prop · H5031 · 2017-09-20 00:00:00 — Sjukpenning och sjukpenning i särskilda fall Ett ärende om sjukpenning eller sjukpenning i särskilda fall får inte avgöras till den försäkrades nackdel utan att den försäkrade har under- rättats om innehållet i det kommande beslutet och fått tillfälle att inom en bestämd tid yttra sig över det. Ett ärende får dock avgöras utan att den försäkrade underrättas om det kommande beslutet om det är uppen- bart att han eller hon inte kan komma in med uppgifter som kan påverka avgörandet. För tid till dess att ett ärende om sjukpenning eller sjukpenning i sär- skilda fall har avgjorts slutligt får För- säkringskassan trots 2 § besluta om sådan ersättning, om 1. den försäkrade begär sjukpenning eller sjukpenning i särskilda fall i an- slutning till en sjukperiod som har på- gått i minst , 2. sjukpenning eller sjukpenning i särskilda fall har lämnats tidigare i sjukperioden, och 3. det saknas skäl som talar emot det. Denna lag träder i kraft i fråga om 26 kap. 17 §, 27 kap. 26 §, 108 kap. 10 §, 110 kap. 13 a § och 112 kap. 2 a § samt i övrigt . 2.Bestämmelserna i 110 kap. 13 a § och 112 kap. 2 a § ska tillämpas första gången vid en begäran om sjukpenning eller sjukpenning i särskilda fall som har kommit in till eller därefter och som avser tid efter ikraftträdandet. 3.Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om förmåner som avser tid före ikraftträdandet. P R O P . 2 0 17 / 1 8: 1 U T G I F TS O M R Å D E 1 0 2.2Förslag till lag om ändring i socialförsäkringsbalken Härigenom föreskrivs i fråga om socialförsäkringsbalken dels att nuvarande 30 kap. 6 § ska betecknas 30 kap. 6 a §, dels att 30 kap. 1 §, 35 kap. 18 och 19 §§ och 110 kap. 21 och 55 §§ ska ha följande lydelse, dels att det ska införas en ny paragraf, 30 kap. 6 §, av följande lydelse. I detta kapitel finns allmänna be- stämmelser om rehabilitering i 2– Vidare finns bestämmelser om reha- biliteringsplan i 12–14 §§. I detta kapitel finns bestämmelser om rehabilitering i 2–14 §§. Om det kan antas att den försäk- rades arbetsförmåga kommer att vara nedsatt på grund av sjukdom under minst ska arbetsgivaren senast den dag när den försäkrades arbetsförmåga har varit nedsatt ha upprättat en plan för åter- gång i arbete. Om det har antagits att den försäkrades arbetsförmåga inte kommer att vara nedsatt under minst och det senare framkommer att nedsättningen kan antas komma att fortgå under minst ska dock en sådan plan omgående upp- rättas. En plan för återgång i arbete be- höver inte upprättas om det med hän- syn till den försäkrades hälsotillstånd klart framgår att den försäkrade inte kan återgå i arbete. Om hälsotillstån- det senare förbättras ska dock en plan omgående upprättas. Planen ska i den utsträckning som det är möjligt upp- rättas i samråd med den försäkrade. Arbetsgivaren ska fortlöpande se till att planen för återgång i arbete följs och att det vid behov görs ändringar i den. P R O P . 2 0 17 / 1 8: 1 U T G I F TS O M R Å D E 1 0 Garantinivån för hel sjukersätt- ning från och med den månad då den försäkrade fyller motsvarar för år räknat 2,45 prisbasbelopp. Garantinivån för hel sjukersätt- ning från och med den månad då den försäkrade fyller motsvarar för år räknat 2,53 prisbasbelopp. Garantinivån för hel sjukersättning till och med månaden före den månad då den försäkrade fyller samt för hel aktivitetsersättning motsvarar för år – 2,15 prisbasbelopp till och med – 2,23 prisbasbelopp till och med månaden före den månad då den månaden före den månad då den – 2,20 prisbasbelopp från och med – 2,28 prisbasbelopp från och med den månad då den försäkrade fyller den månad då den försäkrade fyller till och med månaden före den till och med månaden före den månad då han eller hon fyller , månad då han eller hon fyller , – 2,25 prisbasbelopp från och med – 2,33 prisbasbelopp från och med den månad då den försäkrade fyller den månad då den försäkrade fyller till och med månaden före den till och med månaden före den