prop · H403152 · 2017-03-21 00:00:00 — exempelvis om de önskar en ökad förmån på grund av inkomsterna i inkomstslaget kapital (se 110 kap. 4 § första stycket jämte 103 kap. 2 § och föreslagen övergångsbestämmelse i fråga om ärenden Prop. 2016/17:152 som avser ansökan om äldreförsörjningsstöd eller bostadstillägg). handläggande myndigheternas del innebär övergångsbestämmelsen i fråga om ärenden som avser omprövningar att dessa omprövningar inte behöver göras samlat för alla som får bostadstillägg eller äldreförsörjningsstöd utan de kan göras i takt med att skattebeslut fattats i de enskilda fallen. På det sätt övergångsbestämmelserna är formulerade kommer dessa att vara tillämpliga även vid prövning i allmän förvaltningsdomstol. Förslagen om kapitalinkomst innebär en förenkling för pensionären, som inte behöver lämna uppgifter från kontrolluppgifter, något som annars kan vara såväl besvärligt som innebära att uppgifterna inte är kompletta. Eftersom fastställda uppgifter ska användas kan uppgifterna i vissa fall vara något äldre men det vägs upp av högre kvalitet och minskad risk för felaktiga utbetalningar och återkrav. Det innebär också att den administrativa hanteringen förenklas något. Eftersom förändringen inte syftar till att förändra vad som ska beräknas kommer de nya reglerna i princip inte att påverka försäkringskostnaderna. Förslaget bedöms inte ge upphov till någon skillnad i behandling mellan kvinnor och män. Eftersom andelen kvinnor som har rätt till bostadstillägg är högre än andelen män, får dock förenklingar som berör bostadstillägget effekt för en större andel kvinnor än män. Förslaget bedöms inte aktualisera några EG-rättsliga aspekter eftersom bostadstillägget enligt artikel 70 i och rådets förordning (EG) nr 883/2004 endast kan uppbäras i den medlemsstat där berörda personer är bosatta och i enlighet med den statens lagstiftning. 5Interimistiska beslut om allmän ålderspension, efterlevandepension och efterlevandestöd har i en skrivelse om regelförenklingar (S2016/02034/SF) konstaterat att det i ärendehandläggningen finns situa- tioner där ersättning betalas ut trots att myndigheten har fått information om att det är troligt att rätten till ersättningen har upphört. inkomstgrundad pension upphör när en person avlider och rätten till garantipension eller efterlevandestöd upphör när en person inte bor i landet eller inom EU/EES. måste vid sådana situa- tioner utreda dödsfallet, flytten eller äktenskapet. Enligt gällande bestämmelser i socialförsäkringsbalken (SFB) finns det för flera förmåner, bland annat bostadstillägg, möjlighet att dra in eller 2016/17:152 minska förmånen i ett interimistiskt beslut, dvs. det utreds, men denna möjlighet saknas för allmän ålderspension, efter- levandepension och efterlevandestöd. För personer som är folkbokförda och som uppehåller sig i får löpande information från om att de har avlidit senast efter dödsfallet. Pensionen dras då in automatiskt och utbetalningarna upphör eftersom rätten till pensionen har informerar på samma sätt när personer som bor i ändrar sin adress eller anmäler utflyttning från . ringar från om emigrerade eller andra personer som uppe- håller sig i utlandet och avlider där görs endast i den utsträckning som blir informerade om händelsen. I de fall Pensionsmyndig- heten får impulser om att en person som bor i ett annat land har avlidit kommer dessa i de flesta fall från den avlidnes närstående. kan det i vissa situationer ta mycket för myndigheten att få in det underlag som krävs för att kunna stoppa eller minska en löpande utbetalning av en beslutad ersättning. Att fortsätta utbetalningen trots att myndigheten har fått en trovärdig impuls om att rätten till ersättningen inte längre finns är inte rimligt och konsekvensen kan bli att utbetal- ningen fortsätter under i princip obegränsad tid till den aktuella personen. konstaterar att en sådan handläggning strider mot det allmänna rättsmedvetandet och minskar trovärdigheten för myndig- hetens arbete och det svenska pensionssystemet. För att hindra felaktiga fatta interimistiska beslut om att hålla inne eller minska en utbetalning även i ärenden om allmän ålderspension, efterlevandepension och efter- Möjligheten att fatta interimistiska beslut om allmän ålderspension, efterlevandepension och efterlevandestöd har funnits i tidigare lagstift- En regel om möjligheten att fatta interimistiska beslut fanns i den numera upphävda lagen (1962:381) om allmän försäkring, AFL. 20 kap. 2 a § AFL fanns det ingen begränsning av vilka förmåner som omfattades av möjligheten att besluta interimistiskt. om möjligheten att fatta interimistiska beslut avseende de aktuella för- månerna infördes inte när regleringen av dessa fördes över till de numera upphävda lagarna (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension, (1998:702) om garantipension och (2000:461) om efterlevandepension och efterlevandestöd till barn. När SFB infördes skapades en undantagsregel som innebär att interimistiska beslut inte kan fattas gällande vissa förmåner. kap. 3 § SFB kan den handläggande myndigheten, om det finns sannolika skäl att dra in eller minska en beslutad ersättning, besluta att ersättningen ska hållas inne eller lämnas med lägre belopp till dess ärendet avgjorts. 112 kap. 4 § 3 och 5 SFB anges dock att sådana interimistiska beslut inte får fattas i ärenden om allmän ålderspension, efterlevandepension och I förarbetena till SFB uttalar regeringen att det beträffande de aktuella förmånerna saknas bestämmelser om interimistiska beslut och att rege- ringen därför inte föreslår någon ändring därvidlag. I fråga om gynnande interimistiska beslut om inkomstgrundad ålderspension uttalar regeringen att det till följd av förmånernas utformning i praktiken saknas utrymme att fatta just gynnande interimistiska beslut och att motsvarande regler Prop. 2016/17:152 bör gälla för garantipension, efterlevandepension och efterlevandestöd, 2008/09:200, s. 576). Möjligheten att fatta interimistiska beslut om att dra in eller minska allmän ålderspension, efterlevandepension och efterlevandestöd behandlas inte i förarbetena. bedömer att det finns ett stort behov av att förtydliga myndighetens rätt att fatta interimistiska beslut även i dessa ärenden. För att ska kunna fatta ett interimistiskt beslut enligt 112 kap. 3 § SFB krävs att det föreligger sannolika skäl att dra in eller minska en beslutad ersättning. Att det ska finnas sannolika skäl för att en ersättning ska dras in eller minskas förutsätter att det i underlaget finns mer som talar för en indragning än som talar mot en sådan vid den slutliga prövningen. Enligt förarbetena bör bestämmelserna tillämpas med viss urskillning så att inte ersättning dras in så snart det uppstår en tveksamhet om huruvida ersättningen ska utgå eller inte. bedömer att bestämmelsen om sannolika skäl medför att risken för att myndigheten fattar interimistiska beslut så snart tveksamhet uppstår därmed är liten. 5.2En möjlighet att intermistiskt minska eller dra in ålderspension, efterlevandepension och efterlevandestöd Regeringens förslag: Ett interimistiskt beslut ska kunna fattas om det finns sannolika skäl att dra in eller minska beslutad allmän ålderspension, efterlevandepension och efterlevandestöd till dess att ärendet har avgjorts. Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag Remissinstanserna: Inspektionen för socialförsäkringen och tillstyrker uttryckligen förslaget och kommenterar därutöver att det kan finnas skäl att i ett senare sammanhang överväga om det även bör öppnas möjlighet för gynnande interimistiska beslut. Övriga remissinstanser kommenterar inte närmare förslaget. Förvaltningsrätten i och Kammarrätten i menar att det inte kan uteslutas att förslaget kan komma att leda till fler överklaganden och konstaterar att promemorian inte innehåller någon analys av eventuella konsekvenser för de allmänna förvaltningsdomstolarna. Skälen för regeringens förslag: I ärendehandläggningen hos uppstår situationer där myndigheten får information om att rätten till ersättningen har upphört. För vissa förmåner, till exempel bostadstillägg, kan myndigheten då via ett interimistiskt beslut dra in eller minska utbetalningen som myndigheten utreder ärendet och säkerställer att den information som kommit in till myndigheten är korrekt. Enligt gällande bestämmelser i finns inte möjligheten att hålla inne eller minska allmän ålderspension, efterlevandepension och efterlevandestöd. Det medför bland annat att Pensionsmyn- 2016/17:152 digheten kan dra in en men inte alla förmåner, trots att samma underlag borde leda till indragning eller minskning av samtliga förmåner. Det handlar ofta om ärenden där pensionären vistas utomlands. Utredningstiden kan i de här fallen vara lång, vilket också medför att en felaktig utbetalning kan fortsätta . Detta skapar också risk för komplicerade återkravsärenden och bedömningar där förutsättningar för återkrav saknas. Förutom oacceptabla kostnader för det allmänna i form av högre kostnader för både administration och ökade försäkringskostnader förorsakar detta också onödiga och besvärande åtgärder mot enskilda individer. Möjligheten att fatta intermistiska beslut för allmän ålderspension, efterlevandepension och efterlevandestöd har också funnits i tidigare lagstiftning. Det förhållandet tillsammans med att förarbetena till SFB enbart behandlar gynnande interimistiska beslut medför att regeringen delar bedömning och föreslår att interimistiska beslut om att dra in eller minska de berörda förmånerna ska kunna fattas. har även aktualiserat frågan om att kunna fatta positiva interimistiska beslut. Regeringen föreslår dock att enbart interimistiska beslut avseende minskning eller indragning ska få göras. I förarbetena till SFB behandlas gynnande beslut och det konstateras där att förmånernas konstruktion i princip omöjliggör att gynnande interimistiska beslut fattas. Inga förändringar har skett och regeringen ser därför inga skäl eller behov för att ändra den bedömningen. Om det kan visas att situationer som innebär att positiva interimistiska beslut kan vara motiverade för att underlätta för administration och försäkrade får dock frågan prövas på nytt. Förvaltningsrätten respektive Kammarrätten i pekar på att en förändring kan leda till fler överklaganden. Det är förvisso rimligen så att negativa beslut tenderar att leda till överklaganden. Det är dock här främst fråga om beslut om tillfälliga indragningar när det finns klara indikationer på dödsfall i utlandet men där det alltjämt saknas formell dokumentation. I regel är det alltså fråga om beslut som avser avlidna, vilket torde göra det ytterst osannolikt med överklaganden. Ikraftträdande och övergångsbestämmelser som Regeringens förslag: Lagändringarna såvitt avser interimistiska beslut ska träda i kraft . Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har kommenterat förslaget. Skälen för regeringens förslag: Eftersom det är angeläget att Pen- sionsmyndigheten får möjlighet att fatta interimistiska beslut om minsk- ning eller indrag av allmän ålderspension, efterlevandepension och efter- levandestöd och det inte finns några hinder för detta bör förslaget träda i kraft så snart det är möjligt. Den föreslagna lagändringen bör därför träda Några övergångsbestämmelser bedöms inte Förslaget innebär att risken för felaktiga utbetalningar minskar genom att de kan stoppas snabbare. Detta sparar onödigt arbete både för enskilda och och leder till minskade utgifter både i form av administrationskostnader och försäkringskostnader. Att kunna stoppa en utbetalning vid en händelse som kräver utredning är förenligt med bestämmelserna i och Rådets förordning (EG) nr. 883/2004 av om samordning av de sociala trygghetssystemen och förordning EG nr. 978/2009 av om tillämpningsbestämmelser till förordning (EG) nr. 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen eftersom regeln inte strider mot de principer som förordningen bygger på, dvs. likabehandlingsprincipen, exporträtten, sammanläggningsprincipen och pro rata-principen. Förslaget får inga effekter för jämställdheten. 