prop · H403188 · 2017-05-18 00:00:00 — Tillgänglighetsanpassningen handlar ofta om s.k. mindre åtgärder, Regeringen har angett eko- nomiska ramar för mindre åtgärder (även kallat trimning och effektivi- seringar) i fastställelsebeslutet av nationell trafikslagsövergripande plan för utveckling av transportsystemet för perioden –2025. verket planerar och prioriterar de mindre åtgärderna utifrån utgångs- punkter som regeringen och riksdag har beslutat om, t.ex. transport- har i sin årsredovisning samt i redovisningen av uppdraget att återrapportera verksamhet inom åtgärdsområdena trimning och effektiviseringar samt miljöinvesteringar (N2016/00499/TIF) redo- visat att det tidigare utpekade och prioriterade kollektivtrafiknätet har fortsatt att utvecklas och nya kollektivtrafikstråk har pekats ut. verkets årsredovisning anges att sammantaget 208 busshåll- platser har tillgänglighetsanpassats på det statliga vägnätet . För varje hållplats har det gjorts åtgärder i form av plattformsombyggnad med taktila plattor. Hållplatserna har tillgänglighetsanpassats i huvudsak enligt gällande standard och gånganslutningar och passager och över- gångsställen har anpassats eller byggts för att tillgodose ”hela-resan- åtgärdades även 10 stationer. För de aktuella stationerna Prop. 2016/17:188 har renovering och tillgänglighetsanpassning gjorts för hissar, trappor, tunnlar och plattformar. Vidare har ytterligare åtgärder genomförts, som byte av skyddszoner på pendeltågsplattform, nya väderskydd, byte till högre belysningsstolpar, nya bänkar och lutningsbrädor, ändring av ramper, flyttning av skjutdörrar, möblering, montering av ledstänger, skyltning m.m. har även ca betalats ut i statligt bidrag till kommuner för åtgärdande av busshållsplatser. Genom de s.k. länsplanerna för regional infrastruktur, vilka är statliga anslag som regionala företrädare inom varje län har ett planeringsansvar för, fördelas medel för investeringar och förbättringsåtgärder inom respektive län. Inom ramen för länsplanerna finns möjlighet att betala ut statlig medfinansiering, bland annat till regionala kollektivtrafikmyndigheter, för åtgärder för ökad tillgänglighet i kollektivtrafiken för personer med funktionsnedsättning. För att kollektivtrafiknätet fullt ut ska fungera för personer med funktionsnedsättning krävs att även fordon, information, service m.m. anpassas, fungerar och används. Ansvaret för detta åligger dem som trafikerar nätet. antog propositionen Infrastruktur för framtiden – innovativa lösningar för stärkt konkurrenskraft och hållbar utveckling (prop. 2016/17:21) där regeringens prioriteringar och ekonomiska ramar för transportinfrastrukturen –2029 anges. I propositionen framhålls tillgänglighet och vikten av bl.a. universell utformning och myndigheternas kunskap om funktionsnedsättning. Det framhålls bl.a. att en mångfald av resenärer med olika förutsättningar och behov ställer höga krav på ett tillgängligt samhälle och att det är viktigt att samtliga trafikslag och transportsystemet som helhet utvecklas och anpassas så att alla kan använda det. Det innebär bl.a. att transportsystemet ska vara tillgängligt för personer med funktionsnedsättning och att det är angeläget att transportsystemet utformas universellt och att arbetet med krav, riktlinjer och standardisering för tillgänglighet får fortsatt prioritet. Det är viktigt att hinder mot tillgänglighet identifieras. Förutom staten har kommunerna en viktig roll. Vidare behövs goda kunskaper om hur funktionshinder kan rivas för att vid framtida upphandlingar kunna bli ännu mer specifika avseende utformning och kostnadseffektiva lösningar. Fortsatt anpassning av stationer och hållplatser är en viktig del i arbetet. fick i uppdrag av regeringen att med start , återrapportera verksamhet inom åtgärdsområdena trimning och effektiviseringar samt miljöinvesteringar där åtgärder för ett tillgängligt transportsystem ingår (N2016/00499/TIF). redovisade att utfallet för åtgärder för tillgängligt