månad då han eller hon fyller , månad då han eller hon fyller , – 2,30 prisbasbelopp från och med – 2,38 prisbasbelopp från och med den månad då den försäkrade fyller den månad då den försäkrade fyller till och med månaden före den till och med månaden före den månad då han eller hon fyller , månad då han eller hon fyller , – 2,35 prisbasbelopp från och med – 2,43 prisbasbelopp från och med den månad då den försäkrade fyller den månad då den försäkrade fyller till och med månaden före den till och med månaden före den månad då han eller hon fyller , månad då han eller hon fyller , – 2,40 prisbasbelopp från och med – 2,48 prisbasbelopp från och med den månad då den försäkrade fyller den månad då den försäkrade fyller till och med månaden före den till och med månaden före den månad då han eller hon fyller . månad då han eller hon fyller . När det gäller sjukpenning ska När det gäller sjukpenning ska den försäkrade, om Försäkrings- den försäkrade, om Försäkrings- kassan begär det, ge in följande hand- kassan begär det, ge in en skriftlig särskild försäkran avseende nedsätt- En skriftlig särskild försäkran ningen av arbetsförmågan på grund avseende nedsättningen av arbetsför- mågan på grund av sjukdom. ska innehålla en utförligare beskriv- särskilda försäkran ska innehålla en ning av den försäkrades arbetsupp- utförligare beskrivning av den för- gifter och egna bedömning av arbets- 1Senaste lydelse 2016:1293. 2Senaste lydelse 2016:1293. P R O P . 2 0 17 / 1 8: 1 U T G I F TS O M R Å D E 1 0 säkrades arbetsuppgifter och egna bedömning av arbetsförmågan än det som har uppgetts i ansökan. Upp- gifterna i den särskilda försäkran ska lämnas på heder och samvete. Ett utlåtande av arbetsgivaren. I utlåtandet ska det anges vilka möjlig- heter som finns att ta till vara den för- säkrades arbetsförmåga inom arbets- givarens verksamhet efter åtgärder som avses i 30 kap. förmågan än det som har uppgetts i ansökan. Uppgifterna i den särskilda försäkran ska lämnas på heder och samvete. Sjukpenning får dras in eller sättas ned, om den som är berättigad till ersätt- 1. styrka nedsättning av arbetsför- 1. styrka nedsättning av arbetsför- mågan genom läkarintyg inom före- mågan genom läkarintyg inom föreskriven tid, eller 2. ge in en sådan särskild försäkran 2. ge in en sådan särskild försäkran som avses i 21 § 1, eller som avses i 21 §. 3. ge in ett utlåtande av arbets- givaren enligt 21 § 2. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Den nya bestämmelsen i 30 kap. 6 § ska tillämpas även i fråga om för- säkrade vars arbetsförmåga har varit nedsatt under minst eller kan antas komma att vara nedsatt under minst räknat från och med dagen då arbetsförmågan blev nedsatt. En plan för återgång i arbete ska då ha upprättats . Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om sjukersättning och akti- vitetsersättning som avser tid före ikraftträdandet. P R O P . 2 0 17 / 1 8: 1 U T G I F TS O M R Å D E 1 0 2.3Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1047) om sjuklön Härigenom föreskrivs att 23 § lagen (1991:1047) om sjuklön ska ha följande lydelse. Ersättning enligt 20 § lämnas med Ersättning enligt 20 § lämnas med skäligt belopp, dock med högst ett skäligt belopp, dock med högst ett belopp som för dag utgör en tre- belopp som för dag utgör en tre- av en sjukpenninggrundande in- av en sjukpenninggrundande in- komst som uppgår till 7,5 prisbasbe- komst som uppgår till 8,0 prisbasbe- lopp enligt 2 kap. 6 och 7 §§ social- lopp enligt 2 kap. 6 och 7 §§ social- 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om ersättning som avser tid före ikraftträdandet. 8 Senaste lydelse 2011:1073. P R O P . 