prop · H50336 · 2017-11-01 00:00:00 — Inom ramen för de begränsningar regeringen föreslår, får var och en av myndigheterna själv bedöma vilka uppgifter som är relevanta för arbetet inom NCT och som till följd av det bör göras tillgängliga för övriga myndigheter. Självfallet kan endast sådana uppgifter göras tillgängliga som den mottagande myndigheten får behandla i sin verksamhet. Eftersom informationsutbytet mellan de berörda myndigheterna förekommer , både inom NCT-samarbetet och inom ramen för annat samarbete, är myndigheterna emellertid vana vid att göra dessa avvägningar. Myndigheterna har också uppgett att detta fungerar väl i praktiken. Direktåtkomst bör medges enbart till uppgifter som har betydelse för myndigheternas möjligheter att, inom samarbetet, kunna göra strategiska terrorhotbedömningar En första förutsättning för att en myndighet inom samarbetet ska kunna medges direktåtkomst till annan myndighets uppgifter är att uppgifterna är gemensamt tillgängliga i verksamheten eller har gjorts gemensamt tillgängliga i en uppgiftssamling hos den senare myndigheten. Åtkomsten bör vidare begränsas till sådana uppgifter som den mottagande myndigheten verkligen kan antas ha behov av för att kunna utföra den uppgift som åligger myndigheten inom samarbetet. De uppgifter som myndigheterna ska få ta del av hos varandra ska således behövas för det specifika ändamål som NCT-samarbetet syftar till och den uppgift som myndigheterna inom ramen för detta har att utföra. Direktåtkomst bör därför bara ges till uppgifter som har betydelse för myndigheternas möjligheter att, inom samarbetet, kunna göra strategiska bedömningar av terrorhotet mot och svenska intressen. Uppgifterna som görs tillgängliga ska vidare bara användas inom ramen för NCT-samarbetet till stöd för strategiska bedömningar avseende internationell terrorism och inte i myndighetsutövning mot någon enskild. Den föreslagna bestämmelsen ska därför ange vilken typ av uppgifter hos myndigheterna som avses samt vilket behov som måste föreligga för att dessa uppgifter ska få lämnas ut. Vidare bör upplysas om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer har möjlighet att meddela närmare föreskrifter om omfattningen av direktåtkomsten. SIN anser att avgränsningen i författningsförslaget är för oprecis och kan innebära risker för att även andra uppgifter än sådana som strikt behövs för bedömningar på strategisk nivå görs tillgängliga för direktåtkomst. En sådan risk är särskilt allvarlig med tanke på den syn som råder på informationsutbyte mellan framför allt FRA och Säkerhetspolisen. SIN anser därför att regeringen bör avgränsa direktåtkomsten och att det av rättssäkerhetsskäl förefaller lämpligt att Säkerhetspolisen skapar en från verksamheten i övrigt skild uppgiftssamling för de uppgifter som Säkerhetspolisen avser att göra tillgängliga inom NCT-samarbetet. När det gäller tillgången till uppgifter inom de aktuella myndigheterna framgår av respektive myndighets registerförfattning att tillgången ska begränsas till vad varje tjänsteman behöver för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter. Regeringen föreslår att detta ska förtydligas i bestämmelserna om direktåtkomst. I detta sammanhang bör också betonas att de uppgifter som föreslås ska göras tillgängliga genom direktåtkomst utgör en mycket begränsad del av alla de uppgifter som myndigheterna behandlar i sina respektive verksamheter. Handläggarna vid NCT har även en begränsad tillgång till uppgifter i den egna myndighetens system utifrån sin placering och sina arbetsuppgifter vid NCT. De uppgifter hos respektive myndighet som därutöver via direktåtkomst ska göras tillgängliga för handläggarna vid de andra myndigheterna, kommer att vara än mer begränsade mot bakgrund av den specifika verksamhet som bedrivs inom NCT och de tydligt avgränsade ändamål som gäller för denna verksamhet. I praktiken har därför medarbetarna avgränsat de uppgifter som kan göras tillgängliga genom