prop · H403180 · 2017-04-11 00:00:00 — Den ökning av antalet rättelser som kan beräknas bli följden av att möjligheten uttryckligen framhålls i lagbestämmelser – och som allmänt sett är önskvärd – får naturligtvis inte ske till priset av att parts intressen negligeras. Vad sagts om gynnande besluts principiella orubblighet är centralt. I en avslutande paragraf föreskrivs ytterligare att rättelse inte får ske förrän den som är part getts tillfälle att yttra sig, om det inte är uppenbart obehövligt. Att part ska underrättas om det beslut som ersätter det rättade framgår av lagens allmänna bestämmelser om underrättelse. Bestämmelserna om överklagande har byggts ut och innefattar enligt förslaget bl.a. tidigare saknade regler om besluts överklagbarhet och mera fullständiga föreskrifter om klagorätt, t.ex. vad gäller myndighets möjlig- heter i detta hänseende. Kriterierna för att ett beslut ska kunna överklagas och för att någon ska ha klagorätt har också formulerats på ett nytt sätt, som innebär att den ofta förekommande och missvisande anknytningen till förekomsten av s.k. rättsliga verkningar elimineras. Den ändrade vokabulären är på intet sätt av kosmetisk karaktär utan av saklig betyd- Det är fråga om en viss liberalisering av kraven för att överklag- andeinstitutet ska kunna användas, men framför allt skapas för både myndigheter och medborgare begripliga riktlinjer för hur prövningen ska ske, dvs. vilka kriterier som ska vara vägledande. Hela det lagtextkomplex som försetts med samlingsbeteckningen ”Över- klagande” presenteras i enklare och mera verklighetsanknutna termer, och systematiken har gjorts rakare och klarare. För att motverka den sammanblandning av beslutsmyndighetens och överinstansens uppgifter som på ett menligt sätt påverkat överklagandeinstitutets funktionssätt har vi bl.a. genom ny rubriksättning tydligt separerat respektive organs funk- Bestämmelserna i lagen (1986:1142) om överklagande av beslut av en- skilda organ med offentliga förvaltningsuppgifter har anpassats till vad vi beträffande där reglerade ämnen föreslår i den nya förvaltningslagen. Vi bedömer att reformen totalt sett medför besparingar. där vi föreslår åtgärder för att förbättra rättssäkerheten har vi också vägt Skyndsam handläggning har varit ett eget och Författningsförslagen i betänkandet En ny förvaltningslag (SOU 2010:29) 1 Förslag till förvaltningslag 1 § Denna lag gäller förvaltningsmyndigheternas handläggning av ären- den. Lagen ska också tillämpas vid domstolarnas handläggning av förvalt- ningsärenden. Bestämmelserna i 4–7 §§ gäller även annan förvaltningsverksamhet hos förvaltningsmyndigheter och domstolar. 2 § Bestämmelserna i 9–11, 14–17 och 19–47 §§ gäller inte sådana ären- den hos myndigheter i kommuner och landsting där besluten kan över- klagas enligt 10 kap. kommunallagen (1991:900). 3 § Om en annan lag innehåller någon föreskrift som avviker från denna lag, har den föreskriften företräde. Har regeringen med stöd av 8 kap. 13 § första stycket 2 regerings- formen2 meddelat föreskrifter om lån och bidrag av statliga medel som avviker från 35 och 36 §§ i denna lag, har dessa föreskrifter företräde. Grunderna för god förvaltning Legalitet, objektivitet och proportionalitet 4 § En myndighet får endast vidta åtgärder som har stöd i lag eller annan föreskrift. I sin verksamhet ska myndigheten iaktta saklighet och opartiskhet. Myndigheten får ingripa i ett väsentligt enskilt intresse endast om ingreppet kan antas leda till det avsedda resultatet. Ingreppet får aldrig vara mer långtgående än vad som behövs och får göras endast om det avsedda resultatet står i rimligt förhållande till de olägenheter som upp- står för den som ingreppet riktas mot. 5 § En myndighet ska se till att kontakterna med enskilda blir smidiga och enkla. Myndigheten ska lämna den enskilde sådan hjälp att han eller 2 8 kap. 7 § första stycket 2 regeringsformen enligt prop. 2009/10:80. hon kan tillvarata sina intressen i frågor som rör myndighetens verk- Hjälpen ska lämnas utan onödigt dröjsmål och i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. 