prop · H5031 · 2017-09-20 00:00:00 — ningen av förhållandet eller kontakten mellan Handikappförbunden), Forte, IFAU, och verksamhetsutövaren och den enskilde samt andra omständigheter av betydelse (1 kap. 4 § 3 Social och Mental Hälsa betonar att arbetsgivare måste kunna våga anställa människor med inriktar sig på att uppfylla ansvaret enligt regel- funktionsnedsättning och att resurser för stöd verket på arbetsmiljöområdet, och lyckas med och rehabilitering görs tillgängliga på ett enkelt det, ska inte behöva överväga ytterligare åtgärder och förutsägbart sätt så att arbetsgivaren rim- på grund av reglerna i diskrimineringslagen. ligen kan planera sin verksamhet. som diskrimineringslagen trädde i verket bedömer att det är mindre företag som generellt har störst behov av externt stöd vid arbetstagares återgång i arbete och Närings- livets anser att det är av stor vikt att uppmärksamma gruppen egenföretagare och kan inte se att den gruppen nämns, vilket man anser att den borde med tanke på hur dagens arbets- marknad ser ut. och Före- tagarna framhåller att arbetsgivarna har ett om- fattande ansvar för den arbetslivsinriktade reha- biliteringen och att det saknas behov av ytter- ligare reglering. För att ta tillvara de sjukskrivna medarbetarnas arbetsförmåga bör i stället tillför- säkras att informationsutbyte och samarbete mellan arbetsgivaren, vården och Försäkrings- kassan kommer till stånd. anser att den ökade sjukskrivningen av psykosocial karaktär har svag koppling till arbetet och har svårt att se att arbetsplatsen har lösningen på ohälsan. anser att det behövs en möjlighet att snabbt kunna erbjuda kontakt med kurator eller psykolog i primärvården. Svensk Försäkring anser att det är viktigt att underlätta för arbetsgivare och se till att det finns verktyg för att åstadkomma en snabb rehabilitering och återgång i arbete. Sådana insatser bör gå före krav på ytterligare administration för arbets- givaren. LO anser att det är positivt att rege- ringen, genom att tillsätta den arbetsgrupp som arbetat fram departementsskrivelsen, signalerar att man är medveten om de problem som finns när det gäller arbetsgivarens ansvar för arbetsanpassning, rehabilitering och återgång i arbete. LO anser dock att det behövs ett hel- hetsgrepp för att skapa ett system där olika lag- regler (offentligrättsliga och civilrättsliga) har- monierar med varandra. Skälen för regeringens bedömning Den rehabiliteringskedja som infördes i sjukförsäkringen fr.o.m. ställer ökade krav på individen att ha beredskap till omställning till nya arbetsuppgifter och/eller ny arbetsplats i anslutning till de olika tidpunkterna som anges. Regeringen anser att det behövs strukturer som ger den anställde en starkare ställning i rehabiliteringskedjan och att det på arbetsplatserna bör göras omsorgsfulla prövningar av vilka möjligheter som finns för återgång i arbete hos befintlig arbetsgivare. Arbetstagaren måste ha rätt att få sina möjligheter att återgå i arbete klarlagda och även kunna få de verkningsfulla insatser på P R O P . 2 0 17 / 1 8: 1 U T G I F TS O M R Å D E 1 0 arbetsplatsen som gör detta möjligt. Det är vik- tigt att den anställde ska kunna få stöd av sin fackliga organisation i detta sammanhang, men även berörda myndigheter som Försäkrings- kassan och bör ha ett ansvar för att se till att anställda får det stöd som kan behövas. Tidiga insatser bör främjas I de fall en person är sjukskriven kan det behöva vidtas anpassnings- och rehabiliteringsåtgärder på arbetsplatsen för att underlätta återgången till arbete. Arbetslivsinriktade rehabiliteringstjänster av olika slag erbjuds arbetsgivare inom alla sek- torer av arbetsmarknaden. Utförare är företags- hälsovården och andra leverantörer av sådana tjänster. Vissa försäkringsbolag erbjuder också arbetsgivare via rehabiliteringsförsäkringar arbetslivsinriktade rehabiliteringstjänster. Reha- biliteringskoordinatorer i hälso- och sjukvården kan också vara ett stöd i kontakterna mellan hälso- och sjukvården och