direkåtkomst på så sätt att medarbetarna skapat en från sin respektive verksamhet i övrigt skild uppgiftssamling för de uppgifter som myndigheten avser att göra tillgängliga för övriga inom NCT-samarbetet. SIN:s synpunkt föranleder därför inte någon vidare åtgärd. Som framgår av promemorian finns inte någon sekretessgräns mellan handläggarna vid NCT och deras respektive myndigheter. anser att det bör införas en sekretessgräns mellan 2017/18:36 handläggare och respektive myndighet. Handläggarna vid de tre myndigheterna utbyter dock de aktuella uppgifterna och den omständigheten att uppgifterna inte omfattas av sekretess i förhållande till den egna myndigheten har inte ansetts innebära några problem. Vidare kan konstateras att det av respektive myndighets registerförfattning följer att uppgifter endast bör behandlas i den mån det krävs för att en tjänsteman ska kunna fullgöra sina uppgifter. Regeringen anser därför till skillnad från att det inte behöver införas någon sådan sekretessgräns. När det gäller direktåtkomst till uppgifter i brottsbekämpande verksamhet har lagstiftaren ansett att det ska regleras i lag (se 2 kap. 21 § PDL). Detsamma gäller om direktåtkomst ska medges till uppgifter hos (se 6 kap. 4 § p 7 som hänvisar till 2 kap. 21 § PDL). När det gäller FRA och Försvarsmakten har man inte ansett det lämpligt att detaljreglera dessa myndigheters verksamheter i lag. Detsamma har ansetts gälla även i fråga om regleringen av direktåtkomsten (prop. 2006/07:46 s. 80). Här måste emellertid den nya lydelsen av 2 kap. 6 § andra stycket regeringsformen (RF) som trädde i kraft beaktas. Bestämmelsen innebär att enskilda är skyddade mot åtgärder från det allmänna som innefattar betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden. Sammantaget med bestämmelsen i 2 kap. 20 § RF innebär den nya lydelsen av 2 kap. 6 § andra stycket RF att vissa typer av åtgärder som vidtas utan den enskildes samtycke och som innebär ett betydande intrång i den personliga integriteten måste regleras i lag. Grundlagsbestämmelsen omfattar således endast vissa kvalificerade intrång i den personliga integriteten. I förarbetena till 2 kap. 6 § andra stycket RF framhåller regeringen att flera omständigheter ska vägas in vid bedömningen av vad som kan anses vara ett betydande intrång, bl.a. uppgifternas karaktär och omfattning. Ju känsligare uppgifterna är, desto mer ingripande måste det allmännas hantering av uppgifterna normalt anses vara. Vid bedömningen av intrångets karaktär är också ändamålet med behandlingen och omfattningen av utlämnandet av uppgifter till andra av betydelse. En hantering som syftar till att utreda brott kan normalt anses vara mer känslig än t.ex. en behandling som uteslutande görs för att ge en myndighet underlag för förbättringar av kvaliteten i handläggningen (prop. 2009/10:80 s. 183–185). Frågan är om det förhållandet att direktåtkomst medges till uppgifter hos de aktuella myndigheterna för att användas i NCT-verksamheten hos respektive mottagande myndighet innebär ett sådant intrång i enskildas personliga integritet att det omfattas av grundlagsbestämmelsens skydd. De uppgifter som FRA, Försvarsmakten och Säkerhetspolisen behandlar och som ska lämnas ut genom direktåtkomst inom ramen för NCT- samarbetet kan vara av relativt känslig art. Det utlämnande som föreslås förutsätter också att sekretessen i vissa fall bryts mellan myndigheterna. Att uppgifter om enskilda individer samlas in, behandlas och utbyts mellan myndigheter får normalt anses innefatta ett intrång i dessa individers personliga integritet, när det sker utan deras vetskap eller samtycke. Som framgår av förarbetena till grundlagsbestämmelsen och som nämns ovan kan omfattningen av utlämnandet av känsliga uppgifter påverka bedömningen av integritetsintrångets karaktär. Redan den omständigheten att det finns behov av att bryta sekretessen mellan två eller flera myndigheter innebär givetvis inte att informationsutbytet mellan myndigheterna