6 § En myndighet ska vara tillgänglig för kontakter med enskilda. särskilda tider för att ta emot besök och telefonsamtal är bestämda, ska allmänheten underrättas om dem på lämpligt sätt. Myndigheten ska på lämpligt sätt anvisa den e-postadress eller annat elektroniskt mottagningsställe dit meddelanden kan sändas. delande anlänt till det anvisade mottagningsstället, ska myndigheten, om inte särskilt hinder möter, underrätta avsändaren om detta och ange tidpunkten för mottagandet. Om meddelandet eller bifogat material helt eller delvis inte har kunnat uppfattas, ska avsändaren underrättas även om det. 7 § Myndigheterna ska inom sina respektive verksamhetsområden sam- verka med varandra. En myndighet ska i den utsträckning som kan anses rimlig bistå den enskilde genom att själv inhämta upplysningar eller yttranden från andra Allmänna krav på handläggningen av ärenden 8 § Ett ärende ska handläggas så enkelt, snabbt och ekonomiskt som möj- ligt utan att den enskildes rättssäkerhet eftersätts. Handläggningen ska vara skriftlig. Om det inte är olämpligt, får myn- digheten dock bestämma att handläggningen helt eller delvis ska vara 9 § Den som är part i ett ärende har rätt att ta del av allt material som har Rätten att ta del av uppgifter gäller dock med de begränsningar som följer av 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). 10 § Om en myndighet bedömer att avgörandet i ett ärende, som väckts av en enskild part, kommer att bli väsentligt försenat, ska myndigheten med angivande av skälen underrätta parten om detta. 11 § Har förflutit utan att ett ärende, som väckts av en enskild part, blivit avgjort i första instans, kan parten skriftligen begära att så sker. Myndigheten ska från det att en sådan begäran gjorts antingen avgöra ärendet eller med angivande av skälen härför i ett särskilt beslut avslå framställningen. Ett sådant avslagsbeslut får överklagas i samma ordning som avgörandet i ärendet. Detta förfarande får endast tas i anspråk under ärendets handläggning. 12 § När en myndighet har kontakt med någon som inte behärskar svenska eller som är allvarligt hörsel- eller talskadad, ska myndigheten anlita tolk och låta översätta handlingar om det behövs för att den enskilde ska kunna ta till vara sin rätt. Med översättning jämställs beträffande den som är allvarligt synskadad överföring från punktskrift till vanlig skrift eller omvänt. 13 § Den som är part i ett ärende får anlita ombud eller biträde. Den som företräds av ombud ska dock medverka personligen, om myndigheten begär det. Myndigheten får begära att ett ombud styrker sin behörighet genom en skriftlig eller muntlig fullmakt, som ska innehålla uppgift om ombudets namn och uppdragets omfattning. Får ombudet sätta någon annan i sitt ställe, ska detta framgå av fullmakten. Styrker ett ombud inte sin behörighet, får myndigheten förelägga ombudet eller parten att avhjälpa bristen. Om en ansöknings- eller över- klagandehandling är undertecknad av ett ombud, ska det i föreläggandet anges att framställningen annars kan komma att avvisas. Ett ombud eller biträde som visat sig olämplig för sitt uppdrag får av myndigheten fråntas rätten att vidare befatta sig med ärendet. 14 § Den som tar sådan befattning med ett ärende att hans eller hennes medverkan vid handläggningen kan påverka utgången är jävig 1.om han eller hon själv eller någon närstående är part i ärendet eller kan antas i väsentlig mån påverkas av utgången, 2.om han eller hon eller någon närstående som ställföreträdare eller ombud företrätt den som är part i ärendet eller som kan antas i väsentlig mån påverkas av utgången, 3.om han eller hon genom att delta i den slutliga handläggningen av ett ärende hos en annan myndighet redan tagit ställning till frågor, som myndigheten efter överklagande eller på grund av tillsyn över den andra myndigheten har till uppgift att pröva, eller 4.om det i övrigt finns någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet till hans eller hennes opartiskhet i ärendet. Från jäv bortses när frågan om opartiskhet uppenbarligen saknar betydelse. 