transportsystem och attraktiva, säkra och funktionella trafikmiljöer uppgick till ca . För att öka samordningen inom området särskilda persontransporter, dvs. sjukresor, vissa skolskjutsar, färdtjänst och riksfärdtjänst, har regeringen beslutat att tillsätta utredningen person- 2016/17:188 transporter (N 2016:03). finns det i vissa fall en brist på samordning då ansvar och beslutanderätt är fördelat på flera aktörer och trafiken utförs med stöd av fem olika lagar, framtagna under olika tidsperioder. Utredningen ska besvara hur man genom ett bättre regelverk kan uppnå förenkling och effektivisering för individer och samhälle genom bättre samordning och ansvarsfördelning för särskilda persontransporter. Uppdraget ska redovisas . En genomförandeplan håller på att tas fram i enlighet med kommissionens förordning (EU) nr 1300/2014 om tekniska specifikationer för driftskompatibilitet avseende tillgängligheten till Europeiska unionens järnvägssystem för personer med funktionsnedsättningar och med nedsatt rörlighet, även kallad TSD PRM. Transportstyrelsen har i uppdrag att vara projektledare för framtagandet av genomförandeplanen, vilken ska anmälas till kommissionen . Regeringen beslutade om förordningsändringar mot fusk och missbruk av parkeringstillstånd, se förordning (2016:898) om ändring i förordningen (1982:198) om flyttning av fordon i vissa fall samt förordning (2016:897) om ändring i förordningen (1976:1128) om felparkeringsavgift. Såväl kommuner som brukarorganisationer har efterfrågat åtgärder för att motverka fusk och missbruk av parkeringstillstånd för nedsatt rörelseförmåga. Den först nämnda förordningsändringen innebär att ett fordon får flyttas om ett ogiltigt parkeringstillstånd för rörelsehindrad har använts enligt 2 § förordningen (1982:198) om flyttning av fordon i vissa fall. Den andra ändringen innebär att en kommun kan fastställa felparkeringsavgiften till högst , dvs. en höjning jämfört med tidigare, enligt 2 a § förordningen (1976:1128) om felparkeringsavgift. Ändringarna ger kommunerna förbättrade förutsättningar att bedriva en effektiv parkeringsövervakning samt minska incitament till fusk och missbruk av parkeringstillstånd. Förordningsändringarna trädde i kraft . Regeringen har tillsatt en utredare för att se över behovet av att införa ett nationellt register för utfärdande av parkeringstillstånd för personer med nedsatt rörelseförmåga. Regeringen gav 2016 Trafikanalys i uppdrag att se över de transportpolitiska preciseringarna och lämna förslag till indikatorer för att följa upp de transportpolitiska målen (N2016/05490/TS). Detta innebär att även preciseringen som gäller personer med funktionsnedsättning omfattas av översynen. Trafikanalys skulle vidare beskriva hur styrning och uppföljning av de transportpolitiska målen genomförs och vid behov lämna förslag till förändringar. Trafikanalys redovisade sitt uppdrag . 7.4.2Uppdrag om kvalitet i färdtjänsten Regeringens bedömning: Myndigheten för delaktighet bör ges i uppdrag att analysera kvaliteten i utförandet av färdtjänstresor. Om analysen visar att åtgärder behöver vidtas för att förbättra kvaliteten, bör förslag på sådana åtgärder lämnas. I uppdraget bör samverkan ske med andra relevanta myndigheter och aktörer. Skälen för regeringens bedömning Det nuvarande regelverket för färdtjänst infördes i och med den nya lagen (1997:736) om färdtjänst (färdtjänstlagen). Tillstånd till färdtjänst ges till den som på grund av funktionshinder, som inte endast är tillfälligt, har väsentliga svårigheter att förlytta sig på egen hand eller att resa med allmänna kommunikationsmedel (7 § färdtjänstlagen). Ett färdtjänsttillstånd är ofta villkorat och begränsat på olika sätt utifrån den enskildes situation (9 § 1–3 samma lag). Färdtjänsten finansieras delvis med egenavgifter för resenärerna. Lagen (1997:735) om riksfärdtjänst reglerar hur kommunöverskridande resor med färdtjänsten ska ersättas och förordningen (1993:1148) om egenavgifter vid resor med riksfärdtjänst reglerar avgiftsuttaget vid resorna. Avgifterna enligt förordningen utgår från andraklassresande med tåg och de angivna beloppen uppdateras inte kontinuerligt. De tar inte heller hänsyn till den faktiska kostnaden för utförande, som kan variera i stor utsträckning beroende på val av färdmedel och bemanning. Det finns möjlighet för kommuner att överlåta ansvaret för uppgifter enligt färdtjänstlagen och lagen om riksfärdtjänst till den regionala kollektivtrafikmyndigheten. Över hälften av landets kommuner har lämnat över uppgifter enligt färdtjänstlagen och lagen om riksfärdtjänst. Det anges i 10 § 6 lagen (2010:1065) om kollektivtrafik att regionala kollektivtrafikmyndigheter ska redogöra för utbud och grunderna för prissättningen i fråga om resor med färdtjänst och riksfärdtjänst, i de fall ansvaret för resorna har överlämnats från kommuner. Utredning om samordning av särskilda persontransporter Som nämnts i tidigare avsnitt beslutade regeringen att ge en särskild utredare i uppdrag att analysera reglerna för särskilda persontransporter (färdtjänst, riksfärdtjänst, sjukresor samt skolskjutsar). Syftet är att identifiera hinder för kommunala och regionala myndigheter att åstadkomma en effektiv samordning av organiserandet och utförandet av sådana transporter och föreslå regler för att undanröja sådana hinder (dir. 2016:85). Syftet med uppdraget är även att möjliggöra en effektiv samordning av särskilda persontransporter och bidra till att kommuner och landsting ska skapa en långsiktig hållbarhet när det gäller såväl kostnader som kvalitet för persontransporter. Utredningen ska däremot inte göra en översyn av individers rätt eller tillgång till särskilda persontransporter, och inte heller att utreda kvaliteten i utförandet. Ändrade eller nya regler får inte leda till en försämrad kvalitet för resenärer och inte heller utöka det offentliga åtagandet. Bättre möjligheter till samordning kan i stället leda till en långsiktig förbättring av kvaliteten, både för resenärer och för de aktörer som organiserar resorna. Myndigheten för delaktighet (MFD) har i sin rapport och analys av funktionshinderspolitiken 2011–2016 gjort en genomgång av verksamheten inom färdtjänsten samt redovisat problem. som inte kan använda den allmänna kollektivtrafiken är färdtjänsten en 2016/17:188 nödvändighet för resandet och därmed för delaktighet i övriga samhällslivet. Antalet färdtjänsttillstånd har dock minskat . hade totalt 325 288 personer tillstånd jämfört med 318 156 personer . MFD framhåller att orsakerna till detta är oklara, men en mer tillgänglig kollektivtrafik och ett minskat antal färdtjänsttillstånd kan vara delförklaringar. Av MFD:s rapport framgår även att det är betydligt fler kvinnor än män som har färdtjänsttillstånd. hade 206 240 kvinnor färdtjänsttillstånd jämfört med 111 916 män. Könsskillnaden är störst bland personer . Bland personer är det fler män än kvinnor som har färdtjänsttillstånd. En förklaring till skillnaderna, enligt MFD, kan vara att de flesta färdtjänstanvändarna är äldre och att det finns fler äldre kvinnor än äldre män eftersom att kvinnor i genomsnitt lever än män. MFD redovisar också att det finns regionala variationer, både vad gäller andelen personer med färdtjänsttillstånd i befolkningen och i vilken utsträckning färdtjänsten används. /2015 hade t.ex. 24 invånare av 1000 färdtjänsttillstånd i län jämfört med 45 i . I de tre län där resandet med färdtjänst är som lägst genomförs ungefär en tredjedel så många resor per person jämfört med de tre län där resandet per person är som högst. MFD har i sin uppföljning funnit att var tredje person med funktionsnedsättning som har färdtjänsttillstånd, uppger att den skulle vilja resa oftare. Det gäller i första hand personer med neuropsykiatriska eller psykiska funktionsnedsättningar. MFD redovisar att bland resenärer som inte är nöjda med färdtjänsten är de vanligast upplevda bristerna att färdtjänsten inte kommer eller inte kommer alls och att bemötandet