normalt kan anses innefatta ett mera betydande intrång i enskildas privatliv. Inte ens när informationsutbytet medför att det uppkommer en s.k. ändamålsglidning, dvs. när uppgifterna kommer till användning för helt eller delvis andra ändamål hos mottagaren än hos den uppgiftslämnande myndigheten, torde man regelmässigt kunna anse att utbytet av uppgifter medför ett sådant betydande intrång som avses i grundlagsbestämmelsen. Emellertid kan det vid bedömningen av denna fråga vara av betydelse på vilket sätt och för vilka syften den mottagande myndigheten behandlar uppgifterna (jfr prop. 2009/10:80 s. 184). I det här fallet rör det sig om uppgifter som de berörda myndigheterna kan lämna ut till varandra för att analysera och bearbeta inom ramen för NCT-samarbetet. Ett sådant uppgiftsutbyte förekommer i varierande omfattning också rent faktiskt . Den föreslagna möjligheten för myndigheterna att medge direktåtkomst till uppgifter i sina respektive verksamheter innebär därför huvudsakligen att formen för utlämnandet, och den utlämnande myndighetens kontroll i det enskilda fallet över vilka uppgifter som den mottagande myndigheten faktiskt tar del av, förändras. De mottagande myndigheterna ges genom direktåtkomsten möjlighet att själva söka information bland de avgränsade uppgifter som den utlämnande myndigheten medger tillgång till. Detta är i och för sig en nyhet. Mot bakgrund av att NCT:s uppgift är att göra strategiska bedömningar av terrorhotet mot och svenska intressen är det fråga om en relativt begränsad mängd personuppgifter som lämnas ut och det är endast ett fåtal personer som kommer att ges möjlighet att ta del av uppgifterna genom direktåtkomst. Det innebär bl.a. att möjligheterna att kartlägga enskilda individer typiskt sett är begränsade. Här rör det sig också om myndigheter vars verksamheter, även om de skiljer sig åt, har nära anknytning till varandra och förutsätter ett visst uppgiftsutbyte för att respektive myndighet ska kunna utföra sina uppgifter. Säkerhetspolisen och Försvarsmakten inriktar exempelvis, och bestämmer härmed till viss del, FRA:s verksamhet. Lagrådet har i sitt yttrande framfört att det är önskvärt att regeringen i lagstiftningsärenden av detta slag tydligt redovisar sin syn på frågan om bestämmelsen i 2 kap. 6 § andra stycket RF är tillämplig eller inte. Sammantaget anser regeringen att ett möjliggörande av direktåtkomst som form för utlämnande av uppgifter mellan myndigheterna inom ramen för NCT-samarbetet inte medför att det uppkommer ett sådant betydande intrång i enskildas personliga integritet som innebär övervakning eller kartläggning i den mening som avses i 2 kap. 6 § andra stycket RF. Regeringen anser emellertid ändå att det i det här fallet framstår som mest ändamålsenligt att reglera direktåtkomsten i lag, främst mot bakgrund av den känsliga verksamhet som myndigheterna inom NCT-samarbetet bedriver samt då utlämnandet förutsätter att 2017/18:36 sekretessbrytande bestämmelser om uppgiftsskyldighet faktiskt införs. Här bör också beaktas att Säkerhetspolisens utlämnande av uppgifter genom direktåtkomst, som framgår ovan, ska regleras i lag. Regeringens bedömning: För att myndigheterna inom NCT- samarbetet ska kunna lämna ut uppgifter till varandra genom direktåtkomst behöver det införas sekretessbrytande bestämmelser i form av uppgiftsskyldigheter. 37 kap. 1 § offentlighets- Försvarsmakten och FRA ha rätt att ta del av sådana uppgifter som avses i den föreslagna regeln i 6 kap. 11 a § första stycket PDL. Trots sekretess enligt 38 kap. 4 § OSL, ska Säkerhetspolisen och FRA ha rätt att ta del av sådana uppgifter som avses i den föreslagna 1 kap. 15 § första och militära säkerhetstjänst. Trots sekretess enligt 38 kap. 4 § OSL, ska Säkerhetspolisen och Försvarsmakten ha rätt att ta del av sådana uppgifter som avses i den föreslagna regeln i 1 kap. 15 § första stycket lagen om behandling av personuppgifter i Försvarets radioanstalts försvarsunderrättelse- och