prop · H40386 · 2017-01-24 00:00:00 — sig efter beslutet att rätten till bistånd upphört eller att personen rent faktiskt inte flyttar ut trots uppmaningar, kan vara sådana särskilda omständigheter som talar för att åtgärden inte kommer att kunna utföras utan att en polismans särskilda befogenheter enligt polislagen behöver Det kan i undantagsfall finnas synnerliga skäl för att begära polisens handräckning, exempelvis om det kan antas att en polismans närvaro skulle ha en lugnande inverkan på situationen då den enskilde ska förmås att lämna sin plats vid anläggningsboendet. sammanhang har risken för att den enskilde skadar sig själv lyfts fram som ett exempel på när det kan finnas synnerliga skäl (jfr prop. 2016/17:57 Transporter av frihetsberövade, s. 77). Som JO anför är det bestämmelserna i 10 § första stycket 1 och 6 som utgör det lagstöd som krävs för en eventuell våldsanvändning från polisens sida. myndigheten invänder emellertid att förslaget inte ligger i linje med vad regeringen aviserat om att polisens arbetsuppgifter ska renodlas. bakgrund av vad som anges ovan står det dock klart att handräckning endast kan komma i fråga i de fall då polisens exklusiva befogenheter be- Förslaget kan således inte ses som ett avsteg från renodlingen av väcker också frågan vilken laglig rätt de har att ta sig in i ett anläggningsboende. Den som bor i anläggningsboendet gör det på grund av ett biståndsbeslut om rätt till logi. Det handlar alltså inte om någon civilrättslig nyttjanderätt för den enskilde. När rätten till bistånd upphör kan den enskilde inte längre göra gällande någon rätt till boendet. har därför i det skedet möjlighet att ta sig in dit. hjälper enligt den föreslagna bestämmelsen har samma rätt som att ta sig in i anläggningsboendet. Någon särskild regel som ger Prop. 2016/17:86 denna rätt behöver alltså inte införas. Avsikten med förslaget om att införa en handräckningsbestämmelse är endast att se till att den eller de personer som inte längre har rätt till logi lämnar sina platser vid anläggningsboendet. Handräckningen är således avslutad när detta har skett. ansvarar därför inte för eventuella efterföljande transporter av personen eller för personens eventuella tillhörigheter. önskar emellertid ett förtydligande kring hur den enskildes tillhörigheter ska hanteras. De boende har vanligtvis inte några större mängder bohag. Den egendom som trots allt kan finnas tillhör ofta den enskilde med äganderätt. Den enskilde har samma intresse av att denna egendom omhändertas och bevaras som enskilda har i andra liknande situationer. Det saknas därför skäl att införa någon särskild reglering av frågan om vad som ska göras med eventuella tillhörigheter som den enskilde inte tar med sig då denne lämnar boendet. Ansvaret för denna egendom får även fortsättningsvis i första hand ligga på . Kammarrätten i invänder när det gäller placeringen av paragrafen att den föreslagna handräckningsbestämmelsen möjligen inte reglerar rätten till bistånd och därför borde placeras under någon annan rubrik. Den föreslagna regleringen har dock ett sådant samband med rätten till bistånd att regeln, som föreslås i det remitterade utkastet till lagrådsremiss, bör placeras under den rubriken. Regeringens förslag: Lagändringen ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Det behövs inte några övergångs- Utkastets förslag och bedömning överensstämmer med regeringens frånsett att ett tidigare ikraftträdande föreslås. Remissinstanserna har inte några invändningar mot förslaget och bedömningen. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Det är angeläget att lagändringen träder i kraft . Därför föreslås att den ska träda i kraft . Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. Kostnader och andra konsekvenser Regeringens bedömning: Förslaget bedöms medföra att statens kostnader för mottagande minskar med anledning av att ett ökat antal För innebär förslaget en ny 2016/17:86 arbetsuppgift som kommer att leda till en ökad arbetsbörda. Hur stort behovet av handräckning kommer att bli är ännu osäkert, men bedöms vara förhållandevis litet. Regeringens bedömning är att arbetet för ska hanteras inom befintliga ramar. Sammantaget bedöms förslaget innebära att kostnaderna för staten minskar. Utkastets bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna har inga in- vändningar mot bedömningen. ifrågasätter regeringens bedömning om att behovet av handräckning kommer att bli förhållandevis litet och kostnaderna begränsade samt att merarbete kan hanteras inom befintliga ramar. Myndigheten vill särskilt peka på att många av de handräckningar som kan komma att begäras, troligen kommer att behöva utföras i områden utanför storstäderna, där polisens medverkan kräver längre restider. Skälen för regeringens bedömning: Förslaget syftar till att utlänningar som inte längre har rätt till bistånd i form av logi ska kunna förmås att lämna de anläggningsboenden där de vistas. Detta innebär att boendeplatser frigörs för asylsökande som har rätt till logi på anläggningsboende, samt att behovet av boendeplatser i mottagningssystemet minskar. Den nya bestämmelsen bedöms därmed medföra kostnadsbesparingar för staten genom att anslaget 1.2 Ersättningar och bostadskostnader under utgiftsområde 8 Migration belastas i mindre utsträckning. Förslaget innebär merarbete och ökade kostnader för som får en ny arbetsuppgift. Eftersom omfattningen av behovet av handräckning har varit osäker har det varit svårt att bedöma omfattningen av merarbete och kostnadsökningen. Regeringen avser att följa frågan och kommer vid behov att återkomma till den. Som redovisas i avsnitt 4.1 har begärt handräckning i av de fall där rätten till bistånd enligt LMA har upphört. En effektiv handräckningsbestämmelse bedöms minska incitamenten att stanna kvar i boendet betydligt, vilket bör medföra att andelen ärenden där handräckning kan bli aktuell kommer att bli lägre än . bedöms behovet av handräckning bli förhållandevis litet och kostnaderna begränsade. Regeringens bedömning är därför att arbetet ska hanteras inom befintliga ramar. Betydligt fler män än kvinnor söker asyl i , vilket får genomslag även när det gäller beslut om upphörande av rätten till bistånd enligt LMA och i förlängningen när det gäller handräckning. Även om förslaget är könsneutralt utformat kommer därför fler män än kvinnor att direkt beröras av förslaget. Trots att förslaget berör fler män än kvinnor finns det inte någon konflikt mellan förslaget och regeringens arbete för att uppnå de jämställdhetspolitiska målen. Utlänningar under samt de som bor tillsammans med barn är, som anges i avsnitt 4.1, undantagna från den nya regleringen i LMA om att rätten till bistånd upphör för den som har ett beslut om avvisning eller utvisning som har fått laga kraft. För dem som förlorat rätten till bistånd enligt LMA till följd av den Prop. 2016/17:86 lagändring som trädde i kraft , bedöms förslaget inte ha några särskilda konsekvenser varken för kvinnor eller för barn. När det gäller den kategori som förlorar rätten till ersättning enligt LMA till följd av en kommunplacering så ingår också barnfamiljer. En kommunplacering är dock ett led i integrationsprocessen. Kommunplaceringen innebär att den placerade får tillgång till välfärdssystemen och får anses vara till den enskildes fördel, även om det med långa vistelsetider på anläggningsboenden och svårigheter för kommunerna att ordna fram lämpliga boenden kan finnas ett motstånd från de kommunplacerades sida mot att lämna det invanda boendet. När en person som har logi i ett anläggningsboende kommunplaceras bekostar resan till den nya bosättningsorten. kan också ersätta kostnader för transport av bagage för den som efter uppehållstillstånd flyttar från ett anläggningsboende till en bostad i den anvisade kommunen. Det har inte hänt vid särskilt många tillfällen att någon vägrat bege sig till en anvisningskommun och eventuella handräckningar i dessa situationer bedöms även fortsättningsvis bli ovanliga. Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. 12 a § Om begär det ska lämna den hjälp som behövs för att verkställa ett beslut enligt denna lag att en utlänning som inte längre har rätt till bistånd i form av logi ska lämna sin plats vid anläggningsboendet. Hjälp enligt första stycket får begäras endast om 1.det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att en polismans särskilda befogenheter enligt 10 eller 10 a § polislagen (1984:387) behöver tillgripas, eller 2.det annars finns synnerliga skäl. Paragrafen, som är ny, innehåller en handräckningsbestämmelse. Övervägandena finns i avsnitt 4.2. I första stycket ges en möjlighet att begära den hjälp av som behövs för att en utlänning som inte längre har rätt till bistånd i form av logi enligt lagen ska lämna sin plats vid anläggningsboendet. Förlusten av rätten till bistånd enligt LMA kommer till uttryck i ett beslut fattat av . Beslutet om upphörande av rätten till bistånd är överklagbart men gäller . Den enskilde har dock möjlighet att enligt 28 § förvaltningsprocesslagen begära inhibition av beslutet. Av samma paragraf följer att , om inhibition meddelas, inte längre har möjlighet att begära hjälp från med att verkställa beslutet. En ansökan om inhibition ska prövas skyndsamt. Om en sådan ansökan har lämnats in bör avvakta med att begära hjälp av till dess att inhibitionsfrågan har prövats. Avsikten är endast att se till att den eller de personer som inte längre har rätt till logi lämnar sina platser vid anläggningsboendet. räckningen är således avslutad när så har skett. svarar därför inte för eventuella efterföljande transporter av personen eller för utlänningens eventuella tillhörigheter. Detta ansvar ligger även I andra stycket anges under vilka förutsättningar biträde får begäras Syftet är att säkerställa att resurser tas i anspråk för handräckning endast när det är nödvändigt. stycket följer att en begäran om handräckning endast får göras om det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att polisens särskilda befogenheter enligt 10 eller 10 a § polislagen (1984:387), dvs. att använda våld eller tvång eller belägga någon med fängsel, behöver tillgripas, eller om det annars finns En särskild omständighet kan vara att den enskilde har uttalat att han eller hon inte har för avsikt att frivilligt rätta sig efter beslutet att rätten till bistånd upphört eller att personen rent faktiskt inte flyttar ut ur anläggningsboendet trots uppmaningar. kan vara att det kan antas att en polismans närvaro skulle ha en lugnande inverkan på situationen när den enskilde ska förmås att lämna sin plats Av 10 § första stycket 1 och 6 polislagen följer att en polisman, i den mån andra medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna är försvarligt, får använda våld för att genomföra en tjänsteåtgärd, om han eller hon möts med våld eller hot om våld. samma förutsättningar får en polisman använda våld för att genomföra en tjänsteåtgärd när polismannen med laga stöd ska bereda sig tillträde till, avspärra, tillstänga eller utrymma en byggnad, ett rum eller område, eller biträda någon i myndighetsutövning med en sådan eller någon liknande När rätten till bistånd har upphört har den enskilde inte längre någon rätt till boendet. har därför rätt att ta sig in där. När hjälper enligt bestämmelsen har samma rätt som att ta sig in i Utgångspunkten är alltså att den som inte längre har rätt till logi på ett anläggningsboende ska uppmanas att frivilligt avflytta. sådan uppmaning inte följs bör möjligheten att avlägsna utlänningen med våld eller tvång komma i fråga. Om rätten till bistånd upphör för en barnfamilj till följd av en kommunplacering ska bestämmelsen tillämpas med särskild restriktivitet. En utgångspunkt är att barn inte i onödan ska utsättas för tvångsåtgärder med inslag av våld och att barnets bästa i enlighet med