från chaufförer är bristfälligt. Vidare anges att det är svårt att beställa taxi samt att resan tar , vilket innebär att den enskilde inte kommer fram till sitt resmål . Det rapporteras att tidspressade körscheman och brister i planeringen av samåkning kan vara förklaringar till att personer anser att resorna tar . MFD rapporterar att personer med funktionsnedsättning har lägre delaktighet på arbetsmarknaden, deltar i lägre utsträckning i kultur- eller idrottsaktiviteter och en lägre andel studerar jämfört med övrig befolkning. Det framgår att möjligheterna att resa påverkar förutsättningarna för denna delaktighet. Uppföljningen visar dessutom att resvanorna ser olika ut bland personer med funktionsnedsättning jämfört med övrig befolkning. uppger att det vanligaste resmålet bland personer med funktionsnedsättning är till fritidsaktiviteter medan övrig befolkning har resor till arbetet som vanligaste resmål. Kvaliteten i färdtjänsten bör utredas MFD:s rapportering av problem inom färdtjänstverksamheten visar bl.a. att dessa problem utgör ett väsentligt hinder för att de personer med funktionsnedsättning som drabbas ska kunna delta fullt ut i samhällslivet på lika villkor som övriga befolkningen. Regeringen ser allvarligt på de olägenheter som redovisas och som innebär att den enskilde resenären drabbas. Enligt Artikel 9 i FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning ska konventionsstaterna vidta ändamålsenliga åtgärder för att säkerställa att personer med funktionsnedsättning får tillgång på lika villkor som andra till områden och insatser som är Prop. 2016/17:188 väsentliga för tillgänglighet. Det gäller den fysiska miljön, transporter, information och kommunikation, innefattande informations- och kommunikationsteknik (IKT) och system samt andra anläggningar och tjänster som är tillgängliga för eller erbjuds allmänheten både i städerna och på landsbygden. Dessa åtgärder ska innefatta identifiering och undanröjande av hinder och barriärer mot tillgänglighet. Det bör mot denna bakgrund och mot bakgrund av de kvalitetsbrister som uppdagats, vidtas åtgärder för att åstadkomma förbättringar inom färdtjänstområdet för personer med funktionsnedsättning. Regeringen gör därför bedömningen att det finns behov av att utreda kvaliteten inom färdtjänsten med fokus på den enskilde resenären. En sådan utredning bör innehålla dels en kartläggning och beskrivning av bristerna i nuvarande verksamhet, dels förslag till åtgärder för att säkerställa att färdtjänsten lever upp till de kvalitetskrav som bör kunna ställas. Om analysen visar att åtgärder behöver vidtas för att förbättra kvaliteten, bör förslag på sådana åtgärder lämnas. I uppdraget bör också ingå att ta fram vägledning och stöd till kommuner och regionala upphandlande myndigheter med avsikten att möjliggöra för upphandlande myndigheter att kunna säkerställa en god kvalitet i färdtjänsten. I arbetet med att ta fram eventuella åtgärder ska den kommunala självstyrelsen beaktas. Som nämnts tidigare pågår en utredning om ökad samordning av särskilda persontransporter där färdtjänsten ingår men där kvaliteten i utförandet inte är föremål för utredning. Det är enligt regeringens mening av särskild vikt att dessa båda utredningar samordnar sina överväganden och förslag och att förslag på åtgärder riktat mot färdtjänstutförande inte leder till sämre förutsättningar för samordning och motverkar syftet med kommittéutredningen. Regeringen har för avsikt att återkomma i frågan om inriktning och tidplan för denna utredning. Uppdrag om tillgänglighet och användbarhet Regeringens bedömning: Trafikanalys bör ges i uppdrag att kartlägga hinder för tillgänglighet och användbarhet inom kollektiv- trafiksystemet för personer med funktionsnedsättning. samverkan ske med andra relevanta myndigheter och aktörer. Skälen för regeringens bedömning Myndigheten för delaktighets iakttagelser Myndigheten för delaktighet (MFD) har i sin rapport och analys av funktionshinderspolitiken 2011–2016, funnit att personer med funktionsnedsättning reser i mindre utsträckning än övrig befolkning. Både vuxna och barn med funktionsnedsättning reser kortare sträckor än övrig befolkning och använder den allmänna kollektivtrafiken i lägre Enligt MFD:s rapport finns det flera orsaker till ojämlik- heten i resande mellan personer med funktionsnedsättning och övrig En grundläggande förutsättning för att kunna resa är att transportsystemet är tillgängligt och användbart. 