arbetsgivare. En tidig kontakt mellan chefen, den anställde och en person med hälso- och sjukvårdskompe- tens kan skapa bättre förutsättningar för anpass- ning och rehabiliteringsplaner. Erfarenheterna från rehabiliteringsförsäkringar och företags- hälsovården visar att det är fullt möjligt att ini- tiera och genomföra rehabiliteringsinsatser tidigt i en sjukperiod. Mot denna bakgrund har promemorian identifierat följande faktorer som centrala för att åstadkomma effektiva arbets- platsinriktade rehabiliteringsåtgärder och stärka stödet till individen: –Arbetsgivaren och den anställde bör tidigt i sjukdomsfallet komma överens om vad som ska göras i en plan för återgång i arbete. –Arbetsgivaren ser till att denna plan med överenskomna åtgärder genomförs. –Arbetsgivaren bör vid behov anlita expert- stöd med rätt kompetens när denna plan tas fram och genomförs. Expertstödet kan be- stå av företagshälsovård, företagets egen HR-avdelning, rehabiliteringsförsäkringar eller liknande stöd. Vad gäller behovet av expertstöd så framgår av föreskrifter (AFS 2001:1) om arbetsanpassning och rehabili- tering att arbetsgivaren ska använda sak- kunnig hjälp utifrån om kompetensen inom den egna verksamheten inte räcker till. P R O P . 2 0 17 / 1 8: 1 U T G I F TS O M R Å D E 1 0 är en stor fördel om arbetsgivaren har till- gång till en särskild funktion – en s.k. reha- biliteringsledare – som har till uppgift att stödja chefen och den anställde under reha- biliteringsprocessen. Parlamentariska socialförsäkringsutredningen konstaterar i slutbetänkandet Mer trygghet och bättre försäkring (SOU 2015:21) att kunskaper- na om effektiva insatser som kan hjälpa sjuk- skrivna tillbaka till arbetet är bristfällig. Enligt utredningen råder det brist på effektstudier och innebörden av så kallad arbetslivsinriktad rehabi- litering är oklar, vilket gör det svårt att göra sammanställningar om effekter. Kommitténs slutsatser utifrån litteratursammanställningarna är att det finns stöd för följande egenskaper hos en struktur för återgång i arbete: –Tidig kontakt från arbetsgivare och er- bjudande om arbetsanpassning gynnar åter- gång i arbete. –Kontakt mellan arbetsgivare och hälso- och sjukvård är avgörande. –Det finns gott stöd för värdet av en koordi- nator som håller ihop processen. –Ett inledande samtal med individen om prognos och möjliga hinder och behov av åtgärder bör ske . –Den sjukskrivnes delaktighet i utform- ningen av åtgärdsprogram och kontinuerlig kommunikation är viktig. –Långtidsfrånvarande behöver förutom hälsofrämjande åtgärder hjälp med omställ- ning. Forte har inom ramen för rege- ringsuppdraget om forskningsprogrammet genomfört en internationell kunskaps- sammanställning med fokus på verkningsbara metoder för återgång i arbete. Slutsatserna från denna kunskapssamman- ställning är att multimodala interventioner som även omfattar insatser på arbetsplatsen är mer effektiva för återgång i arbete än andra enskilda insatser eller sedvanlig behandling vad gäller ryggbesvär och blandade besvär. Insatserna bör sättas in . Med multimodala interventioner avses en kombination av fysiska, psykiska och medicinska insatser. handlar om att förbereda den sjukfrånvarande för återgång i arbete, arbetsträning, anpassning av arbetsplatsen och arbetsuppgifterna, arbets- miljön och ergonomi (Rehabilitering och sam- ordning – ett regeringsuppdrag om att utvärdera, sammanställa och analysera resultat från forsk- ningsprogrammet Rehsam [S2014/5621/SF], delrapport 1 En kunskapssammanställning av forskningen inom Rehsam). Sammantaget kan det konstateras att det finns stöd för att tidiga arbetsplatsinriktade åtgärder har förutsättningar att leda till ökad återgång i arbete. Tydligt ansvar och utvecklat stöd Regeringen har bedömt olika alternativa lös- ningar för att stärka individens möjligheter till anpassning och rehabiliteringsinsatser. Dessa är följande: 1.En förtydligad lagreglerad skyldighet för arbetsgivaren att tillsammans med den an- ställde tidigt i en sjukperiod planera åt- gärder på arbetsplatsen som underlättar återgång i arbete. 2.Arbetsmarknadens parter kan göra avtals- överenskommelser som syftar till tidig ak- tivitet och förstärkta möjligheter för arbetstagaren att få anpassade eller nya arbetsuppgifter och rehabiliteringsinsatser. 3.Staten kan genom olika typer av stimulans- medel göra det mer attraktivt för arbets- givare att anlita företagshälsovård eller andra leverantörer av rehabiliteringstjänster. 4.En skärpt kontroll utifrån gällande regel- verk skulle kunna vara ett annat alternativ. 5.En kombination av punkt 1 och 3. Regeringen bedömer att den mest effektiva lös- ningen är en lagreglerad skyldighet för arbets- givaren att planera insatser som underlättar åter- gång i arbete kombinerad med utvidgat statligt stöd för att stimulera och underlätta arbets- platsinriktade rehabiliteringsinsatser. En lag- reglerad skyldighet har fördelen att den riktar sig till alla arbetsgivare och arbetstagare på hela arbetsmarknaden. En lagstiftning tydliggör också vad som åligger arbetsgivaren vid nedsatt arbetsförmåga på grund av sjukdom hos arbets- tagare. anges det i socialförsäkrings- balken att arbetsgivaren ska svara för att de åt- gärder vidtas som behövs för en effektiv rehabi- litering. Enligt den parlamentariska socialförsäk- ringsutredningen så upplever många små arbets- givare att deras ansvar är oklart. Det finns också felaktiga uppfattningar i dagens arbetsliv både bland arbetsgivare och bland arbetstagare att har ett större ansvar för reha- bilitering än vad lagstiftningen anger. Regeringen bedömer att kravet på tidiga insatser med en dokumenterad plan medför ett klargörande av arbetsgivarens ansvar för anpassning och rehabi- litering. En lagstiftning signalerar också att frågor som gäller anpassning och rehabilitering är viktiga i arbetslivet. En lagreglerad skyldighet för arbetsgivarna att ta fram en plan för återgång i arbete innebär stora skillnader jämfört med den skyldighet som fanns för arbetsgivare att utföra reha- biliteringsutredningar. Den dåvarande regle- ringen innebar att det var ansvar att ta fram planer utifrån arbetsgivarens rehabiliteringsutredningar. Det delade ansvaret bidrog till oklarheter kring ansvaret för rehabili- tering på arbetsplatserna. En lagreglerad skyldig- het för arbetsgivaren att ta fram en plan förtyd- ligar att det är arbetsgivarens ansvar att planera arbetstagarens återgång och att vidta nödvändiga rehabiliteringsåtgärder. Några remissinstanser bland annat ISF, , LRF och Arbetsgivar- verket anser att promemorian inte tillräckligt belyser skälen till att arbetsgivarens tidigare skyldighet att utföra rehabiliteringsutredningar togs bort. hänvisar till promemorian Avskaffande av arbetsgivarens ansvar för rehabiliteringsutredningar (S2006/10281/SF). I denna konstaterades att det ofta är sammansatta faktorer som ligger bakom långa sjukskrivningar och att det kan handla om förhållanden på arbetsplatsen, men att det handlar om faktorer som har med indivi- dens livssituation att göra. Enligt nämnda promemoria gäller detta inte minst vid exempel- vis utmattningsdepressioner och andra psykiska besvär. Det konstateras även att arbetsgivare oftast saknar den kompetens som behövs för att ta ställning till vad som bör göras i de fallen. Även Ds 2017:9 tar upp problemet med ökade sjukskrivningar på grund av psykisk ohälsa och konstaterar att arbetsgivare behöver ha expert- stöd i bedömningar av lämpliga åtgärder på arbetsplatsen. Regeringen anser därför att det är mer angeläget än tidigare att bygga ut stödet till arbetsgivare, så att de ges möjlighet till använda extern kompetens på området. P R O P . 2 0 17 / 1 8: 1 U T G I F TS O M R Å D E 1 0 En annan skillnad jämfört med lagstiftningen som den såg ut är införandet av de förändrade sjukförsäkringsreglerna , den så kallade rehabiliteringskedjan (prop. 2007/08:136 En reformerad sjukskrivnings- process för ökad återgång i arbete) Rehabilite- ringskedjan syftar till att ge både arbetstagare och arbetsgivare incitament till att vidta åtgärder som förkortar sjukperiodens längd. Med en lagreglerad skyldighet för arbetsgivare att till- sammans arbetstagaren planera åtgärder, som underlättar återgång i arbete, kompletteras reha- biliteringskedjan med ett reellt verktyg för både arbetstagare och arbetsgivare. ger staten stöd till arbetsgivare vid köp av utredningstjänster för att förebygga sjukfall och för att vid sjukfall öka arbetstagares möjligheter att återgå i arbete genom att stödja arbetsgivare att vidta tidiga och anpassade åt- gärder. Detta regleras i förordningen (2014:67) om bidrag till arbetsgivare för köp av arbets- platsnära stöd för återgång i arbete. Arbetsgivare efterfrågar i ökande utsträckning detta stöd. Enligt utvärdering av det arbetsplatsnära stödet efterfrågar arbetsgivare också att det arbetsplatsnära stödet bör kunna ge bidrag även för insatser på arbetsplatsen. Det anses vara särskilt viktigt för mindre arbets- givare. anser att det vore av värde om bidraget även kunde finansiera expert- stöd för arbetsgivare vid planering och genom- förande av åtgärder på arbetsplatsen. (Utvärdera och utveckla stödet till arbetsgivare, 2017). Regeringen bedömer att ett sådant expertstöd kan vara ett viktigt stöd för arbetsgivaren. I Ds 2017:9 gör arbetsgruppen en bedömning av på vilket sätt stödet borde utvecklas. Nästan samtliga remissinstanser har i sina remissyttran- den kommenterat arbetsgruppens bedömning och ställt sig positiva till en förändring. Flera av dessa har lämnat olika synpunkter på hur stödet borde vara utformat. Mot bakgrund av ovanstående och de lagänd- ringar som föreslås i denna proposition över- väger regeringen att i enlighet med prome- bedömning göra vissa förändringar i förordningen om bidrag till arbetsgivare för köp av arbetsplatsnära stöd för återgång i arbete. Regeringen överväger att utvidga det nuvarande bidraget till arbetsgivare för köp av arbetsplats- P R O P . 2 0 17 / 1 8: 1 U T G I F TS O M R Å D E 1 0 nära stödinsatser till att även omfatta planering, genomförande och uppföljning. Alla arbetsgivare bör kunna få ersättning för angivna utrednings- och rehabiliteringskostnader för arbetstagare på så sätt att arbetsgivaren kompenseras till hälften med ett tak på per arbetstagare och kalenderår. Det nuvarande beloppet bör höjas eftersom bidrag föreslås kunna ges för ytterligare insatser. Det är därför också lämp- ligare att begränsningen är kopplad till arbets- tagare och inte till insatser. Bidrag bör dock endast kunna lämnas med ett högsta belopp på maximalt per arbetsgivare och kalenderår. På det sättet torde särskilt små och medelstora arbetsgivare ges bättre förutsätt- ningar att erbjuda sjukfrånvarande arbetstagare ett bättre stöd för återgång i arbete. De insatser för vilka bidrag kan lämnas bör benämnas arbetsplatsinriktat rehabiliteringsstöd. 3.8.4Regeringens överväganden och förslag Plan för återgång i arbete Regeringens förslag: Om det kan antas att en försäkrads arbetsförmåga kommer att vara ned- satt på grund av sjukdom under minst ska arbetsgivaren senast den dag när den försäk- rades arbetsförmåga har varit nedsatt ha upprättat en plan för återgång i arbete. Om det har antagits att arbetsförmågan inte kommer att vara nedsatt under minst och det senare framkommer att nedsättningen av den försäkrades arbetsförmåga kan antas komma att fortgå under minst ska arbetsgivaren dock vara skyldig att omgående upprätta en sådan plan. En sådan plan ska inte behöva upp- rättas om det med hänsyn till den försäkrades hälsotillstånd klart framgår att den försäkrade inte kan återgå i arbete. Om hälsotillståndet senare förbättras ska det dock finnas en skyldig- het för arbetsgivaren att omgående upprätta en plan. Planen ska i den utsträckning som det är möjligt upprättas i samråd med den försäkrade. Arbetsgivaren ska vara skyldig att fortlöpande se till att planen för återgång i arbete följs och att det vid behov görs ändringar i den. Promemorians förslag: Överensstämmer