genomföras med särskild försiktighet och på ett barnanpassat sätt, med hänsyn till det enskilda barnets situation och erfarenheter. Om hjälp begärs är skyldig att verkställa åtgärden. ska endast pröva om de formella förutsättningarna för handräckning är uppfyllda. Detta innebär att prövningen endast kan omfatta uppdragsgivarens behörighet och om begäran om handräckning är lagligen grundad. Det betyder också att en handräckningsåtgärd inte kan avslutas och lämnas åter till den beställande myndigheten om personen som ska avlägsnas är lugn och medverkar frivilligt när handräckningsåtgärden inleds. Handräckning kan inte heller nekas med hänvisning till resursbrist eller liknande. Det är givetvis angeläget att avlägsnandet av den som inte längre har rätt till logi vid ett anläggningsboende sker inom rimlig tid från det att rätten till logi upphör. Åtgärden är dock inte av en sådan akut natur att den behöver vidtas , utan det bör finnas möjlighet för att samråda med så att inte handräckningen på ett orimligt sätt påverkar övriga verksamhet. Sammanfattning av utkast till lagrådsremiss I utkastet till lagrådsremiss föreslås att får rätt att begära handräckning från för att säkerställa att den som inte längre har rätt till bistånd i form av logi enligt lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. lämnar sin plats vid anläggnings- En begäran om handräckning ska få göras endast om det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att en polismans särskilda befogenhet att använda våld behöver tillgripas eller om det annars finns synnerliga skäl. Lagändringen föreslås träda i kraft . Lagförslagen i utkast till lagrådsremiss Förslag till lag om ändring i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. Härigenom föreskrivs att det i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. ska införas en ny paragraf, 12 a §, av följande lydelse. Om begär det ska lämna den hjälp som behövs för att verkställa ett beslut enligt denna lag att en utlänning som inte längre har rätt till bistånd i form av logi ska lämna sin plats vid anläggningsboendet. Hjälp enligt första stycket får begäras endast om 1.det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att en polismans särskilda befogenheter enligt 10 eller 10 a § polislagen (1984:387) behöver tillgripas, eller 2.det annars finns synnerliga Denna lag träder i kraft . Följande remissinstanser har inkommit med svar: ombudsmän (), , , Kammarrätten i , Förvaltningsrätten i , Justitiekanslern, myndigheten, , , Disk- kommittéernas riksråd (FARR), Rådgivningsbyrån för asylsökande och flyktingar samt kristna råd. Följande instanser har erbjudits att lämna yttrande men inte inkommit med något: för juridik, psykologi och socialt arbete och Kommuner och Landsting. Förslag till lag om ändring i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. Härigenom föreskrivs att det i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. ska införas en ny paragraf, 12 a §, av följande lydelse. Om begär det ska lämna den hjälp som behövs för att verkställa ett beslut enligt denna lag att en utlänning som inte längre har rätt till bistånd i form av logi ska lämna sin plats vid anläggningsboendet. Hjälp enligt första stycket får begäras endast om 1.det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att en polismans särskilda befogenheter enligt 10 eller 10 a § polislagen (1984:387) behöver tillgripas, eller 2.det annars finns synnerliga Denna lag träder i kraft . Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: F.d. justitierådet samt justitieråden och . En handräckningsbestämmelse i lagen om mottagande av asylsökande m.fl. Enligt en lagrådsremiss har regeringen () beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om ändring i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. Förslaget har inför Lagrådet föredragits av rättssakkunnige . Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet: trädde ändringar av rätten till bistånd enligt lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. (LMA) i kraft. Ändringarna innebär att vuxna personer utan barn som har ett av- eller utvisningsbeslut som har fått laga kraft och där en eventuell tidsfrist för frivillig avresa har löpt ut inte längre har rätt till bistånd med stöd av lagen. Under beredningen framförde att det fanns behov av en ordning för att säkerställa att personer som inte längre har rätt till logi i anläggningsboenden lämnar sina platser vid boendet. Något sådant förslag behandlades dock inte i det lagstiftningsarbetet. Inom utarbetades därefter ett utkast till lagrådsremiss med förslag att under vissa förutsättningar ska ha rätt att begära handräckning från för att säkerställa att den som inte längre har rätt till bistånd i form av logi lämnar sin plats vid ett anläggningsboende. Utkastet har remissbehandlats. I remissen konstaterades att det finns ett behov av att kunna förmå den som inte har rätt till logi enligt LMA att lämna sin plats vid anläggningsboendet, och att behovet inte kan lösas på ett lämpligt sätt med befintliga regler. Allmänt kan sägas att det remitterade förslaget var kortfattat motiverat och flera relevanta frågor inte närmare hade belysts. Exempelvis behandlades inte frågan om de av påtalade problemen skulle kunna lösas genom alternativa och mindre ingripande förfaranden. anförde i sitt remissvar att det uppstår en obalans mellan de fall där får möjlighet att hjälpa att avvisa asylsökanden från boendet och de fall där asylsökanden i och för sig inte flyttar självmant men det ändå saknas skäl att befara att beslutet inte kan verkställas utan polismans särskilda befogenheter att använda våld. Enligt kunde en alternativ lösning vara att myndigheten ges möjlighet att verkställa besluten direkt enligt reglerna i 16 kap. utsökningsbalken, vilket skulle förutsätta att det i LMA anges att verkställighet får ske enligt utsökningsbalkens regler. konstaterade också i sitt remissvar att det endast är i undantagsfall myndigheten behöver stöd av polisman vid avhysningar. I lagrådsremissen anförs, utan närmare motivering, att handräckning direkt av polisen skapar förutsättningar för ett ännu snabbare förfarande och att det finns ett antal frågor som skulle behöva övervägas om alternativ skulle genomföras. Det förslag som lämnas innebär därför att , under vissa förutsättningar, ska lämna den hjälp som behövs för att verkställa beslut enligt LMA om att en utlänning som inte längre har rätt till bistånd i form av logi ska lämna sin plats vid anläggningsboendet. I remissen konstateras att ett beslut att rätten till bistånd upphör gäller , 22 § tredje stycket LMA. hjälp med verkställighet kan således påkallas i omedelbar anslutning till beslut. Enligt Lagrådets mening är det otillfredsställande att inte alternativa möjligheter till den föreslagna ordningen analyserats. Genom ett utnyttjande av de förfaranden som normalt används vid avhysningsärenden skulle de regler som avser möjlighet till yttrande för den som ska avhysas, skäligt hänsynstagande till dennes situation och vissa tidsgränser för verkställigheten (jämför 16 kap. 2–3 §§ utsökningsbalken) kunna bli tillämpliga. Den i lagrådsremissen föreslagna ordningen med polishandräckning innehåller inga sådana möjligheter och regler. Den väcker därför frågor om rättssäkerhetssynpunkter blivit tillräckligt tillgodosedda. Det är en grundläggande rättssäkerhetsgaranti att tvister ska kunna prövas av domstol. Domstolsprövningen måste vara så utformad att den inrymmer tillfredsställande rättssäkerhetsgarantier t.ex. i form av rättvis rättegång och rätten att få domstolsprövning. Bestämmelser härom finns i 2 kap. 11 andra stycket regeringsformen och artikel 6 i . I remissen anges, som nämnts, att ett beslut om att rätten till bistånd upphör gäller . Men det anges också att beslutet kan överklagas och att det är möjligt för överinstansen att inhibera beslutet enligt 28 § förvaltningsprocesslagen (1971:291). När det finns ett beslut om att rätten till bistånd enligt LMA upphör, och beslutet inte är inhiberat, bör det enligt vad som anförs i remissen inte finnas något utrymme för någon ytterligare prövning av själva frågan om personen i fråga har rätt att bo kvar. Rättssäkerheten tillgodoses enligt vad som sägs i remissen på ett tillräckligt sätt genom de överklagandemöjligheter som finns och det krävs inga ytterligare möjligheter till överklagande för att krav på effektiva rättsmedel ska anses uppfyllda. Det anförda kan enligt Lagrådet ifrågasättas mot bakgrund av de rättssäkerhetsgarantier som uppställs i olika lagar. Artikel 6 i tillämpas i fråga om civila rättigheter. Vissa förfaranden faller därför utanför tillämpningsområdet. Det är fallet med sådana frågor som gäller viseringar, uppehållstillstånd och andra utlänningsrättsliga frågor. Det betyder bl.a. att artikeln inte är tillämplig på utvisnings- och utlämningsärenden (se Maaouia v. [GC], no. 39652/98, ECHR 2000-X). När det gäller rätten till sociala förmåner har rättspraxis emellertid utvecklats så att artikel 6:1 numera anses generellt tillämplig på sociala förmåner. Detta gäller under förutsättning att det enligt nationella regler finns en rätt till sådana förmåner och det inte endast är fråga om ett rent skönsmässigt beviljande av ekonomiska bidrag (, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 5 uppl. 2015, s. 170). I fallet Salesi v. , 26 February 1993, Series A no. 257-E ansåg rätten till socialhjälp utan varje anknytning till ett försäkringssystem vara en civil rättighet, eftersom det var fråga om en individuell lagreglerad rättighet av ekonomisk karaktär. På liknande sätt har ansett att artikel 6 i var tillämplig på en lagreglerad rätt till invalidpension (Schuler-Zgraggen v. , 24 1993, Series A no. 263 och Stamoulakatos v. (no. 2), , Reports of Judgments and Decisions 1997-VII). För svenskt vidkommande har tillämpat artikel 6:1 i på förfaranden om handikappersättning och arbetsskadeersättning (se bl.a. v. , no. 38978/97, ). Som anförs i remissen grundar sig rätten till logi enligt LMA inte på något civilrättsligt rättsförhållande, utan på ett beslut om bistånd. Av detta följer att rätt till logi upphör när rätten till bistånd upphör. Att detta också skulle innebära att rättssäkerhetsgarantierna är uppfyllda förefaller emellertid inte följa av det sagda. Det ska i detta sammanhang särskilt uppmärksammas att artikel 8 i har tillämpats i vissa fall avseende flyktings boende. Så skedde i fråga om avhysning av en internflykting utan domstolsbeslut från en bostad som han hade innehaft . I det fallet ansågs artikel 8 i ha kränkts (se Saghinadze and Others v. , no. 18768/05, 27 2010). Som lagförslaget i remissen är utformat lär rätten att få saken prövad falla när ett beslut om att bistånd i form av logi ska upphöra verkställs innan beslutet har vunnit laga kraft. Att frågan om av- eller utvisning avgjorts slutligt behöver emellertid inte nödvändigtvis medföra att överklagandemöjligheten är tillgodosedd för andra typer av beslut, även om dessa är kopplade till av- eller utvisningsfrågorna. Mot bakgrund av det anförda kan det som anförs i remissen beträffande rätten till domstolsprövning och effektiva rättsmedel ifrågasättas. Det anförda får betydelse för vilken ordning som ska anses vara den lämpligaste för verkställighet av ett beslut om att rätten till bistånd enligt LMA upphör. Sammanfattningsvis anser Lagrådet att det lämnade förslaget om handräckning av när en utlänning ska lämna sitt boende kan ifrågasättas ur rättsäkerhetssynpunkt. Det är uppenbart att en ytterligare bedömning i detta avseende krävs. För att minska riskerna för olämpliga konsekvenser bör i lagstiftningsarbetet övervägas sådana alternativa förfaranden som tar sin utgångspunkt i normalt tillämpade procedurer när någon ska tvingas flytta från bostadslägenheter eller andra utrymmen. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde