prop · H40330 · 2017-01-10 00:00:00 — Tingsrätten kan också självmant ta upp frågan om att anordna godmanskap för fullmaktsgivaren (se 11 kap. 15 § ). Om fullmaktsgivaren har upprättat flera framtidsfullmakter, innefattar rättens prövning inte heller någon bedömning av hur dessa förhåller sig till varandra. Det är något som fullmaktshavaren har att förhålla sig till vid utförandet av sitt uppdrag. I andra stycket regleras vilken domstol som är behörig att handlägga en Prop. 2016/17:30 ansökan om prövning av ikraftträdandet. Huvudregeln är att tingsrätten i den ort där fullmaktsgivaren är folkbokförd för ansökan är behörig domstol (jfr 11 kap. 25 § ). Även om folkbokföringen ändras därefter, kvarstår tingsrättens behörighet. Om fullmaktsgivaren inte är folkbokförd i , är tingsrätten i den ort där han eller hon vistas behörig. I tredje stycket anges ett reservforum. Om det inte finns någon behörig domstol enligt andra stycket, är behörig domstol. 12 § Tillsammans med en ansökan enligt 11 § ska fullmaktshavaren ge in framtidsfullmakten i original eller bestyrkt kopia. Fullmaktshavaren ska i ansökan lämna kontaktuppgifter avseende fullmaktsgivaren och fullmaktsgivarens make eller sambo och närmaste släktingar. Paragrafen, som kompletterar 14 §, innehåller vissa bestämmelser om ansökan. Övervägandena finns i avsnitt 5.5 där också Lagrådets synpunkter behandlas. Genom hänvisningen i 14 § till lagen (1996:242) om domstolsärenden ska en ansökan om prövning av ikraftträdandet av en framtidsfullmakt bl.a. innehålla uppgifter om sökandens namn, personnummer, postadress, telefonnummer och e-postadress (5 § lagen om domstolsärenden). I ansökan ska också anges vad som yrkas, de omständigheter som åberopas till stöd för yrkandet och de bevis som åberopas (6 § lagen om domstolsärenden). Enligt första stycket ska även framtidsfullmakten bifogas ansökan i original eller bestyrkt kopia. Om originalhandlingen lämnas in ska den, efter rättens prövning, återlämnas och en kopia av fullmakten sparas i akten. Enligt andra stycket ska det i ansökan även anges de kontaktuppgifter till fullmaktsgivaren och fullmaktsgivarens make eller sambo och närmaste släktingar som är nödvändiga för att rätten ska kunna ge dem tillfälle att yttra sig över ansökan enligt 13 §. Vid angivande av dessa kontaktuppgifter kan ledning tas av de uppgifter som enligt 5 § lagen om domstolsärenden ska lämnas om sökanden. Namn, postadress, telefonnummer, e-postadress och eventuellt andra uppgifter om hur personen kan nås bör således anges i ansökan. Skulle någon av de nämnda personerna sakna känd adress eller kontaktuppgifter i övrigt, bör rätten informeras om det och vilken som är den senast kända adressen. 13 § Rätten ska inhämta ett läkarintyg eller någon annan likvärdig utredning beträffande fullmaktsgivarens hälsotillstånd, om det inte är uppenbart obehövligt. Fullmaktsgivaren ska ges tillfälle att yttra sig över ansökan, om det kan ske. Även fullmaktsgivarens make eller sambo och närmaste släktingar och överförmyndaren ska ges tillfälle att yttra sig. Paragrafen, som utformas i enlighet med Lagrådets förslag, innehåller regler om vilken utredning som rätten ska inhämta. Övervägandena finns i avsnitt 5.5. Enligt första stycket är huvudregeln att rätten ska inhämta ett läkarintyg eller motsvarande utredning om fullmaktsgivarens hälsotillstånd. 2016/17:30 Med annan likvärdig utredning avses t.ex. journaluppgifter eller ett utlåtande från en inrättning där den enskilde vårdas. Om läkarintyg eller motsvarande utredning inte behövs, kan dock rätten avstå från att ta in sådan utredning. Som exempel på situationer då detta kan bli aktuellt kan nämnas att det redan finns utredning som getts in i ärendet eller det av övriga handlingar står klart att fullmaktsgivaren är beslutsoförmögen eller inte är det. Rätten ska enligt andra stycket ge vissa särskilt angivna personer och överförmyndaren tillfälle att yttra sig över ansökan. Fullmaktsgivaren ska som huvudregel ges tillfälle att yttra sig. Om det redan av ansökan, exempelvis genom ett ingivet läkarintyg, framgår klart att fullmaktsgivaren inte kan yttra sig, får tingsrätten avstå från detta. Se om begreppen sambo och närmaste släktingar i kommentaren till 10 §. Ett föreläggande att yttra sig behöver inte delges. Vilken överförmyndare som ska få tillfälle att yttra sig framgår av 11 kap. 25 § . 