2 0 17 / 1 8: 1 U T G I F TS O M R Å D E 1 0 3 Ekonomisk trygghet vid sjukdom och funktionsnedsättning Utgiftsområde 10 Ekonomisk trygghet vid sjuk- dom och funktionsnedsättning omfattar sjuk- penning, rehabiliteringspenning, sjuk- respektive rehabiliteringspenning i särskilda fall, boende- tillägg, närståendepenning, medel för köp av arbetshjälpmedel m.m., aktivitets- och sjuk- ersättning, handikappersättning, ersättning vid arbetskador och inom det statliga person- skadeskyddet, bidrag för sjukskrivnings- processen samt ersättning för höga sjuklöne- kostnader. Utgiftsområdet omfattar även myndigheterna och Inspek- tionen för socialförsäkringen (ISF). Här be- handlas också internationellt samarbete på socialförsäkringsområdet. Tabell 3.1 Utgiftsutveckling inom utgiftsområde 10 Ekonomisk trygghet vid sjukdom och funktionsnedsättning Ersättning vid sjukdom och funktionsnedsättning 1:1 Sjukpenning och rehabilitering m.m. 1:2 Aktivitets- och sjukersättningar m.m. 1:5 Ersättning inom det statliga personskadeskyddet 1:6 Bidrag för sjukskrivningsprocessen 1:7 Ersättning för höga sjuklönekostnader Summa Ersättning vid sjukdom och funktionsnedsättning 2:2 Inspektionen för socialförsäkringen Totalt för utgiftsområde 10 Ekonomisk trygghet vid 1 Inklusive beslut om ändringar i statens budget 2017 och förslag till ändringar i samband med denna proposition . P R O P . 2 0 17 / 1 8: 1 U T G I F TS O M R Å D E 1 0 Tabell 3.2 Härledning av ramnivån 2018–2020. Utgiftsområde 10 Ekonomisk trygghet vid sjukdom och funktionsnedsättning Förändring till följd av: Pris- och löneomräkning 2 Överföring till/från andra 1Statens budget enligt beslut (bet. 2016/17:FiU10). Beloppet är således exklusive beslut om ändringar i statens budget. 2Pris- och löneomräkningen baseras på anvisade medel 2017. Övriga förändringskomponenter redovisas i löpande priser och inkluderar därmed en pris- och löneomräkning. Pris- och löneomräkningen –2020 är preliminär. 3Exklusive pris- och löneomräkning. Tabell 3.3 Ramnivå 2018 realekonomiskt fördelad. Utgiftsområde 10 Ekonomisk trygghet vid sjukdom och funktionsnedsättning Den realekonomiska fördelningen baseras på utfall samt kända förändringar av anslagens användning. 1Med transfereringar avses inkomstöverföringar, dvs. utbetalningar av bidrag från staten till exempelvis hushåll, företag eller kommuner utan att state n erhåller någon direkt motprestation. 2Med verksamhetsutgifter avses resurser som statliga myndigheter använder i verksamheten, t.ex. utgifter för löner, hyror och inköp av varor och tjänster. 3Med investeringar avses utgifter för anskaffning av varaktiga tillgångar såsom byggnader, maskiner, immateriella tillgångar och finansiella tillgångar. Målet för utgiftsområdet är att frånvaron från arbete på grund av sjukdom ska ligga på en lång- siktigt stabil och låg nivå (prop. 2008/09:1 utg.omr. 10 avsnitt 2.3, bet. 2008/09:SfU1, rskr. 2008/09:138). Målet innebär mer specifikt att: –sjukfrånvaron inte ska variera mer än inom ramen för normala säsongsvariationer, –osakliga regionala skillnader i sjukfrånvaron inte ska förekomma, –nivån på sjukfrånvaron ska vara i linje med motsvarande system och förmåner inom EU och . För att bryta den negativa utvecklingen och stabilisera sjukfrånvaron har regeringen därutöver beslutat om ett kvan- tifierat mål för sjukfrånvaron samt ett brett åt- gärdsprogram1 för att uppnå detta mål (S2015/06106/SF). Målet är att sjukpenningtalet högst ska uppgå vid utgången av 2020. Regeringens mål för sjukpenningtalet kompletteras med ett riktmärke om att det genomsnittliga antalet nybeviljade sjukersätt- ningar i genomsnitt inte bör överstiga 18 000 –2020. 3.4.1Resultatindikatorer och andra bedömningsgrunder De centrala indikatorer som används för att redovisa resultaten inom utgiftsområdet är följande: –Ohälsotalet – antal nettodagar som personer i åldern 16–i genomsnitt har sjukpenning, rehabiliteringspenning eller sjuk- och aktivitetsersättning. –Sjukpenningtalet – antal nettodagar som personer i åldern 16–i genomsnitt har sjuk- eller rehabiliteringspenning. –Antal pågående sjukfall. –Antal nybeviljade sjukersättningar och aktivitetsersättningar. –Observerat och standardiserat medelantal sjukpenningdagar per person i respektive län. 1 Åtgärdsprogrammet för ökad hälsa och minskad