Promemorians bedömning och förslag överensstämmer med Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna uttalar sig inte i SIN ifrågasätter om inte annan sekretess än den som följer av de av utredningen angivna sekretessbestämmelserna kan gälla och att dessa bestämmelser skulle kunna förhindra ett utlämnande. Skälen för regeringens bedömning och förslag Som framgår av promemorian finns det en rad sekretessbestämmelser som gäller dels till skydd för den verksamhet som NCT-myndigheterna bedriver, dels till skydd för enskilds personliga och ekonomiska förhållanden i dessa verksamheter. De uppgifter som myndigheterna behandlar inom ramen för samarbetet omfattas som regel av sekretess enligt 15 kap. 1 och 2 §§ OSL, dvs. utrikes- och försvarssekretess, och 18 kap. 2 § OSL, vilken reglerar sekretess för uppgifter som hänför sig till underrättelseverksamhet som bedrivs för att förebygga, förhindra eller Bestämmelserna är tillämpliga på uppgifter som hänför sig till eller rör en viss verksamhet. Bestämmelserna omfattar således hela det allmännas verksamhet där det finns uppgifter som hänför sig till eller rör den verksamhet som anges i bestämmelserna. primära hos de tre myndigheterna. Uppgifter om enskilda i Säkerhetspolisens verksamhet omfattas som 35 kap. 1 § uppgifter som rör en enskilds personliga och ekonomiska förhållanden och som förekommer i verksamhet för att t.ex. förebygga brott. Uppgifter om enskilda hos kan även omfattas av sekretess enligt 37 kap. 1 § OSL och 21 kap. 5 § OSL. Enligt 21 kap. 5 § OSL gäller sekretess till skydd för utlännings säkerhet i vissa fall. Enligt 37 kap. 1 § OSL gäller sekretess i verksamhet för kontroll över utlänningar och i ärenden om svenskt medborgarskap. Uppgifter om enskilda i Försvarsmaktens och FRA:s verksamhet omfattas som regel av sekretess enligt 38 kap. 4 § OSL. Där anges att sekretess gäller hos Försvarsmakten i försvarsunderrättelseverksamheten och den militära säkerhetstjänsten samt hos FRA i underrättelse- och säkerhetsverksamheten. Därutöver gäller även bestämmelsen i 21 kap. 5 § OSL för Försvarsmakten och FRA. De föreslagna bestämmelserna om direktåtkomst reglerar endast tillåtligheten av ett visst tillvägagångssätt för att lämna ut uppgifter. Bestämmelserna har alltså inte någon självständig sekretessbrytande effekt. Eftersom direktåtkomst innebär att den mottagande myndigheten fritt kan avgöra vilka uppgifter – inom ramen för den beviljade direktåtkomsten – den vill ta del av, blir uppgifterna att anse som utlämnade i och med att direktåtkomst medges. En myndighet kan därför inte tillåta en annan myndighet direktåtkomst till uppgifter som, vid en sekretessprövning, den senare myndigheten inte med säkerhet skulle ha rätt att ta del av (prop. 2008/09:160 s. 73). Eftersom de uppgifter som FRA, Försvarsmakten och Säkerhetspolisen inom ramen för NCT-samarbetet har för avsikt att lämna ut till varandra genom direktåtkomst omfattas av sekretess behöver sekretessen således på förhand brytas. För Försvarsmaktens och FRA:s del finns en bestämmelse om uppgiftsskyldighet intagen i 2 § lagen (2000:130) om försvarsunderrättelseverksamhet. Där anges att underrättelser ska rapporteras till berörda myndigheter. Denna uppgiftsskyldighet omfattar dock inte den typ av uppgifter som myndigheterna inom samarbetet har behov av att utbyta och som det nu föreslås att de ska få tillgängliggöra genom direktåtkomst. För Säkerhetspolisens del finns ingen uppgiftsskyldighet avseende sådana uppgifter som myndigheten enligt förslaget ska få lämna ut. Frågan är således om sekretessen mellan myndigheterna bör brytas genom införande av bestämmelser om uppgiftsskyldighet eller om gällande bestämmelser är tillräckliga i detta avseende. Utlämnande av uppgifter mellan myndigheterna inom NCT sker genom tillämpning av generalklausulen i 10 kap. 27 § OSL. Bestämmelsen innebär att en sekretessbelagd uppgift får lämnas till en annan myndighet om det är uppenbart att intresset av att uppgifterna lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. Detsamma gäller överlämnande av uppgifter mellan olika verksamhetsgrenar inom samma myndighet. I promemorian görs bedömningen att ett sådant utlämnande förutsätter att det görs en bedömning i varje enskilt fall av om uppgifterna trots sekretess kan lämnas ut eller inte. Det torde således i princip inte vara möjligt att på förhand göra en intresseavvägning gällande sådana uppgifter i allmänhet. 