prop · H403139 · 2017-03-21 00:00:00 — Atlasrådsbeslutets bestämmelser om operativt samarbete övervägs är att den svenska polisen, som anges ovan, som huvudregel ska klara av sitt uppdrag på egen hand. Ett utökat samarbete ska inte förändra polisens Enligt regeringen bör utökade samarbetsmöjligheter därför vara ett komplement, främst för situationer där uppdraget kan utföras på ett bättre sätt genom internationellt samarbete. En annan viktig utgångspunkt är att rättssäkerhet och kvalitet inte ska försämras om bestämmelserna genomförs. Ett utökat samarbete bör där- för inte ske med stater som har en syn på polisarbete som skiljer sig för mycket från vår egen. Särskilt i förhållande till våra nordiska grannländer skulle ett utökat samarbete utgöra en utveckling av ett redan förekom- mande och väl fungerande samarbete. Även i förhållande till dessa länder krävs dock noggranna förberedelser innan nya samarbetsmöjligheter kan Prop. 2016/17:139 utnyttjas, och svenska och utländska myndigheter måste t.ex. ha haft en dialog om hur samarbetet ska gå till och ha skapat rutiner för detta. Ett utökat samarbete måste även i övrigt utformas så att grundläggande principer om rättssäkerhet och den enskildes rättigheter kan upprätt- hållas. Utländska tjänstemän som medverkar i samarbetet måste därför stå under svensk ledning, och deras användning av våld eller tvång måste ske inom ramen för de regler som gäller för den svenska polisen. Tjänste- männen måste vidare ges kunskaper om både de regler och arbetsmetod- er som tillämpas i . Språkliga skillnader, som uppmärksammas av några remissinstanser, är inget absolut hinder mot ett genomförande av bestämmelserna. Enligt regeringen måste dock utländska tjänstemän ha vissa språkkunskaper för att kunna bedömas som lämpliga för ett mer aktivt deltagande i sam- arbetet. Liksom vid annat mellanstatligt samarbete kan man inte kräva att alla regler som gäller för svenska myndigheter också ska gälla för de utländ- ska myndigheter med vilka samarbete sker. Att utländska tjänstemän, som påpekar, inte omfattas av diskrimi- neringslagen är enligt regeringen därför inte ett avgörande argument mot ett utökat samarbete. Om Prümrådsbeslutets och Atlasrådsbeslutets bestämmelser om opera- tivt samarbete genomförs i svensk rätt kan utländska tjänstemän förstärka den svenska polisens förmåga på ett helt annat sätt än . Regeringen anser därför att bestämmelserna bör genomföras. Genomförandet bör ske med beaktande av de utgångspunkter som anges ovan. Närmare förslag på hur detta kan ske lämnas i avsnitten 7–9. 6.2En ny lag om internationellt polisiärt samarbete Regeringens förslag: Operativt samarbete enligt Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet ska regleras i en ny lag som ersätter lagen om internationellt polisiärt samarbete. Till den nya lagen ska bestäm- melserna i den nu gällande lagen om internationellt polisiärt samarbete föras över. Utredningens förslag överensstämmer inte med regeringens utan innebär att samarbetet ska regleras i den nu gällande lagen om internatio- nellt polisiärt samarbete. Remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot förslaget. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot förslaget. inspektionen anför att EU:s kommande dataskyddsreform bör beaktas i det fortsatta arbetet. anser att bestämmelserna om gränsöverskridande övervakning bör ändras. 2016/17:139 Skälen för regeringens förslag Lagen om internationellt polisiärt samarbete bör ersättas av en ny lag Vid operativt samarbete enligt Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet ska utländska tjänstemän kunna utföra uppgifter som innefattar myndig- hetsutövning. För att detta ska vara möjligt krävs en reglering i lag. En sådan reglering krävs också t.ex. för att tjänstemännen ska kunna jäm- ställas med svenska tjänstemän när det gäller straffrättsligt skydd och ansvar samt skadestånd. I svensk rätt regleras internationellt polissamarbete till stor del i lagen om