14 § Vid handläggningen i domstol tillämpas i övrigt lagen (1996:242) om domstolsärenden. Paragrafen innehåller en hänvisning till lagen om domstolsärenden. Övervägandena finns i avsnitt 5.5. Utöver bestämmelserna om rättens handläggning i 11–13 §§ ska de allmänna bestämmelserna om handläggningen i lagen om domstolsärenden tillämpas. Det innebär bl.a. att ansökan ska vara skriftlig (4 §), att sökanden ska föreläggas att komplettera ansökan om den brister i något avseende (9 §), att domstolen ska se till att ärendet blir så utrett som dess beskaffenhet kräver och att inget onödigt dras in i ärendet (12 §) och att förfarandet som huvudregel är skriftligt men med möjlighet till sammanträde (13 §). Lagen om domstolsärenden innehåller även kompletterande regler om bl.a. skriftväxlingen (15 och 16 §§) och om rätten att överklaga tingsrättens beslut (39 och 40 §§). Fullmaktshavarens fullgörande av uppdraget 15 § Fullmaktshavaren ska fullgöra uppdraget i enlighet med fullmaktsgivarens intressen och, om det är möjligt, samråda med honom eller henne i viktiga frågor. Paragrafen innehåller grundläggande utgångspunkter för fullmaktshavarens fullgörande av uppdraget – en lojalitets- och samrådsplikt. Övervägandena finns i avsnitt 5.7. Fullmaktshavaren ska handla i enlighet med fullmaktsgivarens intressen. En framtidsfullmakt bör som huvudregel anses överlämna till fullmaktshavaren att efter eget omdöme utföra uppdraget. Om en framtidsfullmakt skulle vara utformad på så sätt att den inte lämnar något handlingsutrymme för fullmaktshavaren, har han eller hon givetvis att fullgöra uppdraget på föreskrivet sätt. Att handla utifrån fullmaktsgivarens intressen är inte alltid synonymt med att handla på det sätt som bäst gagnar denne (jfr 12 kap. 3 § ). Vad som avses är i stället att fullmaktshavaren ska handla som fullmaktsgivaren får antas ha velat handla, om denne hade kunnat göra ett informerat val. Fullmaktshavaren ska som utgångspunkt samråda med fullmakts- Kravet på samråd gäller viktiga frågor. bedömning av vilka frågor som är viktiga ska utgå från fullmaktsgivarens Fullmaktshavaren behöver således bilda sig en uppfattning om vilka frågor fullmaktsgivaren tycker eller har tyckt är av särskild I allmänhet är dock övergripande frågor om exempelvis boende, förvaltning av egendom och regelbundna aktiviteter viktiga för var och en. Samråd innebär att fullmaktsgivaren inte bara ska informeras utan även göras delaktig i fullmaktshavarens verksamhet. därför försöka att ta reda på fullmaktsgivarens eventuella uppfattning i frågan och nå en samsyn. Skyldigheten är inte absolut, utan avhängig fullmaktsgivarens faktiska förmåga att delta i ett samråd. lagtexten till utryck på så sätt att samråd ska ske om det är möjligt. Fullmaktshavaren har att bedöma om samråd är möjligt. punkt behöver samråd inte ske om det står klart att fullmaktsgivaren inte har förmåga att förstå innebörden av den fråga som saken rör. fall bör dock fullmaktshavaren informera fullmaktsgivaren om sina in- Skulle fullmaktshavaren anse sig inte kunna sköta sitt uppdrag när framtidsfullmakten har trätt i kraft, t.ex. på grund av att fullmaktsgivaren vidtar kolliderande rättshandlingar eller motsätter sig fullmaktshavarens åtgärder, kan fullmaktshavaren ansöka om godmanskap eller förvaltar- skap, se kommentaren till 11 kap. 15 § . 16 § Fullmaktshavaren får i de angelägenheter som framtidsfullmakten omfattar återkalla andra fullmakter än framtidsfullmakter. Paragrafen, som delvis utformas i enlighet med Lagrådets förslag, reglerar fullmaktshavarens rätt att återkalla vissa fullmakter. vägandena finns i avsnitt 5.10. En framtidsfullmaktshavare har rätt att återkalla en annan fullmakt. en sådan återkallelse gäller avtalslagens bestämmelser, se bl.a. 16 § den I rätten att återkalla innefattas också en rätt att ansöka om kraft- löshetsförklaring enligt 17 § avtalslagen (se även kommentaren till 8 § i denna lag). Rätten att återkalla gäller först när framtidsfullmakten har trätt i kraft. Vidare är rätten att återkalla begränsad till andra fullmakter än framtidsfullmakter och gäller endast i den del fullmakten rör samma angelägenheter som omfattas av framtidsfullmakten. får således inte återkalla en annan framtidsfullmakt, oavsett att de båda framtidsfullmakterna avser samma angelägenheter. 