sjukfrånvaro. Utöver detta görs även en internationell jäm- förelse av hur den svenska sjukfrånvaron för- håller sig till sjukfrånvaron i länderna i EU152 med hjälp av arbetskraftsundersökningarna (). Samtliga indikatorer redovisas efter kön. De huvudsakliga källorna för uppföljning av indikatorerna är redovis- ningar, rapporter från ISF samt uppgifter från . Resultatredovisningen inleds med en genomgång av sjukfrånvarons utveckling. Därefter redovisas även och andra relevanta aktörers arbete med sjukskrivningsprocessen. Även internationellt samarbete inom social- försäkringen redovisas i detta avsnitt. Den totala sjukfrånvaron har stabiliserats och minskat svagt Den totala sjukfrånvaron mätt som ohälsotalet uppgick . För kvinnor uppgick ohälsotalet och för män . Kvinnor står således för en betydligt större del av sjukfrånvaron än män. Jämfört med motsvarande tidpunkt 2015 innebär detta att ohälsotalet minskat marginellt för såväl kvinnor som män. Ohälsotalet uppvisade –2012 en minskning för att därefter plana ut. har nivån minskat marginellt den andra halvan av året, som en följd av att sjukpenning- dagarnas bidrag till ohälsotalet slutat att öka, och sjuk- och aktivitetsersättningen fortsatt sin kontinuerliga minskning. P R O P . 2 0 17 / 1 8: 1 U T G I F TS O M R Å D E 1 0 Diagram 3.1 Ohälsotalet uppdelat på sjuk- och rehabilite- ringspenning (Sjp-delen) respektive sjuk- och aktivitetsersättning (SA-delen), 2016 Det kan konstateras utifrån diagram 3.1 att nivån på ohälsotalet varit relativt stabil och även – sett till historiska nivåer – relativt låg . Underliggande finns dock en instabilitet i förhållandet mellan sjukfall och SA i ohälsotalet; sammansättningen av antalet utbetalade dagar med sjuk- och rehabiliteringspenning respektive sjuk- och aktivitetsersättning har förändrats . Antalet personer som har sjukersättning har minskat, vilket till stor del kan förklaras av att nybeviljandet av ersättningen har varit lågt i kombination med att många personer har över- gått från sjukersättning till ålderspension. Ny- beviljandet 2016 har dessutom varit relativt lågt jämfört . Eftersom antalet sjukfall och därmed antalet som har sjuk- eller rehabilite- ringspenning har ökat , innebär det sammantaget att det har skett en omfördelning inom ohälsotalet mellan antalet personer som har sjuk- och rehabiliterings- penning respektive sjuk- och aktivitetsersätt- ning. 2 I denna benämning ingår följande länder: , , , , , , , , , , , , , och . P R O P . 2 0 17 / 1 8: 1 U T G I F TS O M R Å D E 1 0 Diagram 3.2 Ohälsotalet 2016 efter ålder och kön Diagram 3.3 Sjukpenningtalet för kvinnor och män 95 96 97 98 99 00 01 02 03 04 05 06 07 Som framgår i diagram 3.2 skiljer sig ohälsotalet åt beroende på kön och ålder. Exempelvis är ohälsotalet nära så högt bland 50–59- åringar som bland 30–39-åringar. Vidare har kvinnor ett högre ohälsotal än män i samtliga åldersgrupper eller äldre. Sammantaget är kvinnors ohälsotal högre än mäns. Minskande sjukpenningtal men ökade skillnader mellan kvinnor och män Sjukpenningtalets ökningstakt har avstannat och uppmättes ett minskande sjukpenningtal. uppgick sjukpenningtalet , upp- delat för kvinnor och för män. Som tidigare nämnts har regeringen satt ett mål om att sjukpenningtalet ska vara högst 9,0 vid utgången av 2020. Regeringen bedömer att detta mål har förutsättningar att infrias. Vid utgången av 2016 hade kvinnor ett högre sjukpenningtal än män, vilket är en ökning jämfört med . Ökningen av påbörjade sjukfall har avstannat De senaste årens ökning av påbörjade sjukfall är en central komponent bakom uppgången i sjuk- penningtalet. Inflödet till sjukpenningen var som lägst 2009–2010. Då var det omkring 250 000 sjukfall som påbörjades och som varade minst (150 000 kvinnor, 100 000 män). Fram till slutet av 2015 var det närmast en kontinuerlig ökning av inflödet. Därefter har ökningen avstannat. är det ca 370 000 fall som blir minst långa på årsbasis (235 000 kvinnor, 135 000 män). Ett ökat