internationellt polisiärt samarbete. Vid lagens tillkomst uttalade regeringen att det var lämpligt att i så stor utsträckning som möjligt samla regler om internationellt polissamarbete i lagen, som därför gjordes tillämplig dels på stater som deltar i och medlemsstater i EU som ansluter sig till detta samarbete, dels på annat konventionsbaserat internationellt polissamarbete (se prop. 1999/2000:64 s. 84). Från början innehöll lagen främst bestämmelser om operativt samar- bete inom Schengen och i . Därefter har det i lagen förts in bestämmelser som genomför olika EU-rättsakter. Det gäller be- stämmelser om uppgiftsutbyte enligt Prümrådsbeslutet (prop. 2009/10:177 och 2010/11:129) och CBE-direktivet (prop. 2013/14:65 och 2015/16:24) samt tillgång till uppgifter enligt VIS-rådsbeslutet (prop. 2014/2015:82). Det har även förts in bestämmelser som genomför ett avtal med om informationsutbyte (se prop. 2015/16:96). Operativt samarbete enligt Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet bör regleras i samma författning som det operativa samarbete som kan ske . Om bestämmelserna om samarbetet togs in i lagen om inter- nationellt polisiärt samarbete med den uppbyggnad lagen har skulle regleringen dock bli svåröverskådlig. Det finns därför skäl att se över lagens struktur. Eftersom en ny struktur bör införas (se nedan), bör lagen om internationellt polisiärt samarbete ersättas av en ny lag med samma namn. Till den nya lagen ska bestämmelserna i den nuvarande lagen föras över. Bestämmelserna ska förenklas, moderniseras och anpassas till den nya lagens uppbyggnad. Ändringar i förhållande till den nu gällande lagen Internationellt polissamarbete delas ofta upp i operativt samarbete och uppgiftsutbyte. Uppgiftsutbyte innefattar då även den typ av samarbete som sker genom tillgång till uppgifter. Uppdelningen i operativt sam- arbete och uppgiftsutbyte finns inte i den nuvarande lagen. För att göra den nya lagen överskådlig och lätt att tillämpa bör indelningen dock införas där. Operativt samarbete och uppgiftsutbyte ska således regleras var för sig i lagen, och samarbete enligt olika rättsakter som huvudregel i separata kapitel. Enligt 1 § i den nu gällande lagen tillämpas den på polisiärt samarbete mellan och andra medlemsstater i Europeiska unionen samt , , och , i den utsträckning i en internationell överenskommelse har gjort sådana åtaganden som avses i Det anmärks dock att lagens föreskrifter om användningsbegräns- ningar gäller även i förhållande till andra än de angivna staterna. Alla stater som anges i 1 § deltar inte i samtliga samarbeten som regleras i den nuvarande lagen. Det kan, som det ovan berörda avtalet med illustrerar, förekomma att ingår överenskommelser om samarbete med andra än EU- och Schengenstater. Dessutom är be- stämmelserna om användningsbegränsningar generellt tillämpliga. Mot denna bakgrund bör tillämpningsområdet anges på ett nytt sätt i den nya lagen. Regeringen anser att det bör anges att den nya lagen tillämpas på polisiärt samarbete mellan och andra stater i den utsträckning i en internationell överenskommelse har gjort sådana åtaganden som avses i lagen. Lagrådet anför att formuleringen ger intrycket att lagen ska tillämpas på vilken internationell överenskommelse som helst, under förutsättning att i överenskommelsen gjort sådana åtagan- den som avses i lagen. Även om den nya lagen främst ska tillämpas på samarbete enligt vissa i lagen omnämnda överenskommelser innehåller den, i likhet med den nuvarande lagen, bestämmelser om användningsbe- gränsningar som ska tillämpas vid samarbete enligt överenskommelser som inte räknas upp i lagen. Regeringen anser därför att det finns skäl att hålla fast vid förslaget i den här delen. CBE-direktivet, som definieras i 2 § i den nu gällande lagen, behöver definieras även i den nya lagen. Eftersom Lagrådet efterlyser skäl för den hänvisningsteknik som valts kan det anges att tekniken – som inne- bär en hänvisning till direktivet i en viss lydelse – framstår som lämplig eftersom eventuella ändringar i direktivet bör föranleda överväganden om huruvida lagen om internationellt polisiärt samarbete behöver ändras. Den nya lagen ska inte ändra förutsättningarna för gränsöverskridande övervakning eller förföljande inom ramen för . begränsar möjligheterna till gränsöverskridande övervakning utan föregående samtycke bl.a. genom att övervakningen ska ske inom ramen för en utredning som avser misstanke om ett sådant brott som räknas upp i artikel 40.7 i . Med anled- ning av Lagrådets synpunkter i den här delen kan framhållas att det även i dessa fall förutsätts att brottet kan föranleda överlämnande eller ut- lämning (se även prop. 1999/2000:64 s. 168) samt att brotten beskrivs på samma sätt som i konventionen. När det gäller förutsättningarna för gränsöverskridande förföljande instämmer regeringen i Lagrådets syn- punkt att uttryckssättet på bar gärning i färd med att begå ett brott fram- står som tautologiskt och därför inte bör användas i den nya lagen. Ett av de brott som anges i artikel 40.7 i är olaglig människohandel. anför att brottet bör be- nämnas människohandel i den nya lagen. Enligt regeringens mening finns det dock inte skäl att avvika från formuleringen i den svenska över- sättningen av , särskilt inte eftersom det i lag- texten direkt anges att de uppräknade brotten är sådana som sägs i artikel 40.7 i konventionen (jämför prop. 2002/03:66 s. 15). Begreppsanvändningen bör ensas i den nya lagen. Bestämmelsen om användningsbegränsningar i 3 § i den nu gällande lagen avser enligt sin lydelse uppgifter eller bevisning som tagits emot för att användas i underrättelseverksamhet om brott, vid utredning av brott eller för att upp- 2016/17:139 rätthålla allmän ordning och säkerhet. För att bättre överensstämma med utformningen av t.ex. bestämmelserna om sökningar i andra staters fingeravtrycks- och fordonsregister eller i informationssystemet för viser- ingar (se nedan), bör bestämmelsen ges en justerad lydelse enligt vilken den ska avse uppgifter eller bevisning som tagits emot för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda brott eller upp- rätthålla allmän ordning och säkerhet. I den nuvarande lagens bestämmelser om sökningar i andra staters fingeravtrycks- och fordonsregister (19, 21 och 29 §§) används uttrycket förebygga brottslig verksamhet. I bestämmelsen om sökningar i informa- tionssystemet för viseringar (24 §) används i stället – utan att någon bety- delsemässig skillnad är avsedd – uttrycket förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet. Eftersom det senare uttryckssättet mot- svarar hur polisens uppgift att förebygga brott numera beskrivs, t.ex. i 2 § polislagen (1984:387), bör det användas genomgående i den nya lagen. I den nu gällande lagen används uttrycket mellanfolklig organisation i bestämmelserna om användningsbegränsningar (3 och 3 a §§) och ut- trycket internationell organisation i bestämmelsen om överföring eller tillgängliggörande av personuppgifter som hämtas från informations- systemet för viseringar (27 §). Lagrådet anser att det bör klargöras om det är olika slags organisationer som avses i de paragrafer i förslaget som motsvarar 3 a § och 27 §. Med mellanfolklig organisation avses i vissa sammanhang bara organisationer som är rättssubjekt enligt folkrätten. Vid införandet av 3 a § angavs endast att begreppet även anses omfatta EU:s institutioner och myndigheter (se prop. 2009/10:177 s. 19). Be- greppet internationell organisation förklarades inte vid införandet av 27 §. Bestämmelsen genomför dock en skyldighet enligt VIS-råds- beslutet och internationell organisation ska därför ges samma innebörd som där. Man kan inte utgå från att innebörden helt överensstämmer med den innebörd mellanfolklig organisation har i förslaget. Några ytterligare ändringar i lagen behandlas i avsnitten 9.1, 9.2 och 10.2. Som Datainspektionen anför måste bestämmelserna i lagen om inter- nationellt polisiärt samarbete ses över utifrån EU:s kommande data- skyddsreform. En sådan översyn görs dock i ett annat sammanhang. 7 Samarbete enligt Prümrådsbeslutet Regeringens förslag: Regeringen, och Säkerhets- polisen ska få begära bistånd från utländska myndigheter enligt artikel 17 i Prümrådsbeslutet. Regeringen och ska även få begära bistånd från utländska myndigheter enligt artikel 18 i rådsbeslutet. Bistånd enligt artikel 17 i Prümrådsbeslutet ska inte få lämnas av en utländsk särskild insatsgrupp. Bistånd ska få begäras om det är lämpligt och för att förebygga, för- hindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller upprätthålla allmän ordning och säkerhet. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Förslaget innehåller inget uttryckligt krav på att det ska vara lämpligt att begära bistånd och ingen begränsning av möjligheterna att samarbeta med utländska särskilda insatsgrupper enligt Prümrådsbeslutet. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot förslaget. ombudsmän konstaterar att förut- sättningarna för samarbete är allmänt hållna och ifrågasätter om utred- ningens förslag är tillräckligt avvägt och preciserat för att läggas till grund för lagstiftning. Även anser att en tydligare reglering vore önskvärd. menar att den närmare gränsen för vilket samarbete som ska få ske inte är helt klar. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Enligt förslaget ska bara kunna samarbeta med ut- ländska myndigheter enligt Prümrådsbeslutet. Förslaget innehåller inget uttryckligt krav på att det ska vara lämpligt att begära bistånd och ingen begränsning av möjligheterna att samarbeta med utländska särskilda insatsgrupper enligt rådsbeslutet. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot förslaget. Säkerhetspolisen anser dock att även den myndigheten bör kunna samarbeta med utländska myndigheter enligt artikel 17 i Prümrådsbeslutet. Den kompletterande promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens men innehåller ingen begränsning av möjlig- heterna att samarbeta med utländska särskilda insatsgrupper enligt Prüm- rådsbeslutet. Remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot förslaget. Skälen för regeringens förslag Bistånd enligt artikel 17 i Prümrådsbeslutet Artikel 17 i Prümrådsbeslutet gör det möjligt att begära bistånd från ut- ländska brottsbekämpande myndigheter genom inrättandet av gemen- samma patruller eller genomförandet av andra gemensamma insatser där utländska tjänstemän deltar. Gemensamma patruller är en form av gemensamma insatser, som i sin tur är en samlingsbeteckning för olika slags insatser som genomförs gemensamt av två eller flera medlemsstater och som innefattar att tjänstemän från en stat agerar på en annan stats territorium. Förutom patrullering kan gemensamma insatser avse t.ex. stöd vid större händelser eller spaning. Bistånd enligt artikel 18 i Prümrådsbeslutet Artikel 18 i Prümrådsbeslutet gör det möjligt att begära bistånd från ut- ländska brottsbekämpande myndigheter vid större evenemang och lik- nande viktiga händelser, katastrofer och allvarliga olyckor som har gränsöverskridande verkningar. Utländska myndigheter är skyldiga att tillmötesgå en sådan begäran och, i enlighet med sin nationella lagstift- ning och i den mån det är möjligt, ge bistånd genom att sända tjänstemän och ställa nödvändig utrustning till förfogande. och Säkerhetspolisen ska kunna samarbeta med utländska myndigheter enligt Prümrådsbeslutet Enligt utredningens förslag ska den svenska polisen kunna samarbeta med utländska myndigheter enligt Prümrådsbeslutet. Sedan förslaget överlämnades har polisen fått en ny organisation med två självständiga polisiära myndigheter, och Säkerhetspolisen. Därmed uppkommer frågan om båda myndigheterna bör kunna bedriva samarbete enligt rådsbeslutet. Promemorians förslag innebär att bara ska kunna samarbeta med utländska myndigheter enligt Prümrådsbeslutet. Avgräns- ningen motiveras inte men kan tyckas naturlig eftersom Polismyndig- heten har huvudansvaret för operativa polisinsatser på fältet. Som Säker- hetspolisen konstaterar kan dock gemensamma insatser enligt artikel 17 i rådsbeslutet genomföras inom myndighetens verksamhetsområde. Insats- erna skulle t.ex. kunna avse spaning mot brott eller säkerhetsarbete vid statsbesök och liknande händelser. Enligt regeringen bör därför både och Säkerhetspolisen kunna samarbeta med utländska myndigheter enligt artikel 17. När det gäller artikel 18 i rådsbeslutet bör dock bara kunna bedriva samarbete med utländska myndigheter. Regeringen, och Säkerhetspolisen ska få begära bistånd Ett initiativ till samarbete enligt Prümrådsbeslutet ska tas på myndighets- nivå. och Säkerhetspolisen har bäst förutsättningar att bedöma det egna behovet av bistånd och bör därför ges en rätt att ta initiativ till samarbete. Det kan inte uteslutas att regeringen kan ha ett intresse av att initiera samarbete i vissa situationer. Även regeringen bör därför ha en initiativrätt. Möjligheten att begära bistånd gäller i förhållande till de stater som tillämpar Prümrådsbeslutet. För att begränsa behovet av författnings- ändringar om ytterligare stater ansluter sig till samarbetet, föreslår reger- ingen att staterna anges genom en hänvisning till rådsbeslutet. Detta överensstämmer med utformningen av regleringen av uppgiftsutbyte enligt Prümrådsbeslutet och CBE-direktivet. Vilken utländsk myndighet som en begäran ska göras till och vilka utländska myndigheter som bistånd kan begäras från bestäms av respektive stat. Bistånd enligt artikel 17 i Prümrådsbeslutet ska inte få lämnas av en utländsk särskild insatsgrupp Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet har överlappande tillämpnings- områden, och det finns ingen uttrycklig begränsning i Prümrådsbeslutet av möjligheterna att samarbeta med utländska särskilda insatsgrupper. Enligt regeringen bör det inte vara möjligt att ge polisiära befogenheter till medlemmar av utländska särskilda insatsgrupper vid samarbete enligt Prümrådsbeslutet. Eftersom sådana befogenheter kan ges till utländska tjänstemän vid gemensamma insatser enligt artikel 17 i rådsbeslutet, föreslår regeringen att bistånd enligt den artikeln inte ska få lämnas av en utländsk särskild insatsgrupp. Bistånd ska få begäras om det är lämpligt Lagstiftaren kan fritt ställa upp krav för att svenska myndigheter ska få begära bistånd enligt Prümrådsbeslutet. Både utredningen och prome- förutsätter sådana krav. Utredningen anger t.ex. att det från all- männa utgångspunkter måste vara lämpligt att samarbeta med utländska myndigheter, medan promemorian anser att det alltid ska finnas ett behov av samarbete (se nedan). Den svenska polisen ska, som anges i avsnitt 6.1, som huvudregel klara av sitt uppdrag på egen hand. Möjligheten att samarbeta med utländska myndigheter är avsedd som ett komplement, främst för situationer där polisen kan utföra sitt uppdrag på ett bättre sätt genom internationell samverkan. Vidare ska, som anges i samma avsnitt, rättssäkerhet och kvalitet inte försämras om polisen samarbetar med utländska myndig- heter. För att regleringen ska bli tydlig och för att de angivna utgångs- punkterna ska upprätthållas föreslår regeringen att ett uttryckligt lämplig- hetskrav ska gälla för att bistånd ska få begäras. Kravet gör att den myndighet som överväger att initiera ett samarbete måste ta ställning till om det är lämpligt att samarbeta med utländska myndigheter i just den situation som det är fråga om. Bistånd ska få begäras för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller upprätthålla allmän ordning och säkerhet Prümrådsbeslutet omfattar samarbete för vissa syften. Enligt artikel 17.1 i rådsbeslutet får gemensamma insatser genomföras för förebyggande av brott och upprätthållande av allmän ordning och säkerhet. Av artikel 18 i rådsbeslutet följer att bistånd vid större evenemang och liknande viktiga händelser, katastrofer och allvarliga olyckor ska ha samma syfte. Sam- arbete enligt