i sak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser, kommuner och landsting (SKL), Svenska Läkar- sällskapet, Forte, IFAU, Funktionsrätt , TCO, , , , , , , kommun, Klippans kommun, kommun, och Arbetslivsresurs, tillstyrker att arbetsgivaren ges ett förtydligat ansvar. anser att förslaget är en förutsättning för att berörda aktörer ska ta sitt ansvar i sjukskrivnings- processen. och Statskontoret anser att förslaget om att arbetsgivare ska vara skyldiga att upprätta en plan för återgång i arbete tydliggör och konkretiserar arbetsgivarens nu- varande ansvar för medarbetarnas rehabilitering. Flertalet arbetsgivarorganisationer avstyrker förslaget. anser att nuvarande lagstiftning är fullt tillräcklig för att omhänderta arbetstagarens rätt till åtgärder på arbetsplatsen och underlätta tidig återgång i arbete. anser att det är i första hand som har ansvar och kompetens för att handha socialförsäkrings- systemet – inte enskilda arbetsgivare. och Vårdföretagarna anser att förslaget lägger en ensidig skyldighet om aktivt deltagande endast på arbetsgivaren. , Företagar- na, och anser att förslaget innebär en ytterligare regelbörda för arbetsgivarna. Sophia- hemmet Rehab Center och Svensk Försäkring anser att det inte finns något hinder för arbetsgivaren att ta fram rehabiliteringsplaner. Inspektionen för socialförsäkringen (ISF) anser att förslaget kan medföra att det blir otydligt vem som är huvudansvarig för rehabilitering och samordning. Enligt ISF kan med dagens system utöva större påtryckningar på och ge stöd till arbetsgivare än om arbets- givarna ges ansvaret för rehabiliteringen. ISF anser också att den försäkrade kan hamna i kläm och riskera sin rätt till sjukpenning då man menar att förslaget eliminerar den part (Försäk- ringskassan) som den försäkrade kan ha till hjälp vid en eventuell konflikt med arbetsgivaren. Skälen för regeringens förslag Som framgår av avsnitt 3.8.3 anser regeringen att individens möjligheter till rehabilitering bör stärkas. Åtgärder för återgång i arbete startar alltför sent och behöver tidigareläggas. Regeringen anser därför att arbetsgivaren, när arbetstagaren har avhållit sig från arbete på hel- eller deltid än , bör vara skyl- dig att ha tagit fram en plan för återgång i arbete för arbetstagaren. Det torde sällan vara nödvändigt att upprätta en plan för återgång i arbete om den försäkrade inom en inte alltför lång framtid kommer att återgå i arbete utan att rehabiliteringsinsatser behöver vidtas. Därför bör det inte vara en skyldighet att upp- rätta en plan om arbetstagaren antas helt återgå i arbete räknat från det att arbets- förmågan blev nedsatt. I dessa fall bör arbets- givaren dokumentera att arbetstagaren förväntas återgå i ordinarie arbete . Om arbets- givaren på detta sätt har gjort antagandet att en plan inte behöver upprättas med hänsyn till att arbetstagarens arbetsförmåga kommer att vara nedsatt än och det senare visar sig att arbetstagaren trots allt inte kan återgå fullt ut i arbete bör det vara en skyldighet att omgående upprätta en plan. Som LRF har yttrat bör lagtexten förtydligas på så sätt att det uttryckligen anges att den nedsatta arbetsförmåga som kan föranleda en skyldighet för arbetsgivaren att upprätta en plan ska vara föranledd av sjukdom. Några remissinstanser, bland annat och Företagarna anser att obliga- toriska rehabiliteringsplaner är en ytterligare regelbörda som läggs på arbetsgivarna. Flera remissinstanser, bl.a. , och har påpekat att det krävs medicinska underlag för att arbets- givaren ska kunna göra ett antagande om att arbetstagaren kan återgå i arbete . Regeringen konstaterar att arbetsgivaren i de flesta fall har tillgång till arbetstagarens läkar- intyg vilket underlättar denna bedömning. Om så inte skulle vara fallet så bör arbetsgivaren och arbetstagaren ändå kunna göra antaganden om återgång i arbete för de sjukperioder, som för- väntas avslutas . Vid osäkerhet gäller grundregeln att en plan ska tas fram . TCO anser att den föreslagna bestäm- melsen om att skyldighet att ta fram en plan avser de arbetstagare, som förväntas ha nedsatt P R O P . 