prop · H403221 · 2017-09-11 00:00:00 — 3.Immaterialrättmyndighetens officiella tidning ska offentliggöras på immaterialrättsmyndighetens språk. Den verkställande direktören får dock besluta att vissa poster ska offentliggöras i immaterialrättmyndighetens officiella tidning på unionens alla officiella språk. 4.Kommissionen ska anta genomförandeakter som fastställer a)det datum som ska vara dagen för offentliggörandet i tidningen om EU-varumärken, b)sättet att offentliggöra uppgifter om registreringen av ett varumärke som inte innehåller några ändringar i förhållande till offentliggörandet av ansökan, c)i vilka former upplagorna av immaterialrättsmyndighetens officiella tidning får göras tillgängliga för allmänheten. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 207.2. 1.Om inte annat föreskrivs i denna förordning eller i nationell lagstiftning ska immaterialrättsmyndigheten samt domstolar och andra behöriga myndigheter i medlemsstaterna på begäran biträda varandra genom att lämna uppgifter eller låta varandra ta del av innehållet i handlingar. Låter immaterialrättsmyndigheten domstol, åklagarmyndighet eller centrala organ för industriell äganderätt ta del av innehållet i handlingar gäller inte begränsningarna i artikel 114. 2.Immaterialrättsmyndigheten får inte ta ut avgifter för information eller tillgång som ges. L 154/52 Europeiska unionens officiella tidning Kommissionen ska anta genomförandeakter som närmare fastställer förfarandena för informationsutbytet mellan immaterialrättsmyndigheten och medlemsstaternas myndigheter och för tillgång till handlingar med beaktande av de begränsningar som gäller för att få ta del av handlingar om ansökningar om eller registreringar av EU-varumärken enligt artikel 114 när tillgång är öppen för tredje man. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det gransknings förfarande som avses i artikel 207.2. 1.Immaterialrättsmyndigheten och de centrala organen för industriell äganderätt i medlemsstaterna ska på begäran kostnadsfritt till varandra översända ett eller flera exemplar av sina publikationer att användas inom respektive myndighet. 2.Immaterialrättsmyndigheten får ingå avtal om utbyte eller översändande av publikationer. Allmänna principer för ombud 1.Om inte annat följer av punkt 2 är inte någon skyldig att låta sig företrädas inför immaterialrättsmyndigheten. 2.Utan att det påverkar tillämpningen av punkt 3 andra meningen i denna artikel ska en fysisk eller juridisk person som varken har sin hemvist eller sitt säte i ekonomiska samarbetsområdet eller där bedriver verklig och faktisk industriell eller kommersiell verksamhet vara företrädd inför artikel 120.1, vid alla förfaranden som föreskrivs i denna förordning utom vid ingivande av en 3.En fysisk eller juridisk person som har sitt hemvist eller säte i ekonomiska samarbetsområdet eller där bedriver verklig och faktisk industriell eller kommersiell verksamhet får inför immaterialrättsmyndigheten låta sig företrädas av en anställd. En anställd hos en sådan juridisk person får företräda även andra juridiska personer som har ekonomisk anknytning till den förstnämnda juridiska personen, även om dessa andra juridiska personer varken har sitt hemvist eller säte i ekonomiska samarbetsområdet eller där bedriver verklig industriell eller kommersiell verksamhet. Anställda som företräder personer i den mening som avses i denna punkt ska, på begäran av immaterial rättsmyndigheten, eller i tillämpliga fall av parten i förfarandet, hos immaterialrättsmyndigheten registrera ett skriftligt tillstånd som ska införas i handlingarna. 4.Om fler än en sökande eller fler än en tredje man agerar gemensamt ska en gemensam företrädare utses. 