15 § Den som är jävig får inte handlägga ärendet eller närvara vid ärendets avgörande. Han eller hon får dock utföra sådana uppgifter som inte någon annan kan fullgöra utan olägligt dröjsmål. Den som känner till en omständighet som kan antas göra honom eller henne jävig ska anmäla detta. Har det uppkommit en fråga om jäv mot någon och har ersättare inte kallats in, ska myndigheten besluta i jävsfrågan. gäller får delta i prövningen av jävsfrågan endast om myndigheten annars inte är beslutför och någon annan inte kan tillkallas utan olägligt dröjs- 16 § En enskild kan väcka ett ärende hos en myndighet genom en ansökan, anmälan eller annan framställning. I framställningen ska anges namn, adress och andra sådana uppgifter som behövs för att myndigheten ska kunna komma i kontakt med den enskilde. Av framställningen ska framgå vad ärendet gäller och vad den enskilde vill att myndigheten ska göra. Om det inte är uppenbart onödigt, ska även framgå de omständigheter som ligger till grund för den enskildes begäran. Särskilda bestämmelser om ett överklagandes form och innehåll finns i 41 §. Behandling av bristfällig framställning 17 § Är en framställning ofullständig eller oklar, ska myndigheten i första hand inom ramen för sin allmänna serviceskyldighet hjälpa den enskilde till rätta. Är en kvarstående brist av sådan art att framställningen inte kan läggas till grund för en prövning i sak, får myndigheten förelägga den enskilde att avhjälpa bristen. I föreläggandet ska anges att framställningen annars kan komma att avvisas. 18 § En handling är inkommen till en myndighet den dag den anlänt till myndigheten eller kommit en behörig tjänsteman till handa. När en handling genom en postförsändelse eller en avi om betald post- försändelse som innehåller handlingen anlänt till en myndighet eller kommit en behörig tjänsteman till handa viss dag, ska handlingen anses ha kommit in närmast . En handling som finns i en myndighets brevlåda när myndigheten tömmer den första gången viss dag, ska anses ha kommit in närmast . En handling som sänts till ett anvisat elektroniskt mottagningsställe, ska anses ha kommit in när den tagits emot där. 19 § En myndighet ska se till att ett ärende blir utrett i den omfattning som dess beskaffenhet kräver. En enskild part, som väckt ett ärende hos en myndighet, ska ge in den utredning som är tillgänglig för parten och som parten vill åberopa till stöd för det framställda anspråket. Om myndigheten anser att utred- ningen är ofullständig, ska den ge parten anvisning om hur denna bör kompletteras. 20 § En enskild part som vill lämna uppgifter muntligt ska få tillfälle till det, om det inte framstår som obehövligt. Myndigheten bestämmer hur detta lämpligen ska ske. 21 § Om det inte är uppenbart obehövligt, ska en myndighet innan ett beslut meddelas underrätta den som är part om allt material av betydelse för detta och ge honom eller henne tillfälle att inom en bestämd tid yttra sig över det. Myndigheten får dock avstå från sådan kommunikation 1.om det kan befaras att det annars skulle bli avsevärt svårare att genomföra beslutet, eller 2.om ett väsentligt allmänt eller enskilt intresse kräver att beslutet meddelas . Myndigheten bestämmer på vilket sätt underrättelse ska ske. Underrätt- else får ske genom delgivning. Underrättelseskyldigheten gäller med de begränsningar som följer av 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). 