antal sjukfall bland kvinnor svarar därmed för mer- parten av ökningen. Diagram 3.4 Antal påbörjade sjukfall som blivit minst långa Sjukfall kortare än avslutas tidigare I följande avsnitt studeras hur snabbt sjukfallen per diagnos har avslutats , där utvecklingen jämförs med 2015. Av diagram 3.5 och 3.6 framgår först och främst att sjukfall med psykiatriska diagnoser i genomsnitt pågår längre än övriga diagnoser. Av diagram- men kan även utläsas att fler sjukfall avslutades snabbare 2016 än 2015. Kurvan är brantare än den , vilket innebär att en större andel av sjukfallen 2016 hade avslutats . Särskilt tydlig är effekten runt dag 180, vilket sammanfaller med en stärkt sjukfallshandläggning på och antalet genomförda bedömningar enligt reha- biliteringskedjan . har fått i uppdrag att studera sysselsättningen och försörjningen bland de kvinnor och män som nekas sjukpenning efter dag 180 i rehabiliteringskedjan (S2017/01559/SF [delvis]). Diagram 3.5 Andelen sjukfall som blivit eller längre som kvarstår vid olika fallängder upp till dag 240. Kvinnor med psykiatriska- resp. övriga diagnoser. Avser sjukfall som startade resp. år. P R O P . 2 0 17 / 1 8: 1 U T G I F TS O M R Å D E 1 0 Diagram 3.6 Andelen sjukfall som blivit eller längre som kvarstår vid olika fallängder upp till dag 240. Män med psykiatriska- resp. övriga diagnoser. Avser sjukfall som startade resp. år. Antalet pågående sjukfall har varierat kraftigt under . uppgick det totala antalet till över 300 000 . Därefter minskade antalet till som lägst knappt 100 000 2010. Antalet pågående sjukfall har ökat och uppgick till 197 000. An- delen kvinnor bland sjukfallen är . Det är ett förhållande som varit relativt stabilt . Uppdelat efter fallängd ser utvecklingen olika ut beroende på vilka fallängder som studeras. För sjukfall som pågått än har antalet sjukfall börjat minska , detta gäller för såväl kvinnor som män (se avsnitt om startade sjukfall ovan). Däremot fortsätter antalet sjukfall som pågått att öka i antal, vilket synlig- görs i diagram 3.7. P R O P . 2 0 17 / 1 8: 1 U T G I F TS O M R Å D E 1 0 Diagram 3.7 Antalet pågående sjukfall 2017 uppdelat på fallängd och kön Det finns regionala skillnader i sjukfrånvaro Det är välkänt att det finns regionala skillnader i sjukfrånvaro. Sådana skillnader kan delvis för- av olikheter i befolkningens demografiska struktur länen emellan, men en del av skillnader- na kan även bero på andra faktorer som exem- pelvis bristande likformighet i tillämpningen och nyttjandet av sjukförsäkringen. Ett antal rapporter har pekat på att sådana brister i lik- formighet existerar.3 redovisade delrapporten på regeringsuppdrag angående sjukskrivningsmönster (S2016/04582/SF). I redovisningen framgår det att det finns regionala skillnader i sjukförsäkringens utfall, både vad gäller längden på sjukfall och förekomsten av deltidssjukskrivning. Sammantaget för alla diagnoser fann de en 19 procentig variation av sjukfallslängder på vårdgivarnivå. De största variationerna finns inom de psykiatriska diagnoserna. För t.ex. diagnosen ”anpassnings- störningar och reaktioner på svår stress” var det av variationen i sjukfallslängder som kunde hänföras till skillnader mellan vårdgivare. Studien pekar därför på att det finns utrymme för ökad likformighet i sjukskrivnings- praxis främst när det gäller de psykiatriska diagnoserna. Studien visar även att det regionala mönstret för sjukfallslängder är relativt oberoende av diagnos samt när det gäller deltidssjukskrivning också stabilt . gör bedömningen att detta indikerar att mönstret kan bero på etablerade skillnader i sjukskrivningspraxis i olika delar av landet. kommer Försäk- ringskassan och att redovisa nästa del i detta uppdrag som handlar om att jämföra och analysera om det finns skillnader i sjukskriv- ningspraxis som beror på hur vården arbetar med sjukskrivningsfrågan. Myndigheterna ska även lämna förslag på hur transparenta jämförelser och löpande uppföljning av sjukskrivnings- mönster kan utvecklas. 