1.En fysisk eller juridisk person får inför immaterialrättsmyndigheten endast företrädas av a)en utövande jurist som har rätt att verka i en av Europeiska ekonomiska samarbetsområdets medlemsstater och som bedriver verksamhet i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, i den mån juristen i den medlemsstaten är behörig att uppträda som ombud i varumärkesfrågor, b)ett auktoriserat ombud som är upptaget i immaterialrättsmyndighetens förteckning. En person som är ombud inför immaterialrättsmyndigheten ska på begäran av immaterialrättsmyndigheten eller, i förekommande fall, av den andra parten i förfarandet inge en skriftlig fullmakt som ska läggas till akten. 2.I förteckningen över auktoriserade ombud får upptas en fysisk person som a) är medborgare i en medlemsstat i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, Europeiska unionens officiella tidning L 154/53 b)driver rörelse i eller har anställning i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, c)har behörighet att företräda fysiska eller juridiska personer i varumärkesfrågor vid byrå för immateriell äganderätt eller vid den centrala myndigheten för industriell äganderätt i en medlemsstat i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Om sådan behörighet i den berörda staten inte är beroende av särskilda yrkesmässiga kvalifikationer, måste den som ansöker om att bli upptagen i förteckningen under varaktigt ha uppträtt som ombud i varumärkesfrågor vid byrå för immateriell äganderätt eller vid dessa centrala myndigheter för industriell äganderätt. Det ska emellertid inte krävas att personer vars yrkesmässiga kvalifikationer att företräda fysiska eller juridiska personer i varumärkesfrågor vid byrå för immateriell äganderätt eller vid dessa centrala myndigheter för industriell äganderätt är officiellt erkända i enlighet med den berörda statens bestämmelser, ska ha utövat yrket. 3.Ett ombud ska tas upp i förteckningen efter ansökan, till vilken ska fogas ett intyg från det centrala organet för industriell äganderätt i medlemsstaten som anger att villkoren i punkt 2 är uppfyllda. 4.Den verkställande direktören får medge undantag från a)kraven i punkt 2 c andra meningen om sökanden lämnar bevis på att han förvärvat erforderlig kompetens på något annat sätt, b)kraven i punkt 2 a i fall av högt kvalificerade yrkesmän, under förutsättning att kraven i punkt 2 b och c är uppfyllda. En person får avföras från förteckningen över auktoriserade ombud på egen begäran eller om personen inte längre har förmåga att företräda. Ändringar i förteckningen över auktoriserade ombud ska offentliggöras i immaterialrättsmyn dighetens officiella tidning. Kommissionen ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 208 som fastställer a)villkoren och förfarandet för att utse ett gemensamt ombud enligt artikel 119.4, b)de villkor på vilka anställda enligt artikel 119.3 och auktoriserade ombud enligt artikel 120.1 ska inge en skriftlig fullmakt till immaterialrättsmyndigheten för att kunna genomföra representationen samt fullmaktens innehåll, c)under vilka omständigheter någon kan avföras från förteckningen över auktoriserade ombud enligt artikel 120.5. BEHÖRIGHET OCH FÖRFARANDE I MÅL OM EU-VARUMÄRKEN Tillämpning av unionens bestämmelser om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område Tillämpning av unionens bestämmelser om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område Om inte annat anges i denna förordning ska unionens bestämmelser om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område tillämpas i mål om EU-varumärken och på ansökningar om EU-varumärken samt i mål i samband med litispendens och konnexitet i fråga om EU-varumärken och nationella varumärken. L 154/54 Europeiska unionens officiella tidning 2.Vad avser mål i fråga om talan och genkäromål som avses i artikel 124 a)ska artiklarna 4, 6, 7.1, 7.2, 7.3, 7.5 och 35 i förordning (EU) nr 1215/2012 inte tillämpas, b)ska artiklarna 25 och 26 i förordning (EU) nr 1215/2012 tillämpas med de begränsningar som följer av artikel 125.4 i den här förordningen, c)ska de bestämmelser i kapitel II i förordning (EU) nr 1215/2012 vilka ska tillämpas på personer med hemvist i en medlemsstat också tillämpas på de personer som inte har sitt hemvist i någon medlemsstat men som har ett driftställe där. Hänvisningar i denna förordning till förordning (EU) nr 1215/2012 ska när det är lämpligt inkludera avtalet mellan Europeiska gemenskapen och om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område, som ingicks . Tvister om intrång i och giltighet av EU-varumärken 1.Medlemsstaterna ska inom sina territorier utse så få nationella domstolar i första och andra instans som möjligt, vilka ska utöva de funktioner som tilldelats dem enligt denna förordning. 2.Alla ändringar som görs rörande antalet domstolar, deras beteckning eller deras geografiska behörighet, i den förteckning över domstolar för EU-varumärken som överlämnats av en medlemsstat i enlighet med artikel 95.2 i förordning (EG) nr 207/2009 ska utan dröjsmål meddelas kommissionen av den berörda medlemsstaten. De upplysningar som avses i punkt 2 ska av kommissionen meddelas medlemsstaterna och ska offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning Behörighet i fråga om intrång och giltighet Domstolarna för EU-varumärken ska ha exklusiv behörighet i fråga om a)talan om intrång och – om sådan talan är tillåten enligt nationell lag – talan om försök eller förberedelse till intrång i rätten till EU-varumärken, b)fastställelsetalan om att det inte föreligger något intrång, om sådan talan är tillåten enligt nationell lag, c)talan på grund av sådana handlingar som avses i artikel 11.2, d)genkäromål om upphävande eller ogiltighetsförklaring av ett EU-varumärke enligt artikel 128. Om inte annat följer av bestämmelserna i denna förordning eller av de bestämmelser i förordning (EU) nr 1215/2012 som enligt artikel 122 ska tillämpas, ska sådan talan som avses i artikel 124 väckas vid domstol i den medlemsstat där svaranden har sitt hemvist eller, om han inte har hemvist i någon medlemsstat, i den medlemsstat i vilken han har ett driftställe. Om svaranden varken har hemvist eller driftställe i någon medlemsstat ska sådan talan väckas vid domstol i den medlemsstat i vilken käranden har sitt hemvist eller, om denne saknar hemvist i någon medlemsstat, i den medlemsstat i vilken han har ett driftställe. Europeiska unionens officiella tidning L 154/55 3.Om varken svaranden eller käranden har hemvist eller driftställe i någon medlemsstat ska talan väckas vid domstol i den medlemsstat där immaterialrättsmyndigheten har sitt säte. 4.Trots bestämmelserna i punkterna 1, 2 och 3 ska a)artikel 25 i förordning (EU) nr 1215/2012 tillämpas, om parterna är överens om att en annan domstol för EU-varumärken ska ha behörighet, b)artikel 26 i förordning (EU) nr 1215/2012 tillämpas, om svaranden uppträder vid en annan domstol för EU-varumärken. Sådan talan som avses i artikel 124, med undantag av fastställelsetalan om att det inte föreligger något intrång i ett EU-varumärke, får även väckas vid domstol i den medlemsstat i vilken intrång redan förekommer eller i vilken det finns risk för intrång, eller i vilken en sådan handling som avses i artikel 11.2 har begåtts. 1.En domstol för EU-varumärken vars behörighet grundar sig på artikel 125.1–125.4 är behörig i fråga om a)intrång som redan förekommer, eller som det finns risk för, inom en medlemsstats territorium, b)sådana handlingar som avses i artikel 11.2, vilka begåtts inom en medlemsstats territorium. En domstol för EU-varumärken vars behörighet grundar sig på artikel 125.5 är endast behörig i fråga om handlingar som begåtts, eller som det finns risk för, inom den medlemsstats territorium i vilken denna domstol är belägen. 1.Domstolarna för EU-varumärken ska anse ett EU-varumärke vara giltigt, om inte dess giltighet bestrids av svaranden genom ett genkäromål om upphävande eller om ogiltighetsförklaring. 2.Ett EU-varumärkes giltighet får inte bestridas i en fastställelsetalan om att det inte föreligger något intrång. 3.En sådan talan som avses i artikel 124 a och c, som avser upphävande av ett EU-varumärke och som inte utgör ett genkäromål kan tas upp i den mån svaranden hävdar att EU-varumärket skulle kunna upphävas på grund av bristande verkligt bruk när talan om intrång väcktes. 1.Ett genkäromål om upphävande eller ogiltighetsförklaring får endast grunda sig på de grunder för upphävande eller ogiltighet som anges i denna förordning. 2.En domstol för EU-varumärken ska avvisa ett genkäromål om upphävande eller ogiltighetsförklaring, om ett beslut av immaterialrättsmyndigheten i ett mål om samma sak mellan samma parter redan har vunnit laga kraft. 3.Om ett genkäromål väcks i ett mål i vilket varumärkesinnehavaren inte redan är part, ska han underrättas om detta och han ska ha rätt att intervenera i målet i enlighet med bestämmelserna i den nationella lagstiftningen. L 154/56 Europeiska unionens officiella tidning 4.En domstol för EU-varumärken vid vilken ett genkäromål om upphävande eller ogiltighetsförklaring av EU-varumärket har anhängiggjorts ska inte fortsätta prövningen av genkäromålet förrän antingen den berörda parten eller domstolen har underrättat immaterialrättsmyndigheten om vilken dag genkäromålet ingetts. Immaterialrättsmyn digheten ska införa uppgiften i registret. Om en ansökan om upphävande eller om ogiltighetsförklaring av EU- varumärket redan har getts in till immaterialrättsmyndigheten innan genkäromålet ingavs ska domstolen underrättas om detta av immaterialrättsmyndigheten och förklara målet vilande i enlighet med artikel 132.1 till dess beslutet om ansökan är slutgiltigt eller ansökan dras tillbaka. 5.Artikel 64.2–64.5 ska tillämpas. 6.När en domstol för EU-varumärken har avgjort ett genkäromål om upphävande eller en ogiltighetsförklaring av ett EU-varumärke och avgörandet har vunnit laga kraft, ska utan dröjsmål en kopia av avgörandet översändas till immateri alrättsmyndigheten, antingen av domstolen eller av någon av parterna i målet vid den nationella domstolen. Immaterial rättsmyndigheten eller någon annan berörd part får begära upplysningar om detta översändande. Immaterialrättsmyn digheten ska införa en uppgift om avgörandet i registret och vidta nödvändiga åtgärder för att rätta sig efter domslutet. 7.En domstol för EU-varumärken, vid vilken har anhängiggjorts ett genkäromål om upphävande eller ogiltighets förklaring, får på ansökan av innehavaren av EU-varumärket, och efter att ha hört de övriga parterna, förklara målet vilande och förelägga svaranden att ansöka hos immaterialrättsmyndigheten om upphävande eller ogiltighetsförklaring. Om ansökan inte görs ska målet tas upp igen och genkäromålet anses ha återkallats. Artikel 132.3 ska tillämpas. 1.Domstolarna för EU-varumärken ska tillämpa bestämmelserna i denna förordning. 2.I de varumärkesfrågor som inte regleras av denna förordning ska den relevanta domstolen för EU-varumärken tillämpa den tillämpliga nationella lagstiftningen. 3.Om inte annat föreskrivs i denna förordning ska domstolen för EU-varumärken tillämpa de rättegångsregler som gäller i fråga om ett nationellt varumärke i den medlemsstat där domstolen har sitt säte. 1.När en domstol för EU-varumärken finner att svaranden har gjort intrång eller riskerar att göra intrång i ett EU-varumärke ska domstolen, om det inte föreligger särskilda skäl, förbjuda svaranden att fortsätta intrånget eller de handlingar som skulle kunna innebära intrång i EU-varumärket. Den ska också, i enlighet med sin nationella lagstiftning, vidta åtgärder som syftar till att säkerställa att detta förbud efterlevs. 