2 0 17 / 1 8: 1 U T G I F TS O M R Å D E 1 0 arbetsförmåga än , ska ändras. Man framhåller att det blir tydligare och mer lättanvänt utan detta undantag, dvs. grundregeln om upprättande av plan alltid ska gälla. Regeringen anser att den föreslagna regle- ringen bör gälla eftersom planen inte bedöms nödvändig i de flesta fall där arbetstagare återgår i arbete och att arbetsgivaren därför inte bör belastas med att upprätta planer i onödan. Regeringen anser vidare att den nya arbetsuppgiften för arbetsgivarna att upprätta en plan inte bedöms vara alltför betungande eftersom det redan ingår i arbetsgivarens ansvar att uppmärksamma, arbeta med och vidta nöd- vändiga anpassnings- och rehabiliteringsåtgärder. Planen bör innehålla de åtgärder som behövs för att möjliggöra en återgång i ordinarie eller anpassat arbete så snart det är möjligt med hän- syn tagen till de besvär som arbetstagaren har eller kan antas få. Arbetsgivaren har i allmänhet god kunskap om sina anställda och deras resurser samt om vilka åtgärder som kan vidtas för att underlätta återgång i arbete. I detta avseende spelar arbets- givarens möjligheter att anpassa arbetsplatsen stor roll. Även arbetstagarorganisationerna har en viktig roll genom den kompetens och känne- dom som dessa har om arbetsplatsen. Arbets- givaren har ofta även tillgång till medicinsk in- formation i form av ett läkarintyg. Detta gör sammantaget arbetsgivaren till den lämpligaste parten att ansvara för att arbetstagarens behov av insatser på arbetsplatsen klarläggs och planeras. Några remissinstanser har synpunkter på tid- punkten för att upprätta en plan för återgång i arbete. i län, och anser att det är för tidigt att upprätta en plan . Statskontoret anser att utredning och planering av lämpliga åtgärder ofta involve- rar en extern part, till exempel hälso- och sjuk- vården, Arbetsförmedlingen eller företagshälso- vården, vilket utgör en risk för att den föreslagna tidsfristen inte är tillräcklig. Å andra sidan före- slår Företagshälsor att planen ska upp- rättas efter 21 dagars sjukfrånvaro och tillställas efter senast 30 dagars sjuk- frånvaro. kommun och kommun, och Företagarna anser att väntetider inom primär- och specialistvård kan försvåra möjligheterna att upprätta en plan . P R O P . 2 0 17 / 1 8: 1 U T G I F TS O M R Å D E 1 0 det inte innebär några större förändringar mot det sätt som arbetar och Bolags- verket konstaterar att förslaget följer de interna riktlinjer som redan finns på . Utifrån erfarenheter från rehabiliteringsför- säkringar och företagshälsovården är det fullt möjligt att initiera och genomföra rehabilite- ringsinsatser tidigt i en sjukperiod. Likaså angav den tidigare lagstiftningen avseende rehabilite- ringsutredning att utredning skulle påbörjas senast efter fyra veckors sjukfrånvaro för att rehabiliteringen skulle komma igång tidigt (22 kap. 3 § den upphävda lagen [1962:381] om allmän försäkring). Regeringen anser, utifrån en sammanvägd bedömning av ovanstående, att det är rimligt att en plan för återgång i arbete har upprättats räknat fr.o.m. den första sjukfrånvarodagen. Regeringen vill framhålla att ett av skälen till detta lagförslag är att tidiga insatser på arbets- platsen ska stimuleras. En sjukskriven arbets- tagare bör erbjudas möjligheter till anpassning och rehabilitering så att sjukperioden inte blir onödigt lång. Promemorians förslag om att en plan ska tas fram bedöms därför som ändamåls- enlig. Om det på grund av den anställdes sjukdom inte är möjligt att planera återgärder för återgång i arbete , räknat fr.o.m. den första sjukfrånvarodagen, så bör arbetsgivaren i planen göra ett ställningstagande att planeringen får anstå tills den anställdes hälsotillstånd har för- bättrats. Det bör inte vara nödvändigt att upp- rätta en plan om det med hänsyn till den försäk- rades hälsotillstånd klart framgår att den försäk- rade inte kan återgå i arbete.