22 § En myndighet kan genom remiss inhämta yttrande från andra myndigheter eller enskilda, om det behövs för att ett ärende ska bli till- fredsställande utrett. Behöver yttrande inhämtas från flera ska det göras , om det inte finns skäl för att välja ett annat tillvägagångssätt. Av remissen ska framgå vad yttrandet ska avse och inom vilken tid det ska ha kommit in. 23 § En myndighet som får uppgifter på annat sätt än genom en handling ska dokumentera dessa, om de kan ha betydelse för ett beslut i ärendet. Dokumentationen ska dateras och förses med notering om vem som utfört den. 24 § Beslut kan fattas av en ensam befattningshavare eller av flera gemensamt. Vid den slutliga handläggningen kan en föredragande och andra befattningshavare medverka utan att delta i avgörandet. När flera ska fatta beslut gemensamt och de inte kan enas, ska ord- föranden lägga fram de olika förslag till beslut som har väckts. Varje för- slag ska presenteras så att det kan besvaras med antingen ja eller nej. Sedan de som deltar i avgörandet har fått ta ställning till förslagen, med- delar ordföranden vad som enligt hans eller hennes uppfattning har Detta blir beslutet, om inte omröstning begärs. Om omröstning begärs, ska den ske öppet. Är förslagen fler än två, ska det först avgöras vilket förslag som ska ställas mot vad som enligt ord- förandens uppfattning hade beslutats. Utgången bestäms genom enkel Vid lika röstetal har ordföranden utslagsröst. Varje ledamot som deltar i den slutliga handläggningen är skyldig att delta även i avgörandet. Ingen är dock skyldig att rösta för mer än ett Ordföranden är alltid skyldig att rösta när det behövs för att ärendet ska 25 § När beslut fattas av flera gemensamt kan den som deltar i avgör- andet reservera sig mot detta genom att låta anteckna avvikande mening. Den som inte gör det ska anses ha ställt sig bakom beslutet. Oavsett vilken beslutsform som används har föredraganden och andra befattningshavare som är med om den slutliga handläggningen utan att delta i avgörandet rätt att få avvikande mening antecknad. Avvikande mening ska anmälas innan myndigheten expedierar beslutet eller på annat sätt gör det tillgängligt för utomstående. 26 § För varje skriftligt beslut ska det finnas en handling som visar 1.dagen för beslutet, 3.vem som har fattat beslutet, 4.vem som har varit föredragande, och 5.vem som har varit med vid den slutliga handläggningen utan att delta i avgörandet. 27 § Om det inte är uppenbart obehövligt, ska ett beslut som enligt 36 § får överklagas innehålla en klargörande motivering med uppgifter om vilka föreskrifter som tillämpats och vilka omständigheter som varit avgörande för utgången. Sådan motivering får dock helt eller delvis ute- lämnas 1.om det är nödvändigt med hänsyn till rikets säkerhet, skyddet för enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden eller något jämför- bart förhållande, eller 2.om ett väsentligt allmänt eller enskilt intresse kräver att beslutet meddelas . Har motivering utelämnats, ska myndigheten på begäran av enskild ge en sådan i efterhand, om det behövs för att han eller hon ska kunna ta till vara sin rätt. 28 § Om det inte är uppenbart obehövligt, ska den som är part i ett ärende underrättas om det fullständiga innehållet i ett beslut som meddelas i ärendet. Om parten får överklaga beslutet, ska underrättelse även ges om hur det kan ske. En sådan överklagandeanvisning ska innehålla information enligt vad som framgår av 41 och 42 §§. ska uppgift lämnas om sådana avvikande meningar som antecknats enligt 25 § eller särskilda bestämmelser. Myndigheten bestämmer på vilket sätt underrättelse ska ske. Om part begär det, ska underrättelse dock alltid ske skriftligt. Underrättelse får ske genom delgivning. Denna paragraf gäller också när någon annan som får överklaga beslutet begär att få ta del av det. 29 § Ett beslut som får överklagas får inte verkställas förrän klagotiden gått ut, om inte kretsen av klagoberättigade är så vid eller obestämd att denna tidpunkt inte kan fastställas. Klagotidens utgång behöver dock inte avvaktas, om beslutet endast gäller tillfälligt. Klagotidens utgång behöver inte heller avvaktas, om ett väsentligt allmänt eller enskilt intresse kräver att en myndighet verkställer beslutet . Innan verkställighet i sådant fall sker, ska myndigheten noga överväga omständigheter som talar för ett uppskov, såsom att beslutet medför