2.Domstolen för EU-varumärken får också tillämpa åtgärder eller beslut som är tillgängliga enligt den tillämpliga lagstiftningen och som den anser lämpliga med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Interimistiska åtgärder och skyddsåtgärder De interimistiska åtgärder och skyddsåtgärder som enligt en medlemsstats lagstiftning är möjliga vad beträffar ett nationellt varumärke ska för ett EU-varumärke eller en ansökan om EU-varumärke kunna begäras vid den statens domstolar, däribland domstolarna för EU-varumärken, även om en domstol för EU-varumärken i en annan medlemsstat enligt denna förordning är behörig att avgöra själva saken. Europeiska unionens officiella tidning L 154/57 En domstol för EU-varumärken, vars behörighet grundas på artikel 125.1, 125.2, 125.3 eller 125.4, är behörig att besluta om interimistiska åtgärder och skyddsåtgärder, vilka, förutsatt att förfarandet för erkännande och verkställighet sker i enlighet med bestämmelserna i kapitel III i förordning (EU) nr 1215/2012, ska äga giltighet inom vart och ett av medlemsstaternas territorium. Ingen annan domstol har sådan behörighet. Särskilda regler för konnexa mål 1.En domstol för EU-varumärken som ska avgöra ett sådant mål som avses i artikel 124, bortsett från faststäl lelsetalan om att det inte föreligger något intrång ska, om det inte finns särskilda skäl att fortsätta förfarandet, antingen på eget initiativ efter att ha hört parterna, eller på begäran av någon part efter att ha hört övriga parter, förklara målet vilande om EU-varumärkets giltighet är föremål för prövning på grund av genkäromål vid en annan domstol för EU-varumärken, eller om en ansökan om upphävande eller ogiltighetsförklaring redan gjorts hos immaterialrättsmyn digheten. 2.Immaterialrättsmyndigheten ska förklara en ansökan om upphävande eller ogiltighetsförklaring vilande om det inte finns särskilda skäl att fortsätta förfarandet, antingen på eget initiativ efter att ha hört parterna, eller på begäran av någon part efter att ha hört övriga parter, om EU-varumärkets giltighet är föremål för prövning på grund av ett genkäromål vid en domstol för EU-varumärken. Om en av parterna i målet vid domstolen för EU-varumärken begär det, kan dock domstolen efter att ha hört övriga parter förklara målet vilande. ska i så fall återuppta den vilandeförklarade ansökan. 3.Om en domstol för EU-varumärken förklarar ett mål vilande får den förordna om interimistiska åtgärder och skyddsåtgärder att gälla som målet är vilande. Behörighet för domstolarna för EU-varumärken i andra instans – fullföljd av talan 1.Ett avgörande av en domstol för EU-varumärken i första instans i fråga om sådan talan som avses i artikel 124 får överklagas till en domstol för EU-varumärken i andra instans. 2.De villkor under vilka ett överklagande till en domstol för EU-varumärken i andra instans kan ske ska bestämmas av den nationella lagstiftningen i den medlemsstat i vilken domstolen är belägen. Nationella bestämmelser om fullföljd av talan ska tillämpas på avgöranden av en domstol för EU-varumärken i andra instans. Andra tvister om EU-varumärken Kompletterande bestämmelser om behörighet för andra nationella domstolar än domstolar för EU- varumärken I den medlemsstat vars domstolar är behöriga enligt artikel 122.1 ska annan talan än sådan som avses i artikel 124 föras vid de domstolar som skulle ha haft geografisk och materiell behörighet i fråga om talan om är registrerade i den staten. Om enligt artikel 122.1 och punkt 1 i den här artikeln ingen domstol är behörig att avgöra en annan talan än sådan som avses i artikel 124, men som angår ett EU-varumärke, kan denna talan väckas vid domstolarna i den medlemsstat i vilken immaterialrättsmyndigheten har sitt säte. L 154/58 Europeiska unionens officiella tidning Skyldighet för nationella domstolar En nationell domstol som ska avgöra en annan talan om ett EU-varumärke än sådan som avses i artikel 124 ska anse EU-varumärket vara giltigt. INVERKAN PÅ MEDLEMSSTATERNAS RÄTT Mål som grundar sig på flera varumärken Litispendens och konnexitet beträffande mål om EU-varumärken och nationella varumärken Om det väcks en talan om intrång mellan samma parter om samma sak vid domstolar i olika medlemsstater, i det ena fallet på grundval av ett EU-varumärke och i det andra på grundval av ett nationellt varumärke, ska följande gälla: a)Den domstol vid vilken talan inte anhängiggjorts