artikel 33.1 a direktivet. För svenskt vidkommande kommer det att vara åklagare eller domstol. Åtgärden avser även uppgifter i databaser som innehas av polisiära eller rättsliga myndigheter och som är direkt Prop. 2016/17:218 tillgängliga för t.ex. en åklagare under en brottsutredning (artikel 10.2 b). Därutöver omfattar åtgärden inhämtande av bevis som finns hos andra myndigheter i en annan medlemsstat eller i , och som behöriga myndigheter kan få tillgång till utifrån de förutsättningar som gäller enligt nationell rätt. Förutsättningarna enligt svensk rätt att inhämta uppgifter som finns hos andra myndigheter regleras i huvudsak enligt offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Begreppet myndighet ska enligt förevarande punkt ha samma innebörd som motsvarande begrepp i nämnda lag (se 2 kap.). Enligt tolfte punkten kan en utredningsorder även omfatta andra åt- gärder som inte innebär användning av tvångsmedel eller någon annan tvångsåtgärd (se artikel 10.2 d). Det kan röra sig om olika brottsut- redande arbetsmetoder som inte innebär användande av tvångsåtgärder, under förutsättning att åtgärden innebär bevisinhämtning. denna punkt kan även utredningsordern omfatta inhämtande av uppgifter om bankkonton och banktransaktioner m.m. (se artiklarna 26 och 27). Undantag från lagens tillämpningsområde 5 § Lagen gäller inte när kriminalregisteruppgifter hämtas in eller lämnas ut med stöd av rådets rambeslut /315/RIF av om organi- sationen av medlemsstaternas utbyte av uppgifter ur kriminalregistret och uppgif- För sådant inhämtande eller utlämnande gäller i stället lagen (1998:620) om belastningsregister och föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen. Lagen gäller inte vid inrättande av en gemensam utredningsgrupp enligt lagen (2003:1174) om vissa former av internationellt samarbete i brottsutredningar eller vid bevisinhämtning inom en sådan grupp som har inrättats enligt den lagen. I paragrafen anges att lagen i vissa fall inte är tillämplig vid inhämtande och utlämnande av kriminalregisteruppgifter. I paragrafen anges också att lagen inte är tillämplig när medlemsstaterna samarbetar inom ramen för en inrättad gemensam utredningsgrupp. Övervägandena finns i avsnitt I första stycket anges att lagen inte gäller när kriminalregisteruppgifter hämtas in eller lämnas ut med stöd av rådets rambeslut /315/RIF av om organisationen av medlemsstaternas utbyte av uppgifter ur kriminalregistret och uppgifternas innehåll. I dessa fall gäller i stället lagen om belastningsregister och förordningen (1999:1134) om Detta hindrar emellertid inte att inhämtande eller utlämnande av dessa uppgifter sker med stöd av förevarande lag, om åklagaren eller den andra statens utfärdande myndighet väljer att utfärda en utredningsorder för en sådan åtgärd (se artikel 10.2 b i direktivet). Regelverken kan således tillämpas parallellt. Av andra stycket framgår att lagen inte är tillämplig vid inrättande av en gemensam utredningsgrupp enligt lagen om vissa former av inter- nationellt samarbete i brottsutredningar eller vid bevisinhämtning inom en sådan grupp som har inrättats enligt nämnda lag. Detta följer av artikel 3 i direktivet. Om en förundersökning pågår avseende den brottslighet som den gemensamma utredningsgruppen utreder, sker bevisinhämt- ningen i inom ramen för den förundersökningen och med direkt 2016/17:218 tillämpning av bl.a. regler. Motsvarande gäller vid bevisinhämtning i en annan medlemsstat, från vilken stat en myndighet deltar i utredningsgruppen. Om svensk myndighet deltar i en gemensam utredningsgrupp och bevisning behöver inhämtas i , men någon förundersökning inte pågår här avseende den brottslighet som utred- ningsgruppen utreder, tillämpas lagen (2000:562) om internationell rätts- lig hjälp i brottmål (se 4 § i lagen om vissa former av internationellt sam- arbete i brottsutredningar). Deltar inte någon svensk myndighet i den gemensamma utredningsgruppen och det blir aktuellt att inhämta bevis- ning i , gäller däremot förevarande lag. Föreskrifter om verkställigheten av denna lag 6 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela närmare föreskrifter om verkställigheten av denna lag. I paragrafen lämnas en upplysning om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen kan meddela närmare föreskrifter angående verkställigheten av lagen. Det kan exempelvis röra sig om bestämmelser avseende formkrav, samråd och underrättelser. Övervägandena finns i avsnitt 6.1. 