2016/17:188 att personer med funktionedsättning avstår från att resa på grund av bristande tillgänglighet. De vanligaste behoven av förbättringar som lyfts fram är tydligare och enklare information, lättare att köpa biljetter och förbättrad tillgänglighet på hållplatser och perronger. MFD redovisar att –2016 har tillgängligheten och användbarheten utvecklats inom flera delar av transportsystemet, bl.a. genom att tillgängliggjort busshållplatser och tågstationer. Att hållplatser och stationer tillgängliggörs ökar möjligheten för många att resa. Även om utvecklingen gått framåt kvarstår enligt MFD tillgänglighetsbrister hos många fordon, busshållplatser och tågstationer. MFD anser att det utöver tillgängligheten till fordon och hållplatser finns andra delar av transportsystemet som också är väsentliga. För att möjliggöra ökat resande för personer med funktionsnedsättning behövs ett s.k. hela-resan-perspektiv. Detta innebär tillgänglighet och användbarhet inom hela transportsystemet, dvs. även informations-, kommunikations-, och biljettsystem. Det omfattar även möjligheten att ta sig fram emellan olika transportsystem. MFD framhåller vidare att det saknas uppföljning i denna del. Utredning av hinder för tillgänglighet från ett ”hela-resan-perspektiv” Regeringen kan utifrån bl.a. resultatredovisningen i budgetpropositionen 2017 (prop. 2016/17:1, utgiftsområde 9) konstatera att halvtidsmålet gällande fysisk tillgänglighet, uppsatt av , har uppnåtts som arbete kvarstår för att öka tillgängligheten inom kollektivtrafiken för personer med funktionsnedsättning. Halvtidsmålet är en målsättning som har tagit fram i sitt arbete med funktionshinderspolitiken. Målet innebär att tillgänglighetsanpassa 150 stationer och 2000 hållplatser i ett nationellt prioriterat nät av kollektivtrafik fram . Som grund för målet ligger utredningar, uppdrag från regeringen och projekt inom och har definierats i myndighetens förslag till nationell trafikslagsövergripande plan för utveckling av transportsystemet 2010–2021 samt i efterföljande förslag till plan 2014–2025. MFD redovisar i sin uppföljning av strategiperioden att det kvarstår betydande hinder för tillgänglighet i transportsystemet och att det behövs ett helhetsperspektiv på resmöjligheterna för personer med funktionsnedsättning. Regeringen gör bedömningen att trots positiv utveckling på området i form av ökat antal tillgängliga tåg- och busstationer, behöver åtgärder vidtas för att kartlägga hinder för tillgänglighet från ett s.k. hela-resan- perspektiv. Det kan t.ex. gälla information, gångmiljö, hållplatser, trafiksystem, fordon och service. Enligt regeringens mening är det väsentligt att inte enbart de delar av transportsystemet som har statlig huvudman belyses. Något som komplicerar systemets funktionssätt är nämligen att flera huvudmän delar på ansvaret för resekedjan. Det gäller statliga myndigheter och bolag, kommuner, landsting, regionala kollektivtrafikmyndigheter, trafikhuvudmän samt trafikoperatörer. Vid bl.a. överväganden om åtgärder för att öka tillgängligheten på och omkring järnvägsstationer, kan otydlighet i ansvars- fördelningen innebära risk för att åtgärder försvåras eller helt uteblir. Regeringens funktionshinderspolitik utgår från mänskliga rättigheter Prop. 2016/17:188 och FN:s konvention om rättigheter för personer med funktions- I avsnitt 7.4.2 hänvisas till de krav som ställs upp i artikel 9 i konventionen vad gäller tillgänglighet till bl.a. transporter. Som framgår av avsnitt 4.3.1, finns i Agenda delmål som avser transportsystemet. Delmål 11.2 är att tillhandahålla säkra, ekonomiskt överkomliga, tillgängliga och hållbara transportsystem för alla. Vägtrafiksäkerheten ska förbättras särskilt genom att bygga ut kollektivtrafiken, med särskild uppmärksamhet på behoven hos människor i utsatta situationer, kvinnor, barn, personer med funktionsnedsättning samt äldre personer. Mot denna bakgrund är det av särskild betydelse att åtgärder vidtas för att påskynda arbetet för tillgänglighet och delaktighet inom transportområdet. Regeringen gör bedömningen att Trafikanalys bör ges i uppdrag att, utifrån ett ”hela-resan-perspektiv” kartlägga hinder för tillgänglighet och användbarhet inom kollektivtrafiksystemet för personer med funktionsnedsättning och lämna de förslag som bidrar till att nå såväl de transportpolitiska målen som mål i konventionen. Det har erfarits att det i vissa regioner pågår arbete med att verka för ett ”hela-resan-perspektiv” i kollektivtrafiksystemet. Det är väsentligt att sådana erfarenheter kan tas tillvara i det kommande utredningsarbetet. I uppdraget bör berörda statliga, regionala och lokala myndigheter ingå samt relevanta organisationer, bl.a. funktionshindersorganisationer. Regeringens bedömning: Det pågående uppdraget till Myndigheten för delaktighet att i samarbete med genomföra en kommunikationssatsning för att öka kunskapen och medvetenheten om innehållet i FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning bör förlängas till 2018. I uppdraget ingår att aktivt sprida kunskaper och öka medvetenheten om lagändringarna i diskrimineringslagen som trädde i kraft om bristande tillgänglighet som en form av diskriminering. Regeringen bör vidta särskilda åtgärder för att bekämpa diskriminering och förbättra den kunskap om diskriminering som finns på arbets- och bostadsmarknaden. Skälen för regeringens bedömning: Regeringen har gett Myndigheten för delaktighet (MFD) i uppdrag att i samarbete med () genomföra en kommunikationssatsning i syfte att öka kunskapen och medvetenheten om innehållet i FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning (S2015/2415/FST). I uppdraget ingår även att till berörda myndigheter och privata aktörer aktivt sprida kunskaper och öka medvetenheten om lagändringarna i diskrimineringslagen (2008:567) gällande bristande tillgänglighet som en form av diskriminering, som trädde i kraft den 1januari 2015 (prop. 2013/14:198). Åtgärder för att förebygga och motverka diskriminering i alla dess for- mer är grundläggande i en demokrati och i arbetet för mänskliga rättig- 2016/17:188 heter. Nuvarande uppdrag syftar till att förebygga diskriminering av personer med funktionsnedsättning genom att öka kunskapen och medvetenheten om innehållet i konventionen samt om de rättigheter som personer med funktionsnedsättning har enligt konventionen. De nya bestämmelserna om bristande tillgänglighet som en form av diskriminering som införts i 1 kap. 4 § diskrimineringslagen bör också åtföljas av en aktiv kunskapsspridning om lagändringen (prop. 2013/14:198). Härigenom ökar förutsättningarna för att skäliga åtgärder vidtas för att undanröja de hinder som leder till bristande tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning. Inom ramen för uppdraget ser regeringen ett fortsatt behov av att öka förutsättningarna för att åtgärder ska vidtas för att undanröja sådana hinder. Regeringen bör därför förlänga nuvarande uppdrag till 2018. Den diskriminering och bristande kunskap som finns på arbets- och bostadsmarknaden måste bekämpas. Regeringen avser att vidta särskilda åtgärder inom dessa områden. Det är av stor vikt att den som utsatts för diskriminering får hjälp att hävda sina rättigheter och det krävs ett aktivt arbete för att motverka diskriminerande strukturer. Utredningen om bättre möjligheter att motverka diskriminering (SOU 2016:87) lämnade sitt slutbetänkande vilket bereds inom . 7.6Boende i gruppbostad eller i bostad med särskild service enligt LSS