först ska på eget initiativ förklara sig sakna behörighet till förmån för den domstol vid vilken talan anhängiggjorts först, om varumärkena i fråga är identiska och gäller för identiska varor eller tjänster. Den domstol som ska förklara sig sakna behörighet får vilandeförklara målet om den andra domstolens behörighet bestrids. b)Den domstol vid vilken talan inte anhängiggjorts först får vilandeförklara målet om de berörda varumärkena är identiska och gäller för varor eller tjänster av liknande slag liksom om de berörda varumärkena liknar varandra och gäller för varor eller tjänster som är identiska eller av liknande slag. 2.Den domstol vid vilken en talan om intrång i ett EU-varumärke anhängiggjorts ska avvisa talan, om en domstol har slutgiltigt avgjort ett mål mellan samma parter, om samma sak avseende ett identiskt nationellt varumärke som gäller för identiska varor eller tjänster. 3.Den domstol vid vilken en talan om intrång i ett nationellt varumärke anhängiggjorts ska avvisa talan, om en domstol har slutgiltigt avgjort ett mål mellan samma parter om samma sak avseende ett identiskt EU-varumärke som gäller för identiska varor eller tjänster. 4.Punkterna 1, 2 och 3 ska inte tillämpas i fråga om interimistiska åtgärder och skyddsåtgärder. Tillämpning av nationell rätt för att förbjuda användning av EU-varumärken Förbud mot användning av EU-varumärken 1.Om inte annat föreskrivs, ska denna förordning inte påverka rätten i medlemsstaternas lagstiftning att väcka sådan talan om intrång i äldre rättigheter som avses i artikel 8 eller artikel 60.2 i förhållande till användning av ett yngre EU-varumärke. En sådan talan om intrång i äldre rättigheter som avses i artikel 8.2 och 8.4 får dock inte längre väckas, om innehavaren av den äldre rättigheten i enlighet med artikel 61.2 kan ansöka om en ogiltighetsförklaring av EU-varumärket. 2.Om inte annat föreskrivs, ska denna förordning inte påverka rätten att enligt en medlemsstats civilrättsliga, förvaltningsrättsliga eller straffrättsliga lagstiftning, eller enligt unionsrätten, väcka talan om att förbjuda användning av ett EU-varumärke, i den utsträckning som användning av ett nationellt varumärke kan förbjudas enligt denna medlemsstats lagstiftning eller enligt unionsrätten. Europeiska unionens officiella tidning L 154/59 Äldre rättigheter som gäller lokalt 1.Innehavaren av en äldre rättighet som gäller lokalt får motsätta sig användning av EU-varumärket inom det område där denna rättighet åtnjuter skydd, i den mån lagstiftningen i den berörda medlemsstaten tillåter detta. 2.Punkt 1 ska inte tillämpas om innehavaren av den äldre rättigheten har förhållit sig passiv till att EU-varumärket använts inom det område där denna rättighet åtnjuter skydd, och han varit medveten om användningen, såvida inte ansökan om registrering av EU-varumärket gjorts i ond tro. 3.Innehavaren av ett EU-varumärke ska inte vara berättigad att motsätta sig användning av en sådan rättighet som avses i punkt 1 även om den rättigheten kan göras gällande mot EU-varumärket. Omvandling till nationell varumärkesansökan Sökanden eller innehavaren av ett EU-varumärke får begära omvandling av sin ansökan om EU-varumärke eller av sitt EU-varumärke till en ansökan om nationellt varumärke a)i den mån ansökan om EU-varumärket avslås, återkallas, eller anses återkallad, b)i den mån EU-varumärket upphör att ha rättsverkan. 2.Omvandling får inte ske a)om rättigheterna för innehavaren av EU-varumärket har upphävts på grund av underlåten användning, med mindre EU-varumärket i den medlemsstat för vilken omvandlingen begärs har använts på ett sådant sätt som kan anses som verkligt bruk enligt den medlemsstatens lagstiftning, b)för skydd i en medlemsstat där det i enlighet med immaterialrättsmyndighetens beslut eller beslut av nationell domstol föreligger ett registreringshinder för eller grund för att upphäva eller ogiltighetsförklara ansökan om EU-varumärke eller EU-varumärket.