mycket ingripande verkningar för enskild eller att verkställig- heten inte kan återgå, om beslutet efter överklagande skulle bli upphävt. Myndighetens rättelse av egna beslut Rättelse innan beslutet gjorts tillgängligt för utomstående 30 § En myndighet kan alltid rätta ett beslut innan det expedierats eller på annat sätt gjorts tillgängligt för utomstående. Efter denna tidpunkt kan beslutet rättas under de förutsättningar som anges i 31–33 §§. Rättelse på grund av skrivfel eller liknande 31 § Ett beslut, som innehåller en uppenbar oriktighet till följd av myn- dighetens eller någon annans skrivfel, räknefel eller liknande förbise- ende, får rättas av den myndighet som har meddelat beslutet. Rättelse av andra skäl 32 § Anser en myndighet att ett beslut, som den har meddelat som första instans, på grund av att nya omständigheter tillkommit eller av någon annan anledning är felaktigt, får myndigheten rätta beslutet. Är beslutet till sin karaktär gynnande för någon enskild part får dock rättelse endast ske 1.om det av beslutet eller de föreskrifter enligt vilka det meddelats framgår att det under vissa förutsättningar får återkallas, 2.om tvingande säkerhetsskäl kräver en omedelbar rättelse, eller 3. om beslutet blivit felaktigt till följd av att part lämnat oriktiga eller Är de i första stycket angivna förutsättningarna för rättelse uppfyllda och anser myndigheten att beslutet är uppenbart oriktigt i något väsent- ligt hänseende, ska beslutet rättas, om det kan ske snabbt och enkelt och utan att det blir till nackdel för någon enskild part. Rättelse efter det att beslutet överklagats 33 § Har ett beslut överklagats får det rättas enligt 32 § endast i sådant fall som avses i andra stycket i samma paragraf och under förutsättning att överklagandet och övriga handlingar i ärendet ännu inte enligt 44 § överlämnats till den instans som ska pröva överklagandet. Underrättelse till part i samband med rättelse 34 § Innan rättelse enligt 31–33 §§ sker, ska myndigheten ge den som är part tillfälle att yttra sig, om det inte är uppenbart obehövligt. ska underrättas om det beslut som ersätter det rättade framgår av 28 §. 35 § Beslut överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. 36 § Ett beslut får överklagas om det kan antas i väsentlig mån påverka någons situation i personligt, ekonomiskt eller annat hänseende. Ett beslut får dock inte överklagas om det gäller föreskrifter som avses i 8 kap. regeringsformen. 37 § En enskild vars situation i väsentlig mån kan antas påverkas av ett beslut får överklaga detta, om hans eller hennes intresse kunnat beaktas vid beslutets meddelande. 38 § En kommun får överklaga ett beslut av en statlig myndighet under samma förutsättningar som enligt 37 § gäller för en enskild. 39 § En statlig myndighet får inte överklaga beslut av en annan myndig- het utom i fall som avses i 40 §. 40 § Har en högre instans efter överklagande upphävt eller ändrat en myndighets beslut, får myndigheten överklaga detta avgörande. Överklagandets form och innehåll 41 § Ett beslut överklagas skriftligt. Överklagandet ställs till den högre instans som ska pröva det (överinstansen). I överklagandet ska klaganden ange det beslut som överklagas och den ändring som begärs. klagandet prövas av allmän förvaltningsdomstol, gäller ytterligare före- skrifter i 3 och 4 §§ förvaltningsprocesslagen (1971:291). 42 § Överklagandet ges in till den myndighet som har meddelat beslutet (beslutsmyndigheten). Det ska ha kommit in dit från den dag då klaganden genom myndigheten fick del av beslutet. Om klagan- den är en part som företräder det allmänna, ska överklagandet dock ha kommit in från den dag då beslutet meddelades. 43 § prövar om överklagandet har kommit in i rätt tid. Har det kommit in , ska myndigheten avvisa det, om inte annat följer av andra eller tredje stycket. Överklagandet ska inte avvisas, om förseningen beror på att myndig- heten inte har lämnat en korrekt underrättelse om hur man överklagar. Överklagandet ska inte heller avvisas, om det inom klagotiden har kommit in till överinstansen. I sådant fall ska överinstansen vidarebefor- dra överklagandet till beslutsmyndigheten och lämna uppgift om vilken dag överklagandet kom in till den högre instansen. 