2 kap. Utfärdande i av en europeisk utredningsorder Utfärdande av en utredningsorder 1 § En utredningsorder får utfärdas av åklagare för en utredningsåtgärd som avses i 1 kap. 4 § 1 och 3–12. I paragrafen anges vilka utredningsåtgärder en europeisk utredningsorder kan omfatta i de fall en svensk åklagare utfärdar ordern. Övervägandena finns i avsnitt 7.1.1. Av bestämmelsen följer att en åklagare får utfärda en utredningsorder som omfattar en eller flera av de utredningsåtgärder som räknas upp i 1 kap. 4 § utom bevisupptagning vid domstol. För en närmare redogörelse för de olika åtgärderna hänvisas till kommentaren till 1 kap. 4 §. I de fall åklagaren ser ett behov av bevisupptagning vid utländsk dom- stol under pågående förundersökning, får han eller hon vända sig till domstol och begära en sådan bevisupptagning (se 23 kap. 13–15 §§ rätte- gångsbalken). Då ska bestämmelsen i 9 § i förevarande kapitel tillämpas. En utredningsorder kan också utfärdas efter en begäran av den miss- tänkte eller hans eller hennes försvarare i enlighet med de förutsättningar som gäller enligt 23 kap. 18 och 19 §§ . 2 § En utredningsorder får utfärdas av domstol för en utredningsåtgärd som avses i 1 kap. 4 § 2, 3 och 7. I paragrafen anges vilka utredningsåtgärder en utredningsorder kan om- Prop. 2016/17:218 fatta i de fall en domstol utfärdar ordern. Övervägandena finns i avsnitt En domstol kan utfärda en utredningsorder som syftar till bevisupptag- ning, antingen vid utländsk domstol eller genom förhör genom ljudöver- föring eller ljud- och bildöverföring. Tillfälligt överförande av en frihets- berövad person kan bli aktuellt om det är av stor vikt att personen in- ställer sig till huvudförhandlingen för t.ex. vittnesförhör, och de andra alternativen inte anses tillräckliga. Domstolen kan också utfärda en utredningsorder efter en begäran av den tilltalade eller hans eller hennes försvarare om att t.ex. få höra ett vittne. Domstolen får då ta ställning till vilken åtgärd som är lämpligast i det enskilda fallet, t.ex. om det räcker med ett förhör genom ljudöver- föring. Förutsättningar för utfärdande av en utredningsorder 3 § En utredningsorder får utfärdas om de förutsättningar som gäller för att vidta utredningsåtgärden under en svensk förundersökning eller rättegång i brott- mål och enligt denna lag är uppfyllda. Paragrafen innehåller bestämmelser om förutsättningar för att utfärda en utredningsorder. Övervägandena finns i avsnitt 7.3.1. Av paragrafen framgår att för samtliga åtgärder, utom överförande av en frihetsberövad person, ska de förutsättningar för att vidta åtgärden som gäller under en svensk förundersökning eller rättegång i brottmål vara uppfyllda. Dessa förutsättningar anges huvudsakligen i rättegångs- balken. Detta krav gäller oavsett vilka förutsättningar som ställs upp för en motsvarande åtgärd i den andra staten, t.ex. att åtgärden kan användas för mindre allvarlig brottslighet än vad som gäller enligt svenska be- stämmelser. Endast de åtgärder som är tillgängliga för åklagare eller domstol i det konkreta fallet kan omfattas av en utredningsorder. Exempelvis kan inte tvångsåtgärder enligt 27–28 kap. användas vid talan om skattetillägg, i de fall en sådan talan förs i sam- band med åtal för skattebrott (se 4 § lagen [2015:632] om talan om skattetillägg i vissa fall). Av detta följer också att tvångsmedel som inte finns i svensk rätt, men däremot är tillgängliga i en annan medlemsstat, inte kan bli föremål för en europeisk utredningsorder. Vid en tillämpning av bestämmelsen måste dock beaktas att den bevis- ning som ska inhämtas finns i en annan stat. När det gäller exempelvis bevisupptagning vid utländsk domstol sker bedömningen av om en sådan åtgärd ska vidtas med tillämpning av bestämmelser om bevisupptagning utom huvudförhandling (se bl.a. 23 kap. 13–15 §§ och 36 kap. 19 §). är situationen den att vittnet finns i en annan medlemsstat och därför inte kan tvingas att inställa sig till huvudförhand- ling. Inte heller är det möjligt att kalla personen vid vite (se 3 § tredje stycket delgivningslagen [2010:1932]). Dessa omständigheter bör beak- tas vid utfärdandet av en utredningsorder för bevisupptagning vid utländsk domstol. Samma synsätt gäller för övriga åtgärder, dvs. de ska vidtas i en delvis annan kontext. Vidare bör vid tillämpningen av bestämmelsen beaktas att lagen, som bygger på direktivet, inte alltid ordagrant överensstämmer med mot- svarande svenska bestämmelser i . Ett sådant exempel är utredningsåtgärder som avser förhör genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring. Motsvarande bestämmelser i 5 kap. 10 § rättegångs- balken är annorlunda utformade och innebär att part eller t.ex. ett vittne deltar i ett sammanträde genom ljudöverföring eller ljud- och bildöver- föring. Vid domstolens bedömning av om en utredningsorder ska utfär- das för förhör genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring, ska domstolen tillämpa de förutsättningar som anges i 5 kap. 10 § rättegångs- balken, trots de terminologiska skillnader som finns. Även de förutsättningar som anges i förevarande lag ska vara uppfyllda innan en utredningsorder får utfärdas. Enligt 4 § ska en proportionalitets- prövning göras innan ordern utfärdas. Vidare ska utredningsordern om- fattas av definitionen av en europeisk utredningsorder (se 1 kap. 3 § 1). Ska enligt 6 § särskilda formkrav eller förfaranden iakttas vid verkställig- heten av åtgärden i den andra medlemsstaten, bör även dessa omfattas av nu aktuell prövning. Därutöver gäller specifika förutsättningar för vissa av åtgärderna, t.ex. att ett förhör genom ljud- och bildöverföring med en misstänkt eller tilltalad förutsätter att personen samtycker till förhöret. För en närmare redogörelse för dessa särskilda förutsättningar hänvisas till kommentarerna till 8–10 och 12–19 §§. En utredningsorder för tillfälligt överförande av en frihetsberövad person får utfärdas om de förutsättningar som anges i lagen är uppfyllda. För en närmare redogörelse för dessa förutsättningar hänvisas till 11 §. Även i dessa fall gäller de allmänna förutsättningarna för att utfärda en utredningsorder (t.ex. att utredningsordern omfattas av definitionen av en europeisk utredningsorder). 4 § En utredningsorder får utfärdas endast om den, med beaktande av det men för den enskilde samt den tidsåtgång och de kostnader som kan antas uppkomma, framstår som nödvändig och proportionerlig med hänsyn till brottets art och svår- hetsgrad samt övriga omständigheter. I paragrafen föreskrivs att en proportionalitetsprövning ska ske innan en utredningsorder utfärdas. Paragrafen grundar sig på artikel 6.1 a i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 7.3.2. Innan en utredningsorder utfärdas ska enligt 3 § de förutsättningar som gäller för att vidta utredningsåtgärden i vara uppfyllda. Rätte- gångsbalkens krav på en proportionalitetsprövning ska beaktas. aktuell bestämmelse innebär att en bedömning även ska ske av om ut- färdandet av utredningsordern, oavsett åtgärd, är nödvändigt och pro- portionerligt. Bland annat ska ett utfärdande ställas mot att en annan medlemsstat ska tillhandahålla personal och andra resurser för att bistå en svensk åklagare eller domstol. En åtgärd som är nödvändig och pro- portionerlig i de fall bevisningen finns tillgänglig i , behöver inte med automatik även vara det när bevisningen finns i en annan stat. Det brott som utredningsordern avser ska beaktas vid denna bedömning även om de strafftrösklar som gäller för att vidta åtgärden enligt svensk rätt är uppfyllda.