6Beslutsfattande inom det statliga personskadeskyddet Den gällande lydelsen i 1 § första stycket lagen (1977:266) om statlig ersättning vid ideell skada m.m., förkortad LI, är att den som ådrar sig skada som omfattas av bestämmelserna om statlig personskadeskydd i 43, 87 och 88 kap. socialförsäkringsbalken, förkortad SFB, har rätt till ersättning av staten. Personskadeskyddet avser exempelvis totalförsvarspliktiga, medverkande i räddningstjänst, de som vårdas på kriminalvårdsanstalt eller utför samhällstjänst m.fl., enligt 87 och 88 kap SFB avses även efterlevande. Enligt 43 kap. 2 § första stycket SFB gäller statliga personskadeskyddet för skador som uppkommer under viss angiven skyddstid. Det ankommer på Kammarkollegiet att besluta om ersättning enligt LI (se 4 § första stycket LI, liksom förordningen [2002:242] om ersättning enligt LI, samt 4 § 1 förordningen [2007:824] med instruktion för Kammarkollegiet). i vissa trygghetsfrågor (skiljenämnden) överprövar beslut av Kammarkollegiet enligt 4 § andra stycket LI. Regeringen har mottagit en skrivelse från Kammarkollegiet (S2016/01179/SF). I skrivelsen anför Kammarkollegiet att i vissa trygghetsfrågor (skiljenämnden) – som enligt 4 § andra stycket LI överprövar beslut av kollegiet – funnit att Kammarkollegiet ska göra en självständig prövning av frågan om rätt till ersättning enligt Kollegiet kan således inte utgå från att en skada måste ha godkänts av 2016/17:152 eller för att ersättning för skada ska kunna lämnas. Kammarkollegiet anser att skiljenämndens tolkning av gällande bestämmelser innebär risk för motstridiga avgöranden av samma fråga. Innan lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd, förkortad LSP, upphörde att gälla – och de aktuella bestämmelserna överfördes till SFB – framgick det av 3 § LSP att det var som hade hand om personskadeskyddet och att det var som hade hand om ärenden som gällde ersättning av dödsfall. Anledningen var att alla som täcktes av personskadeskyddet i LSP hade rätt till ersättning enligt LI om de uppfyllde förutsättningarna för ersättning i den lagen (se prop. 1992/93 s. 62). Såvitt Kammarkollegiet kan bedöma var det inte lagstiftarens avsikt att, i samband med att LSP upphävdes, ändra de materiella bestämmelserna i sak, dvs. att en skada först måste vara godkänd av eller för att Kammarkollegiet ska kunna pröva rätten till ersättning enligt LI (prop. 2009/10:222), utan avsikten var att föra över de gällande bestämmelserna till SFB. Mot denna bakgrund föreslår kollegiet i sin skrivelse att prövningen av frågan om en skada ska omfattas av endast bör ankomma på eller . 6.3Förtydligande av beslutsfattandet om statlig ersättning vid ideell skada Regeringens förslag: För att ha rätt till ersättning enligt lagen om statlig ersättning vid ideell skada m.m. ska en skada ha godkänts av enligt bestämmelserna om statligt personskadeskydd i 43 kap. socialförsäkringsbalken eller av enligt bestämmelserna om statligt personskadeskydd i 87 och 88 kap. socialförsäkringsbalken. Bestämmelsen ska träda i kraft . Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: och Kammarkollegiet tillstyrker förslaget. Skälen för regeringens förslag: Med anledning av den skrivelse som inkommit från Kammarkollegiet gör regeringen bedömningen att Kammarkollegiet ska kunna utgå från eller beslut om skada enligt statligt personskadeskydd och att Kammarkollegiet inte ska behöva göra en självständig bedömning av om en skada omfattas av bestämmelserna om statligt personskadeskydd. Regeringen föreslår därför att bestämmelserna i 1 § lagen om statlig ersättning vid ideell skada m.m. ändras. Regeringen anser att det är angeläget att bestämmelsen träder i kraft tidigast möjligt. Lagen bör därför träda i kraft . Några övergångsbestämmelser bedöms inte vara nödvändiga. Samverkan enligt lagen (2003:1210) om finansiell samordning av rehabiliteringsinsatser (Finsam) infördes . Finansiell samordning bedrivs genom samordningsförbund, som är en sammanslutning av stat (och Arbetsförmedlingen), landsting samt en eller flera kommuner. Ett samordningsförbund utgör en offentligrättslig juridisk person som har egen rättskapacitet. Detta motsvarar också vad som gäller för kommunalförbund (se prop. 2002/03:132 s 80). Vid utgången av 2014 fanns det 85 samordningsförbund, vilket omfattar 240 av 290 kommuner. Ansvaret för tillsynen av att samordningsförbundet fullgör sina skyldigheter enligt arkivlagen (1990:782) ligger på kommunstyrelsen i en kommun som är medlem av förbundet. Detta regleras i 20 § första stycket lagen (2003:1210) om finansiell samordning av rehabiliteringsinsatser (Finsam-lagen). Kommuner och Landsting och har i en skrivelse till regeringen (S2011/06520/SF) föreslagit att denna bestämmelse ska ändras så att detta ansvar kommer att ligga på arkivmyndigheten i en kommun som är medlem i förbundet. I förarbetena till 20 § Finsam-lagen (prop. 2002/03:132 s. 115 och 140) anges endast att bestämmelsen motsvarar 18 § lagen (1994:566) om lokal försöksverksamhet med finansiell samordning mellan socialförsäkring, hälso- och sjukvård och socialtjänst (Socsam-lagen). Bestämmelsen i 18 § Socsam-lagen ändrades (SFS 1998:103, prop. 1997/98:41 s 53f. och 119) på så sätt att om flera kommuner deltog i försöksverksamheten skulle en av dem ansvara för tillsynen av att förbundet fullgjorde sina skyldigheter enligt arkivlagen. I författningskommentaren till den ursprungliga lydelsen av 18 § Socsam-lagen (prop. 1993/94:205 s. 54) anfördes att när det gällde tillsynen över att en myndighet fullgör sina skyldigheter enligt arkivlagen fanns det olika bestämmelser för de dåvarande allmänna försäkringskassorna respektive kommunala och landstingskommunala myndigheter. I paragrafens första stycke föreskrevs att kommunstyrelsen i den kommun som deltar i försöket skulle vara arkivmyndighet för beställarförbundet. Med hänsyn till att annars var central arkivmyndighet för de allmänna försäkringskassorna skulle dock kommunstyrelsen i denna tillsynsverksamhet samråda med . Inom den statliga och kommunala förvaltningen ska det enligt 7 § arkivlagen (1990:782) finnas arkivmyndigheter, som svarar för tillsynen av att myndigheter och vissa andra särskilt angivna organ fullgör sina skyldigheter enligt arkivlagen. Regeringen bestämmer enligt 8 § arkivlagen vilken arkivmyndighet som ska finnas för tillsynen över de statliga myndigheterna. I 4 § 1 förordningen (2009:1593) med instruktion för föreskrivs att är arkivmyndighet för statliga myndigheter. 2016/17:152 Enligt 8 § andra stycket arkivlagen är kommunstyrelsen arkivmyndighet i en kommun och i ett landsting, om inte kommunfullmäktige eller har utsett någon annan nämnd eller styrelse till arkivmyndighet. Mot bakgrund av att kommunfullmäktige kan ha utsett någon annan nämnd eller styrelse till arkivmyndighet anser Kommuner och Landsting och att ordet ”kommunstyrelsen” bör ändras till ”arkivmyndigheten” i lagen (2003:1210) om finansiell samordning av rehabiliteringsinsatser. 7.2.1Ansvaret för tillsynen av samordningsförbundens arkiveringsskyldighet Regeringens förslag: Ansvaret för tillsynen av att ett samordningsförbund fullgör sina skyldigheter enligt arkivlagen ska ligga på arkivmyndigheten i en kommun som är medlem i samordningsförbundet. Bestämmelsen ska träda i kraft . Promemorians förslag: Överensstämmer i princip med regeringens förslag. Endast datumet för ikraftträdandet har ändrats. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som inkommit med yttranden tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändningar. Skälen för regeringens förslag: Om det i en kommun, som är medlem i ett samordningsförbund, har utsetts en arkivmyndighet bör denna i förekommande fall av praktiska skäl också ha ansvar för tillsynen av att förbundet fullgör sina skyldigheter enligt arkivlagen. Enligt nuvarande bestämmelser i är det emellertid kommunstyrelsen som har ansvaret för tillsynen av att förbundet fullgör sina skyldigheter enligt arkivlagen. Därför bör Finsam-lagen ändras så att ansvaret för tillsynen enligt arkivlagen flyttas från kommunstyrelsen till kommunens arkivmyndighet. Har en sådan kommun inte utsett någon arkivmyndighet är det kommunstyrelsen som är arkivmyndighet. I sådant fall kommer kommunstyrelsen i denna egenskap att även i fortsättningen ha ansvaret för tillsynen av att samordningsförbundet fullgör sina skyldigheter enligt arkivlagen. Regeringen anser att det är angeläget att bestämmelsen träder i kraft tidigast möjligt. Lagen bör därför träda i kraft . Några övergångsbestämmelser bedöms inte vara nödvändiga. 7.2.2Upphävande av lagen (2003:1217) om lokal försöksverksamhet med finansiell samordning Regeringens förslag: Lagen om fortsatt lokal försöksverksamhet med finansiell samordning mellan socialförsäkring, hälso- och sjukvård och socialtjänst i vissa fall ska upphöra att gälla vid utgången av . Promemorians förslag: Överensstämmer i princip med regeringens Prop. 2016/17:152 förslag. Endast datumet för upphörandet har ändrats. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som inkommit med yttranden tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändningar. Skälen för regeringens förslag: Det förekom tidigare försöksverksamhet med finansiell samordning enligt lagen (1994:566) om lokal försöksverksamhet med finansiell samordning mellan socialförsäkring, hälso- och sjukvård och socialtjänst (Socsam-lagen). Den lagen, som var tidsbegränsad, gällde till och med utgången av . Därefter var det emellertid möjligt att fortsätta att bedriva redan påbörjad försöksverksamhet till och med utgången av . Sådan förlängning fick nämligen ske med stöd av lagen (2003:1217) om fortsatt lokal försöksverksamhet med finansiell samordning mellan socialförsäkring, hälso- och sjukvård och socialtjänst i vissa fall. Med hänsyn till att någon försöksverksamhet är möjlig att bedriva bör lagen om fortsatt lokal försöksverksamhet upphävas. Regeringen anser att lagen bör upphävas möjligt. Lagen bör därför upphöra att gälla vid utgången av . I många kommuner fungerar kommunstyrelsen även som arkivmyndighet, men det förekommer också att kommunfullmäktige har utsett någon annan nämnd eller styrelse till att vara arkivmyndighet. Den föreslagna ändringen i Finsam-lagen innebär att någon annan nämnd eller styrelse än kommunstyrelsen kan vara arkivmyndighet, vilket bedöms underlätta handläggningen i de kommuner där kommunstyrelsen inte är arkivmyndighet. Förslaget om arkivmyndighet påverkar inte det kommunala självstyret. Det bedöms heller inte medföra några EU-rättsliga konsekvenser. Förslaget bedöms inte medföra några övriga konsekvenser. Några konsekvensenser kan inte anses följa på förslaget att upphäva lagen (2003:1217) om fortsatt lokal försöksverksamhet med finansiell samordning mellan socialförsäkring, hälso- och sjukvård och socialtjänst i vissa fall. Den lagen har nämligen inte kunnat tillämpas . 8Förslag om ändrade regler för fastställande av grunder för den frivilliga pensionsförsäkringen Den frivilliga försäkringen infördes i samband med att den obligatoriska allmänna pensionen infördes. Den frivilliga försäkringen skulle komplettera den obligatoriska eftersom pensionsbeloppen enligt denna Försäkringen regleras i 6 kap. lagen (2010:111) om inför- 2016/17:152 ande av socialförsäkringsbalken och av förordningen (1962:521) om frivillig pensionsförsäkring hos . Dessutom har regeringen fastställt särskilda beräkningstekniska grunder som bland annat reglerar beräkningen av hur stort kapitalbelopp som måste avsättas för framtida förpliktelser (premiereserv) och för att täcka framtida omkostnader (omkostnadsreserv). kan inga nya försäkringar tecknas. Kontinuerligt sker ett regelförenklingsarbete inom socialförsäkringsområdet för att underlätta för den enskilde i kontakten med myndigheterna och för att förenkla handläggningsprocesserna så att den blir snabbare, enklare och mer rättssäker.