3 Se bl.a. ISF 2010:6 Regionala skillnader i sjukförsäkringens utfall, 2017:3 Sjukskrivningsmönster. Fördjupningsruta oförklarade skillnader i regional sjukfrånvaro på länsnivå I det följande redovisas en metod som utvecklats inom för att jämföra länens genomsnittliga sjukfrånvaro där hänsyn tas till hur befolkningssammansättningen med av- seende på kön, ålder och utbildningsnivå ser ut i respektive län. Riksgenomsnitt för antalet netto- dagar under kalenderåret beräknas per ålder (ettårsklasser 16–), kön och utbildnings- nivå. När riksgenomsnittets sjukfrånvaro per egenskapskombination tilldelas varje individ i ett län med motsvarande egenskaper erhålls ett standardiserat genomsnittligt antal sjukpenning- dagar för länet totalt sett. Tolkningen av detta standardiserade genomsnitt är att om länets individer skulle varit sjukskrivna i samma utsträckning som deras motsvarigheter i riket med avseende på ålder, kön och utbildning skulle sjukfrånvaron i länet varit enligt det standardiserade talet. är därmed ett ”förväntat” genomsnittligt antal sjukpenningdagar per person i länet givet dess befolkningssammansättning. Detta standardise- rade genomsnitt kan då jämföras med det observerade för länet (faktiskt genomsnittligt antal sjukpenningdagar netto per person 16–). Resultatet framgår av diagram 3.8 och 3.9. Diagram 3.8 Genomsnittligt antal nettodagar sjukpenning per person och län, kvinnor 2015 län län län län län län Västra län Källa: beräkningar i , SCB Not: sorterat på differens mellan observerat och standardiserat värde P R O P . 2 0 17 / 1 8: 1 U T G I F TS O M R Å D E 1 0 Diagram 3.9 Genomsnittligt antal nettodagar sjukpenning per person och län, män 2015 län Västra län län län Källa: beräkningar i , SCB Not: sorterat på differens mellan observerat och standardiserat värde När de standardiserade värdena jämförs mellan länen kan det konstateras att dessa skiljer sig åt - detta är ett uttryck för att länens demografiska förutsättningar är olika och att län med högre medelålder och lägre utbildningsnivå än genomsnittet för riket förväntas ha en högre sjukfrånvaro. Det centrala i analysen är dock hur respektive läns observerade utfall förhåller sig till det standardiserade. En del av skillnaden mellan länets observerade och standardiserade värde beror på bristande likformighet och kan därför betecknas som osaklig. I diagrammen har länen sorterats efter hur stor skillnaden är mellan observerad och standardiserad sjukfrånvaro. Länen längst till vänster har därmed, enligt denna ansats, en sjukfrånvaro som understiger den befolkningsmässigt ”förväntade” sjuk- frånvaron. På motsvarande sätt har län som ligger högerut i diagrammen, där den observerade sjukfrånvaron överstiger den standardiserade, en sjukfrånvaro som är högre än vad den befolkningsmässiga sammansättningen motiverar. Skillnaderna varierar beroende på län och kön. Det kan konstateras att det finns ett positivt samband mellan länets absoluta observerade nivå och förhållandet till den standardiserade nivån. För kvinnor i är den observerade sjukfrånvaron exempelvis högre än den standardiserade per person och år vilket motsvarar en relativ avvikelse om . För kvinnor i understiger den observerade sjukfrånvaron den standardiserade P R O P . 2 0 17 / 1 8: 1 U T G I F TS O M R Å D E 1 0 I genomsnitt är dessa avvikelser per län för kvinnor och för män.4 De oförklarade variationerna per län är därmed i genomsnitt större för kvinnor än män. Regionala variationer har förekommit Genom att beräkna den genomsnittliga avvikel- sen per län mellan observerad och standardiserad sjukfrånvaro för åren 2006–2014 framgår att den regionala variationen har förändrats . Resultaten redovisas i diagram 3.10. Diagram 3.10 Genomsnittlig relativ avvikelse per län mellan observerad och standardiserad sjukfrånvaro 2006-2015 Källa: beräkningar i , SCB Den utifrån befolkningssammansättningen oförklarade sjukfrånvaron per län har varit lägre för män än för kvinnor.