44 § Om överklagandet inte avvisas enligt 43 §, ska beslutsmyndigheten skyndsamt överlämna överklagandet och övriga handlingar i ärendet till överinstansen. Rättas det överklagade beslutet enligt 31–33 §§, ska även det nya beslutet överlämnas. 45 § Frågor om avvisning av ett överklagande av någon annan anledning än att det kommit in för sent avgörs av överinstansen. 46 § Överinstansen får bestämma att det överklagade beslutet tills vidare inte ska gälla. 47 § Bifalls ett överklagande av sådant avslagsbeslut som avses i 11 §, ska beslutsmyndigheten föreläggas att inom den tid som överinstansen bestämmer avgöra ärendet. Överinstansens beslut får inte överklagas. 1.Denna lag träder i kraft , då förvaltningslagen (1986:223) upphör att gälla. 2.Om en föreskrift som har beslutats av regeringen och som gäller vid lagens ikraftträdande avviker från denna lag, har föreskriften företräde även efter ikraftträdandet. 2Förslag till lag om ändring i lagen (1986:1142) om överklagande av beslut av enskilda organ med offentliga förvaltningsuppgifter Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1986:1142) om överklagande av beslut av enskilda organ med offentliga förvaltningsuppgifter dels att 2 och 3 §§ ska ha följande lydelse, dels att det i lagen ska införas en ny paragraf, 4 §, med följande lyd- else. Ett beslut överklagas skriftligt. Ett beslut överklagas skriftligt. skrivelsen skall klaganden ange överklagandet ska klaganden ange vilket beslut som överklagas och det beslut som överklagas och den den ändring i beslutet som han ändring som begärs. Skrivelsen ges in till den myn- dighet som skall pröva över- ytterligare föreskrifter i 3 och 4 §§ Den skall ha kommit in dit från den dag (1971:291). då klaganden fick del av beslutet. Den myndighet till vilken skrivelsen med överklagandet skall ges in prövar om skrivelsen har kommit in i rätt tid. Har skrivelsen kommit in , skall myndigheten avvisa den, om inte annat följer av andra eller tredje stycket. Skrivelsen skall inte avvisas, om förseningen beror på att det enskilda organet har lämnat kla- ganden en felaktig underrättelse om hur man överklagar. Skrivelsen skall inte heller avvisas, om den inom över- klagandetiden har kommit in till det enskilda organet. I ett sådant fall skall det enskilda organet vidarebefordra skrivelsen till myndigheten med uppgift om vilken dag skrivelsen kom in till organet. Överklagandet ges in till den myndighet som ska pröva det. Det ska ha kommit in dit från den dag då klaganden genom det enskilda organet fick del av beslutet. Den myndighet till vilken överklagandet ska ges in prövar om överklagandet har kommit in i rätt tid. Har det kommit in , ska myndigheten avvisa det, om inte annat följer av andra eller tredje stycket. Överklagandet ska inte avvisas, om förseningen beror på att det enskilda organet inte har lämnat en korrekt underrättelse om hur man överklagar. Överklagandet ska inte heller avvisas, om det inom klagotiden har kommit in till det enskilda organet. I sådant fall ska det enskilda organet vidarebefordra överklagandet till myndigheten och lämna uppgift om vilken dag överklagandet kom in till organet. Denna lag träder i kraft . Förteckning över remissinstanserna (SOU 2010:29) Remissvar har lämnats av ombudsmän, , Kammarrätten i , Förvaltningsrätten i , Förvalt- , , Säkerhetspolisen, Kriminal- Försvarsmakten, Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, Kust- bevakningen, , , , , , , , Tandvårds- och läkemedels- förmånsverket, Inspektionen för socialförsäkringen, Pensionsmyndig- heten, , , , Skatte- verket, , , Lotteriinspektionen, Kammarkollegiet, Statskontoret, för utveckling i staten, i , i , styrelsen i , i , skolinspektion, , Myndigheten för den för studiestöd, universitet, , , univer-