prop · H403222 · 2017-09-05 00:00:00 — De föreslagna avgränsningarna i tillämpningsområdet som följer av främst kraven på att gärningen ska ge uttryck för ett hänsynslöst agerande och ha varit ägnat ägnad att kränka någons frid på ett kännbart sätt förutsätter, som bl.a. framhåller, värderingar och lämnar därmed utrymme för skiftande tolkningar. Det finns därför enligt regeringen anledning att fästa särskild uppmärksamhet vid vissa frågor om straffansvarets gränser och förhållandet till andra straffbestämmelser. I fråga om straffansvarets gränser konstaterar regeringen till en början att bestämmelsen är teknikneutral och avsedd att – inom de ramar som den straffrättsliga legalitetsprincipen medger – kunna tillämpas även på nya slags handlingar som uppkommer till följd av samhälls- och teknikutvecklingen. Beträffande förhållandet till andra straffbestämmelser kan vidare konstateras att ofredandebrottet har ett tillämpningsområde som i viss mån sammanfaller med andra straffbestämmelser, t.ex. sexuellt ofredande, hemfridsbrott, olovlig identitetsinvändning och misshandelsbrott. Om förutsättningar föreligger att döma för såväl sexuellt ofredande som ofredande bör det endast dömas för sexuellt ofredande. Motsvarande gäller om en gärning som omfattar ofredande också omfattar hemfridsbrott eller olaga intrång; det ska då endast dömas för de sistnämnda brotten. Även olaga integritetsintrång bör ha företräde framför ofredande. Om en gärning utgör såväl ofredande som överträdelse av kontaktförbud bör dömas för båda brotten i konkurrens (jfr prop. 1993/94:141 om ändring i framstår som det huvudsakliga (se prop. 2015/16:150 Straffrättsligt skydd mot olovlig identitetsanvändning s. 31). Skulle konkurrensfrågor uppkomma i förhållande till andra brott får sådana frågor får hanteras i varje enskilt fall utifrån sedvanliga regler om brottskonkurrens (jfr t.ex. NJA 2013 s. 397 p. Straffbestämmelserna om förtal och grovt förtal i 5 kap. 1 och 2 §§ är oförändrade sedan tillkomst. Den straffbara gärningen består i att peka ut någon som brottslig eller klandervärd i sitt levnadssätt eller annars lämna uppgift om någon som är ägnad att utsätta denne för andras missaktning. Om den som lämnat uppgiften var skyldig att uttala sig eller om det annars med hänsyn till omständigheterna var försvarligt att lämna uppgift i saken, ska det dock inte dömas till ansvar om han eller hon kan visa att uppgiften var sann eller att det fanns skälig grund för den. Straffet för förtal är böter. Straffet för grovt förtal är böter eller fängelse i högst . Vid bedömningen av om ett förtalsbrott är grovt ska det särskilt beaktas om uppgiften genom sitt innehåll eller den omfattning i vilken den har blivit spridd eller annars var ägnad att medföra allvarlig skada. Förtal och grovt förtal är i princip ett målsägandebrott. Under förutsättning att målsäganden är eller anger brottet till åtal får enligt 5 kap. 5 § allmänt åtal dock väckas om det är påkallat från allmän synpunkt. Förtal kan vara ett tryckfrihetsbrott eller yttrandefrihetsbrott enligt 7 kap. 4 § TF respektive 5 kap. 1 § YGL. 8.2Den nuvarande beskrivningen av den straffbara gärningen bör behållas Regeringens bedömning: Brottsbeskrivningen för förtal bör inte ändras. Utredningens förslag stämmer inte överens med regeringens Utredningen föreslår att straffansvar för förtal ska gälla den som lämnar uppgift om att någon annan är brottslig eller en annan nedsättande uppgift om någon, om uppgiften var ägnad att skada anseendet hos den som uppgiften avser. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna, däribland ombudsmän, , och Advokatsamfund, tillstyrker eller har inte Flera remissinstanser, såsom t.ex. , tingsrätt, och Stiftelsen välkomnar särskilt att lagstiftningen moderniseras och görs mer (ordföranden) att ”missaktning” är ett starkare uttryck än ”skada anseendet” och att förslaget – även om det inte är avsett – i praktiken kan leda till en utvidgning av det straffbara området och att det därför bör övervägas att behålla ordet missaktning, trots dess något mindre moderna klang. Även Justitiekanslern pekar på att risken för betydelseglidningar bör beaktas i den fortsatta beredningen. Att utredningens förslag till modernisering kan leda till en utvidgning av det straffbara området påtalas även av , och , som av det skälet avstyrker () anser att förändringarna av förtalsbestämmelsen kan leda till en utvidgning av straffansvaret och att frågan bör utredas ytterligare. behovet av en förändring. ställer sig tveksamt till om förslaget såsom utredningen anför verkligen innebär att betoningen i bedömningen av straffansvar ska ligga på frågan om uppgiften varit ägnad att skada anseendet hos den som uppgiften avser. ungdoms- eller civilsamhällesfrågor anser att ”han eller hon” i den föreslagna lagtexten bör bytas ut mot ”den som” för att göra lagtexten anser att det inte är lämpligt att använda ordet ”brottslig” i lagtexten eftersom det är personens handling eller underlåtenhet som är brottslig, inte personen i sig. hänsyn inte bör tas till de värderingar som råder inom den grupp som målsäganden tillhör eftersom det skapar utrymme för godtyckliga bedömningar och till att bedömningen av gärningens straffbarhet blir alltför centrerad på den enskilda målsäganden. ungdoms- och civilsamhällesfrågor anser att förtalsbestämmelsen tydligare bör göras könsneutral. Skälen för regeringens bedömning: Utredningen bedömer att förtalsbestämmelsen i huvudsak är väl avvägd i fråga om vad som ska vara straffbelagt som sådant brott, att bestämmelsen ger utrymme för avvägningar mellan skyddet för yttrandefriheten och privatlivet samt att kravet på bestämdhet hos de uppgifter som kan utgöra förtal ligger på en Regeringen instämmer i dessa bedömningar. Utredningen anser även att förtalsbrottet bör moderniseras och tillämpningsområdet utformas i linje med hur bestämmelsen har kommit att tillämpas i praxis. Som skäl för sitt förslag anför utredningen att rekvisitet ”klandervärd i sitt levnadssätt” framstår som en överflödig exemplifiering som närmast tar sikte på moraliska värderingar gällande vårt levnadssätt och att sådana bedömningar framstår som främmande. därför att uppgifter om någons levnadssätt, beteenden och liknande omständigheter i stället kan omfattas av en allmän regel som straffbelägger lämnande av nedsättande uppgifter om någon annan. framstår som föråldrad och att ett uttryck som missaktning inte är lätt för alla att ta till sig och sätta in i en modern kontext. Risken för att andra människors syn på, och inställning till, den utpekade personen förändras i negativ riktning och de negativa konsekvenser det kan leda till är enligt utredningen det avgörande skyddsintresset och det är enligt utredningen också där tyngdpunkten bör läggas vid bedömningen av straffansvar. Utredningen föreslår att detta uttrycks i lagtexten genom att det ska vara straffbart att ”lämna uppgift om att någon är brottslig eller en annan nedsättande uppgift om någon om uppgiften var ägnad att skada anseendet hos den som uppgiften avser”. Utredningens förslag är alltså motiverat av önskemålet att modernisera straffbestämmelsen och anpassa lagtexten till hur bestämmelsen tillämpas i praktiken. Som regeringen anför i avsnitt 4.2 kräver rättssäkerheten att straffbestämmelser är utformade så att var och en kan förstå vad de betyder och vilka gärningar som är förbjudna. Att lagstiftningen är ålderdomlig kan innebära att lagtexten innehåller begrepp som inte i alla delar är relevanta för att beskriva de gärningar som bör vara straffbara, vilka omständigheter som kan ha betydelse för straffvärdet eller vilka skyddsintressen som bestämmelsen bör värna. Som utredningen framhåller framstår det i och för sig som angeläget att säkerställa att förtalsbrottet är anpassat till en modern kontext. måste det beaktas att förtal är ett tryck- och yttrandefrihetsbrott och eventuella ändringar i bör, för att regleringen ska vara sakligt och systematiskt sammanhängande, som utgångspunkt genomföras även på det grundlagsskyddade området. Mot bakgrund av det starka skydd för tryck- och yttrandefriheten som finns i har kriminalisering av yttranden inom det grundlagsskyddade området alltid skett med eftertanke och stor återhållsamhet. Det bör enligt regeringens mening mot denna bakgrund krävas mycket starka skäl för att nu ersätta ett rekvisit som funnits i lagtexten och kring vilket praxis har utbildats när någon egentlig saklig förändring av bestämmelsens innebörd inte är avsedd eller motiverad. En sådan åtgärd riskerar nämligen att medföra osäkerhet i rättstillämpningen och kan få svåröverblickbara konsekvenser (jfr prop. 2001/02:59 Hets mot folkgrupp m.m. s. 21 f.). Kravet på att en lämnad uppgift ska ha varit ägnad att utsätta den utpekade personen för andras missaktning har, liksom bestämmelsen i övrigt, gällt oförändrat sedan tillkomst och utgör den viktigaste avgränsningen av det straffbara området. Förtal är det vanligast förekommande tryck- och yttrandefrihetsbrottet och en utvidgning av det straffbara området skulle innebära en motsvarande inskränkning av yttrandefriheten. Även om förslaget att utmönstra missaktningsrekvisitet ur förtalsbestämmelsen inte är avsett att förändra det straffbara området i sak, anser flera remissinstanser, t.ex. (ordföranden), , och att ”missaktning” är ett starkare uttryck än ”skada anseendet” och att förslaget i praktiken kan leda till en utvidgning av det straffbara området. Regeringen instämmer i att utredningens förslag riskerar att leda till en sådan utvidgning. Mot denna bakgrund och då den nuvarande bestämmelsen såvitt framkommit inte vållat några tillämpningsproblem, finns det enligt 2016/17:222 regeringens mening inte tillräckliga skäl för att nu ändra bestämmelsen i detta avseende. När tillämpningsområdet inte ändras och skyddsintresset inte moderniseras i övrigt finns det enligt regeringen inte heller tillräckliga skäl att utmönstra exemplet klandervärd i sitt levnadssätt. Utredningens förslag till ändring av den straffbara gärningen bör därför inte genomföras. 8.3Kvalifikationsgrunderna för grovt förtal Regeringens förslag: Vid bedömningen om ett förtalsbrott är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen med hänsyn till uppgiftens innehåll, sättet för eller omfattningen av spridningen eller annars var ägnad att medföra allvarlig skada. Utredningens förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens. Utredningen föreslår dock att gärningen ska vara ägnad att medföra allvarlig skada för ”den som uppgiften avser”. Remissinstanserna: anser att lagtexten bör innehålla ytterligare exempel på kvalifikationsgrunder. välkomnar att bedömningen av om gärningen ska bedömas som grovt brott nyanseras så att inte varje gärning där en uppgift publiceras på internet bedöms som grovt brott. (ordföranden), och () anser att det är oklart om de föreslagna ändringarna syftar till att fler brott ska bedömas som grova och att detta bör övervägas ytterligare. och ser en risk i att de föreslagna ändringarna leder till att förtal i massmedia oftare kan komma att bedömas som grovt förtal och avstyrker de föreslagna ändringarna. anser att det bör återspeglas i ett brotts straffvärde om en ärekränkande handling har koppling till kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionsnedsättning, sexuell läggning eller ålder. Skälen för regeringens förslag: Vid bedömningen av om ett brott är grovt ska samtliga relevanta omständigheter beaktas. Ett sätt att säkerställa att försvårande omständigheter beaktas i rättstillämpningen är att i lagtexten ange exempel på vad som särskilt ska beaktas vid den bedömningen. Genom att ange sådana s.k. kvalifikationsgrunder kan en straffbestämmelse göras mer informativ och ge bättre vägledning för den som ska tillämpa den. För att kvalifikationsgrunderna ska fylla sin funktion krävs att de är utformade så att de tydligt anger de omständigheter som gör gärningen särskilt straffvärd. Som