2017/18:36 myndigheterna inom samarbetet ska kunna lämna ut den här typen av uppgifter till varandra genom direktåtkomst krävs det därför att sekretessen bryts på annat sätt. Även om det rör sig om en relativt begränsad mängd uppgifter i varje myndighets verksamhet som kommer att göras tillgängliga på detta sätt, innebär det ändå ett rutinmässigt uppgiftsutbyte mellan myndigheterna. Mot denna bakgrund anser regeringen att det bör införas sekretessbrytande regler i form av uppgiftsskyldigheter till stöd för det utlämnande av uppgifter genom direktåtkomst som föreslås. Vilka sekretessbestämmelser ska uppgiftsskyldigheten omfatta? De uppgifter som NCT-myndigheterna vill medge direktåtkomst till omfattas som regel av sekretess enligt 15 kap. 1 och 2 §§ och 18 kap. 2 § OSL. Dessa sekretessbestämmelser avser att skydda nationens intressen samt den verksamhet som myndigheterna bedriver. Som framgår ovan är sekretessbestämmelserna primära hos alla tre myndigheterna. I princip torde det inte kunna anses medföra fara för rikets säkerhet eller innebära någon skada för myndigheternas respektive verksamheter eller för nationen att sådana uppgifter som här är aktuella lämnas ut till övriga myndigheter inom NCT-samarbetet. De uppgifter som myndigheterna vill kunna lämna ut till varandra genom direktåtkomst kan därför lämnas ut oavsett regleringen i 15 kap. 1 och 2 §§ samt 18 kap. 2 § OSL. Detsamma synes gälla ifråga om uppgifter som är sekretessreglerade i 21 kap. 5 § OSL. Denna bestämmelse gäller till skydd för utlännings säkerhet i vissa fall och är primär hos alla tre myndigheterna. Sekretess gäller om det kan antas att röjande av uppgiften skulle medföra fara för att någon utsätts för övergrepp eller lider annat allvarligt men som föranleds av förhållandet mellan utlänningen och en utländsk stat eller myndighet eller organisation av utlänningar. Regeringens bedömning är att utlämnande av uppgifter inom NCT-samarbetet inte medför någon sådan fara för enskilda eftersom den aktuella sekretessbestämmelsen är tillämplig hos alla tre myndigheterna. Det medför inte heller någon sådan fara i sig för den enskilde att uppgifter inom ramen för samarbetet lämnas mellan de tre NCT-myndigheterna. Skaderekvisitet kan således inte anses vara uppfyllt i detta fall heller och bestämmelsen hindrar därmed inte ett utlämnande inom samarbetet. Något generellt behov av att bryta den sekretess som eventuellt skulle kunna gälla enligt 15 kap. 1 och 2 §§, 18 kap. 2 § samt 21 kap. 5 § OSL kan således inte anses föreligga. Uppgifter om enskildas personliga och ekonomiska förhållanden omfattas hos av sekretess enligt 35 kap. 1 § och 37 kap. 1 § OSL och hos FRA och Försvarsmakten av sekretess enligt 38 kap. 4 § OSL. Dessa tre bestämmelser är alla försedda med ett omvänt skaderekvisit. Uppgifterna har således samma sekretesskydd hos alla tre myndigheterna. Utlämnande av uppgifter som rör enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden torde i den aktuella situationen anses vara till skada eller men för den enskilde. De bestämmelser om uppgiftsskyldighet som föreslås bör således för Säkerhetspolisens del bryta den sekretess som gäller enligt 35 kap. 1 § och 37 kap. 1 § OSL och för FRA:s och Försvarsmaktens del den sekretess som gäller enligt 38 kap. 4 § OSL. I den mån annan sekretess Prop. 2017/18:36 gäller för uppgifterna bör direktåtkomst inte komma i fråga. får det i stället, på samma sätt som , göras en bedömning i det enskilda fallet av huruvida sekretessen