rådsbeslutet får inte genomföras för utredning av brott, dvs. för utredning av konkreta brott. Samarbete enligt Prümrådsbeslutet för att förebygga brott avser situationer där det ännu inte finns konkreta misstankar om att ett visst brott har begåtts (se prop. 2010/11:129 s. 110), och kan därmed bestå av t.ex. spaning. Samarbete enligt rådsbeslutet för att upprätthålla allmän ordning och säkerhet kan bl.a. innefatta att övervaka den allmänna ordningen och säkerheten och att ingripa när störningar, t.ex. brott, har inträffat (se prop. 2009/10:177 s. 18). Samarbetet kan också, som fram- går av artikel 18 i rådsbeslutet, omfatta åtgärder vid olyckshändelser och katastrofer som enligt svensk rätt, t.ex. 1 § polislagen (1984:387), annars inte innefattas i upprätthållandet av allmän ordning och säkerhet. De syften för vilka bistånd ska få begäras bör av tydlighetsskäl framgå direkt av den svenska regleringen. Med hänsyn till hur det brottsförebyg- gande arbetet numera beskrivs i svensk rätt föreslår regeringen att det ska anges att bistånd enligt Prümrådsbeslutet får begäras för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller upprätthålla allmän ordning och säkerhet. 2016/17:139 Promemorian föreslår att samarbete ska behövas för något av de aktuella ändamålen. Eftersom regeringen föreslår ett krav på lämplighet för att bistånd ska få begäras, och då det är naturligt att beakta frågan om behov inom ramen för en lämplighetsbedömning, anser regeringen att det inte bör finnas ett separat behovskrav. Regeringens förslag: ska bemyndiga regeringen, Polis- myndigheten och Säkerhetspolisen att överlåta förvaltningsuppgifter till andra stater vid samarbete enligt Prümrådsbeslutet. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens men be- stämmelserna är annorlunda utformade. Remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot förslaget. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Förslaget omfattar dock inte Säkerhetspolisen och bestämmelserna är annorlunda utformade. Remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot förslaget. Den kompletterande promemorians förslag överensstämmer med regeringens men bestämmelserna är annorlunda utformade. Remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Samarbete enligt Prümrådsbeslutet kan innebära att förvaltningsuppgifter överlåts till andra stater. För att regeringen, och Säkerhetspolisen ska kunna överlåta uppgifterna krävs ett bemyndigande från i lag. Enligt 10 kap. 8 § regeringsformen får bemyndiga rege- ringen eller någon annan myndighet att i särskilda fall besluta om en överlåtelse av förvaltningsuppgifter till en annan stat. Det som är aktuellt är att låta regeringen, och Säkerhetspolisen be- sluta om överlåtelser av förvaltningsuppgifter inom ramen för särskilda polissamarbeten. Samarbetet ska enligt vad som föreslås i avsnitt 7.3 ske inom ramen för särskilda insatser som är klart avgränsade. Det är fråga om överlåtelser i särskilda fall, och regeringen föreslår att i lag bemyndigar regeringen och de aktuella förvaltningsmyndigheterna att besluta om överlåtelserna. Regeringens förslag: Innan ett samarbete enligt Prümrådsbeslutet påbörjas ska en överenskommelse om samarbetet ingås med den andra staten. Överenskommelsen ska få ingås av regeringen, Polismyndig- heten eller Säkerhetspolisen. En överenskommelse som innebär att utländska tjänstemän ska delta i samarbete i ska avse en särskild insats som är klart av- gränsad. Överenskommelsen ska reglera samarbetets särskilda syfte, vilket bistånd den utländska myndigheten ska ge, och plats samarbetet ska genomföras, vilka utländska tjänstemän som ska delta, hur ledning ska utövas, vilka befogenheter tjänstemännen ska ha, och vilka vapen och vilken annan liknande utrustning de ska få inneha. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens men bestämmelserna är annorlunda utformade. Förslaget innebär att det inte anges vilka frågor som ska regleras i en överenskommelse om sam- arbete.