regeringen konstaterar i avsnitt 4.2 kräver också rättssäkerheten att var och en med rimlig säkerhet i förväg kan bedöma vilket straffrättsligt ingripande som han eller hon riskerar. Lagstiftningen måste vara utformad på ett sådant sätt att den leder till att lika fall behandlas lika. Vid bedömningen av om ett förtalsbrott är grovt ska särskilt beaktas om den lämnade uppgiften genom sitt innehåll eller den omfattning den har blivit spridd eller annars varit ägnad att medföra allvarlig skada. flera fall har en stor spridning åberopats som skäl för att döma för grovt brott (se t.ex. NJA 1992 s. 594 och NJA 1994 s. 637). Utredningen konstaterar att den straffrättsliga betydelsen av på vilket sätt spridning av en uppgift har skett behandlas på olika sätt och att det inte finns någon klar linje för domstolarnas syn på hur spridningen av en uppgift bör påverka brottets svårhetsgrad. Det gäller särskilt sådan spridning som skett via internet. Utifrån praxis drar utredningen slutsatsen att bedömningen av om det skett en stor spridning av uppgifter får anses innebära att uppgifterna har gjorts tillgängliga för ett stort antal personer men att det däremot normalt inte krävs att ett stort antal personer verkligen tagit del av uppgifterna. Att en nedsättande uppgift spritts i stor omfattning i den meningen att den gjorts tillgänglig för ett stort antal personer bör visserligen tillmätas betydelse vid bedömningen av om ett förtalsbrott är att anse som grovt. Det bör dock inte vara ensamt avgörande för hur gärningen ska bedömas. Själva de sociala skadeverkningarna uppkommer först när någon tar del av uppgiften. Utöver själva tillgängliggörandet bör därför även beaktas om spridningen skett på ett sätt som syftat till att ett stort antal personer verkligen skulle ta del av uppgifterna. Så kan t.ex. vara fallet om bilder och uppgifter läggs ut på platser som har ett stort antal besökare eller om publiceringen i sig görs på ett sätt som är ägnat att göra uppgiften uppmärksammad. Det bör också beaktas om spridningen skett på ett sådant sätt att personer som är närstående eller bekanta till den som berörs ska få del av uppgifterna, vilket kan leda till särskilt stort lidande och skada för den utpekade. Ytterligare en omständighet som bör tillmätas betydelse är om spridningen skett på ett sådant sätt att den utpekade med stor lätthet kan identifieras och återfinnas för den som söker information om personen. Som utredningen konstaterar är samtliga dessa omständigheter sådana som kan beaktas vid gradindelningen redan enligt gällande rätt. För att förtydliga att en nyanserad bedömning ska göras anser utredningen dock att det bör anges särskilt att inte bara spridningens omfattning utan även sättet för spridningen bör beaktas särskilt vid bedömningen av om uppgiften var ägnad att medföra allvarlig skada och därmed om ett förtalsbrott är grovt. Regeringen instämmer i att det finns goda skäl för en sådan förändring. Innan en sådan förändring görs måste dock de eventuella konsekvenserna för yttrandefriheten övervägas. En justering av kvalifikationsgrunderna för grovt förtal förutsätter visserligen inte någon motsvarande ändring i TF. Eventuella förändringar i tillämpningsområdet för grovt förtal i skulle dock ändå få konsekvenser på det grundlagsskyddade området (jfr NJA 1994 s. 637). Dessutom måste eventuella utvidgningar av tillämpningsområdet vägas mot skyddet för yttrandefriheten som det kommer till uttryck i RF och . Flera remissinstanser anser det oklart om de föreslagna ändringarna syftar till att fler brott ska bedömas som grova eller ser en risk i att de föreslagna ändringarna leder till att förtal i massmedia oftare kan komma att bedömas som grovt förtal. Den föreslagna ändringen bör enligt regeringen inte uppfattas så att ytterligare kvalifikationsgrunder läggs till utan som en justering av en redan befintlig grund. 2016/17:222 ovan är avsikten med ändringen att bedömningen om ett brott är grovt ska bli mer nyanserad. Det finns enligt regeringens mening därför inte anledning att befara att ändringen skulle leda till någon utvidgning av tillämpningsområdet för det grova brottet. Det finns därmed enligt regeringen inte något yttrandefrihetsintresse som talar mot en sådan ändring. Även om behovet att nyansera bedömningen av om ett förtalsbrott är grovt kan sägas vara särskilt påtagligt för sådan spridning som sker via internet är det viktigt att betona att förtalsbrott naturligtvis också begås utan anknytning till internet. Utformningen av kvalifikationsgrunderna bör också ske med beaktande av att de ska införas i generellt tillämpliga straffbestämmelser. Sättet för spridningen är dock relevant att beakta oavsett i vilken form spridningen sker. Straffbestämmelsen om grovt förtal bör därför ändras så att inte bara omfattningen av utan även sättet för spridningen, utöver uppgiftens innehåll, beaktas särskilt vid bedömningen av om ett förtalsbrott är grovt. Liksom bör uppräkningen vara exemplifierande och även andra omständigheter än uppgiftens innehåll och sättet för eller omfattningen av spridningen bör kunna beaktas vid bedömningen av om gärningen varit ägnad att medföra allvarlig skada. anser att det bör återspeglas i straffvärdet om en ärekränkande handling har koppling till någon diskrimineringsgrund som t.ex. sexuell läggning. Vid straffvärdebedömningen ska beaktas bl.a. den skada, kränkning eller fara som gärningen inneburit samt de motiv eller avsikter som gärningsmannen haft. Som en försvårande omständighet vid bedömningen av straffvärdet ska dessutom, vid sidan av vad som gäller för varje särskild brottstyp, särskilt beaktas om ett motiv för brottet varit att kränka en person på grund av t.ex. hudfärg, trosbekännelse, sexuell läggning eller annan liknande omständighet (jfr 29 kap. 1 § och 2 § 7). De omständigheter som hänvisar till är i stor utsträckning alltså sådana som ska beaktas vid straffvärdebedömningen utan att det behöver anges särskilt för enskilda brottstyper. Utredningen föreslår slutligen att det ska förtydligas att gärningen ska medföra allvarlig skada för den som uppgiften avser. Med allvarlig skada avses visserligen primärt skada för den person som uppgiften avser. Är denne avliden torde dock vid skadebedömningen hänsyn även tas till i vilken utsträckning gärningen varit sårande för de efterlevande, jfr 5 kap. 4 § . Det torde inte heller vid en jämförelse med andra straffbestämmelser vara ovanligt att den skada en gärning kan medföra anges som en kvalifikationsgrund för grovt brott utan särskilt angivande av vem skadan ska drabba, jfr t.ex. 4 kap. 9 c §. Mot denna bakgrund saknas det enligt regeringen skäl att uttryckligen ange att skadan ska drabba den som uppgiften avser. Straffbestämmelsen om förolämpning i 5 kap. 3 § är oförändrad sedan tillkomst. Den straffbara gärningen består enligt bestämmelsen i att smäda annan genom kränkande tillmäle eller beskyllning eller genom annat skymfligt beteende mot honom. Straffbestämmelsen är subsidiär i förhållande till förtal och grovt förtal. Straffet för förolämpning är böter eller om brottet är grovt, böter eller fängelse . Förolämpning är i princip ett målsägandebrott. Under förutsättning att målsäganden är eller har angett brottet till åtal får enligt 5 kap. 5 § allmänt åtal dock väckas om åtalet avser förolämpning mot någon i eller för hans eller hennes myndighetsutövning, förolämpning mot någon med anspelning på hans eller hennes ras, hudfärg, nationella eller etniska ursprung eller trosbekännelser eller förolämpning mot någon på grund av hans eller hennes sexuella läggning. Förolämpning kan vara ett tryckfrihetsbrott eller yttrandefrihetsbrott enligt 7 kap. 4 § TF respektive 5 kap. 1 § YGL. 9.2Straffbestämmelsen om förolämpning förtydligas och moderniseras Regeringens förslag: Straffbestämmelsen om förolämpning förtydligas och moderniseras. Straffansvar för förolämpning ska gälla den som riktar beskyllning, nedsättande uttalande eller förödmjukande beteende mot någon annan om gärningen är ägnad att kränka den andres självkänsla eller värdighet. Utredningens förslag stämmer i sak överens med regeringens. Remissinstanserna: En stor majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inte några synpunkter på utredningens förslag. tingsrätt anser att tillämpningsområdet för förolämpning är väl definierat i praxis och att det föreslagna rekvisitet ”ägnat att” är svårtillämpat och mycket väl kan leda till ett lägre krav på vilka gärningar som ska anses Tingsrätten anser därför att lagtexten bör omformuleras så att någon ändring inte sker. universitet anser att det saknas skäl att utforma bestämmelsen som ett det bör övervägas om bestämmelsen över huvud taget behöver finnas kvar och att det om den ska finnas kvar är bättre att hålla fast vid dagens lydelse, eftersom den föreslagna förändringen riskerar att leda till en tidningsutgivareföreningen (TU) anser att en utmönstring av förolämpningsbrottet som tryck- eller yttrandefrihetsbrott bör övervägas. anser att det tydligt bör återspeglas i ett brotts straffvärde om en ärekränkande handling har koppling till kön, 2016/17:222 könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionsnedsättning, sexuell läggning eller ålder. Skälen för regeringens förslag Förolämpningsbrottet bör skydda enskildas självkänsla och värdighet Förolämpning är ett ärekränkningsbrott. förolämpning syftar till att skydda mot angrepp på en persons ära. skillnad från förtal, som utgår från vilken påverkan ett nedsättande uttalande kan ha för en persons anseende hos andra människor, syftar förolämpningsbrottet till att ge ett straffrättsligt skydd för den egna känslan av att vara aktad och ansedd (ära i subjektiv mening). Utmärkande för förolämpningsbrottet kan alltså sägas vara att det avser uttalanden som riktar sig till den berörda personen själv. Det har i olika sammanhang framförts att begrepp som ära och anseende är otidsenliga och är intressen som behöver skyddas genom straffrättslig lagstiftning (se t.ex. SOU 2013:38 Vad bör Straffas? s. 506 f.). Sådana synpunkter framförs även av Det kan enligt regeringen visserligen ifrågasättas om det straffrättsliga skyddet bör utgå från ålderdomliga idéer om ära och heder. emellertid inte att det saknas behov av ett straffrättsligt skydd mot Som utredningen konstaterar är samhällsutvecklingen sådan att tonen mellan människor allt oftare blir nedsättande och förråad, inte minst på internet. Det vore därför olyckligt från normbildningssynpunkt om lagstiftaren skulle avkriminalisera förolämpande uttalanden och gester. nuvarande skyddsintresse – att skydda någons ärekänsla – kan sägas vara något förlegat, kan kränkande uttalanden som riktas direkt till en annan person orsaka allvarligt personligt lidande hos den utpekade. därför enligt regeringen goda skäl att behålla ett straffrättsligt skydd mot kränkande uttalanden som riktar sig till den berörda personen själv. gäller i synnerhet för sådana uttalanden som anspelar på t.ex. någons religion, sexuella läggning eller hudfärg. inte avskaffas utan moderniseras och utformas så att det motsvarar det skyddsintresse som finns . Såsom förolämpningsbrottet har utvecklats i praxis och doktrin över tid kan det sägas ha skett en viss förskjutning så att det som skyddas kan sägas vara angrepp på någons självkänsla (jfr t.ex. NJA 1989 s. 374). Denna utveckling framstår enligt regeringen som rimlig. det tydligt ska framgå vilka gärningar som fortsatt bör vara straffbara bör denna förskjutning återspeglas direkt i lagtexten. linje med detta att gärningar som kan vara kränkande för någons självkänsla eller värdighet bör vara straffbara. Med en sådan utformning tydliggörs att inte alla uttalanden som syftar till att förarga eller reta upp någon omfattas av straffansvar utan det bör i stället krävas att uttalandet på ett mer personligt plan kan träffa den angripne. Så kan t.ex. vara fallet om uttalandet anspelar på en persons etniska ursprung, sexuella läggning,