hindrar att uppgifterna lämnas ut till en annan myndighet inom samarbetet eller om uppgiften kan lämnas ut med stöd av någon annan sekretessbrytande bestämmelse, exempelvis 10 kap. 27 § OSL. SIN:s synpunkt föranleder ingen annan bedömning. De sekretessbrytande bestämmelsernas placering Sekretessbrytande bestämmelser kan tas in i både lag och förordning. Mot bakgrund av polisverksamhetens särskilda natur har regeringen ansett att andra myndigheters tillgång till uppgifter som behandlas av polisen normalt bör regleras i lag (se prop. 2009/10:85 s. 193). Samma bedömning har regeringen gjort när det gäller andra myndigheters tillgång till uppgifter hos , och (se prop. 2011/12:45 s. 148 och prop. 2014/15:63 s. 109). Regeringen anser, i likhet med vad som anges i promemorian, att samma bedömning bör göras för Säkerhetspolisens del. Den sekretessbrytande uppgiftsskyldigheten för Säkerhetspolisen bör därför, tillsammans med bestämmelsen om direktåtkomst, tas in i PDL och placeras i 6 kap., där Säkerhetspolisens behandling av personuppgifter i övrigt regleras. Liksom när det gäller polisverksamheten bör Säkerhetspolisens tillgång till uppgifter som behandlas av FRA och Försvarsmakten i allmänhet regleras i lag. FRA:s och Försvarsmaktens verksamheter omgärdas generellt av höga sekretess- och säkerhetskrav. Av verksamhetens karaktär följer också att det är ett grundläggande krav att myndigheternas information inom såväl försvarsunderrättelseverksamheten som säkerhetstjänsten inte sprids till obehöriga (se prop. 2006/07:46 s. 80). Som framgår ovan har regeringen också föreslagit att bestämmelserna om direktåtkomst för FRA:s och Försvarsmaktens del ska införas i lag. Bestämmelserna om uppgiftsskyldighet är så tätt förknippade med bestämmelserna om direktåtkomst att de bör placeras på samma normgivningsnivå och i anslutning till varandra. 7.4Flera sekretessbestämmelser skyddar de överlämnade uppgifterna Regeringens bedömning: Det behöver inte införas några nya sekretessbestämmelser till skydd för de uppgifter som lämnas mellan myndigheterna som samverkar inom ramen för NCT-samarbetet. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte yttrat sig i frågan, med undantag för och Tidningsutgivarna, som betonar att förslaget innebär att handlingar som inkommer till den mottagande myndigheten genom direktåtkomst blir att anse som inkomna där och därmed kan begäras ut och att detta bör beaktas i det fortsatta lagstiftningsarbetet. 2017/18:36 Skälen för regeringens bedömning: En viktig fråga när det gäller utlämnande genom direktåtkomst är om de uppgifter som ska lämnas ut omfattas av sekretess hos den mottagande myndigheten. Av 11 kap. 4 § OSL framgår att om en myndighet har direktåtkomst till sekretessreglerade uppgifter hos en annan myndighet blir sekretessbestämmelsen tillämplig även hos den mottagande myndigheten. Enligt 11 kap. 8 § OSL har dock primär sekretess företräde framför överförd sekretess. Bestämmelsen i 11 kap. 4 § OSL ska således inte tillämpas om det finns en annan primär sekretessbestämmelse till skydd för samma intressen som är tillämplig på uppgiften hos den mottagande myndigheten. De uppgifter som NCT-myndigheterna vill medge direktåtkomst till omfattas som regel av sekretess enligt 15 kap. 1 och 2 §§ och 18 kap. 2 § OSL. Dessa bestämmelser är primära sekretessbestämmelser hos alla tre myndigheterna och ska således tillämpas av alla. Uppgifter hos de tre myndigheterna kan också omfattas av sekretess enligt 21 kap. 5 § OSL. Även denna bestämmelse är primär hos alla tre myndigheterna och ska således tillämpas av alla tre. Avseende bestämmelserna till skydd för enskilds personliga och ekonomiska förhållanden gäller hos sekretess till skydd för enskild enligt 35 kap. 1 § och 37 kap. 1 § OSL. Hos FRA och Försvarsmakten skyddas uppgifter om enskilda genom sekretessbestämmelsen i 38 kap. 4 § OSL. Bestämmelserna är primära hos respektive myndighet och har således företräde framför överförd sekretess.