17 § Fullmaktshavaren har inte rätt att företräda fullmaktsgivaren i en fråga där fullmaktshavaren själv, fullmaktshavarens make eller sambo, fullmaktshavarens barn eller någon som fullmaktshavaren företräder är motpart eller av någon annan anledning kan ha motstridiga intressen. Om fullmaktshavaren inte har rätt att företräda fullmaktsgivaren, ska över- förmyndaren på fullmaktshavarens begäran utse en god man att företräda full- I övrigt gäller regler om god man. I paragrafen, som utformas i enlighet med Lagrådets förlag, regleras jäv. Övervägandena finns i avsnitt 5.7. Bestämmelsen i första stycket anger gränserna för fullmaktshavarens behörighet när fullmaktsgivaren och fullmaktshavaren kan ha motstridiga intressen. I en sådan situation saknar fullmaktshavaren rätt att företräda fullmaktsgivaren. Det förekommer dock undantag från jävsbestämmelsen, se 18 § om gåvor och 19 § om arvode. När fullmaktshavaren agerar för fullmaktsgivarens räkning måste han eller hon kontinuerligt bedöma risken för att en jävssituation kan uppstå. Det är tillräckligt att fullmaktsgivaren och fullmaktshavaren kan ha motstridiga intressen för att jäv ska anses föreligga. Bedömningen ska alltså utgå från objektiva kriterier, dvs. hur en motsvarande situation i allmänhet bedöms. Fullmaktshavarens personliga uppfattning saknar betydelse. Ett avtal eller en rättegång mellan fullmaktsgivaren och fullmaktshavaren är exempel på vad som typiskt sett innebär att det kan finnas motstridiga intressen. Ett annat exempel på en jävssituation är om fullmaktsgivaren och fullmaktshavaren blir dödsbodelägare i samma dödsbo. Jäv ska anses föreligga om det kan uppfattas som att fullmaktshavarens åtgärder påverkas av egna intressen. Det som anges ovan gäller även i förhållande till fullmaktshavarens make eller sambo, hans eller hennes barn eller någon som fullmaktshavaren företräder. Till den sistnämnda kategorin hör bl.a. personer som fullmaktshavaren har fullmakt för eller är ställföreträdare för, exempelvis som god man. Om det uppstår en jävssituation enligt första stycket ska överförmyndaren, enligt andra stycket, förordna en god man i fullmaktshavarens ställe. Endast fullmaktshavaren kan ta initiativ till ett sådant förordnande. Den gode mannen träder in i fullmaktshavarens ställe i den fråga som fullmaktshavaren är jävig och har aldrig en mer omfattande behörighet än vad som följer av framtidsfullmakten. Av hänvisningen till följer bl.a. vilken överförmyndare som är behörig (11 kap. 25 § andra och tredje styckena) och att överförmyndarens beslut får överklagas till tingsrätten (20 kap. 6 §). Genom hänvisningen ska vidare allmänna regler om bl.a. gode mäns skyldigheter och rätt till arvode och om överförmyndarens tillsyn tillämpas på den som utsetts att vara god man i detta fall. 18 § I den utsträckning fullmaktshavarens rätt att lämna gåvor inte regleras i framtidsfullmakten får han eller hon, till andra än sig själv, lämna personliga presenter vars värde inte står i missförhållande till fullmaktsgivarens ekonomiska villkor. Paragrafen reglerar förutsättningarna för fullmaktshavaren att använda fullmaktsgivarens egendom för gåvor. Övervägandena finns i avsnitt 5.7. Förutsättningarna för fullmaktshavaren att lämna gåvor bör i första hand regleras i framtidsfullmakten (jfr 5 § 4). På så sätt kan fullmaktsgivaren bestämma om fullmaktshavaren ska få lämna gåvor och i så fall till vem och i vilken utsträckning. Sådana anvisningar underlättar fullmaktshavarens arbete. Om det i framtidsfullmakten anges att fullmaktshavaren inte får lämna gåvor, gäller det. Paragrafen blir tillämplig om fullmakten inte innehåller några särskilda anvisningar om i vilken utsträckning gåvor får lämnas eller om anvis- ningarna är ofullständiga, exempelvis om det i fullmakten utan närmare precisering anges att fullmaktshavaren får lämna personliga presenter. Om så är fallet ges i bestämmelsen en rätt för fullmaktshavaren att för fullmaktsgivarens räkning lämna vissa gåvor. Det handlar om personliga presenter vars värde inte står i missförhållande till fullmaktsgivarens ekonomiska villkor. Med personliga presenter avses i första hand gåvor till fullmaktsgivarens nära släktingar och vänner, exempelvis vid födelsedagar, jul, bröllop, student och liknande högtids- och bemärkelsedagar. Om det rör sig om andra gåvor än personliga presenter, förutsätter sådana alltså att det finns ett uttryckligt stöd i framtidsfullmakten för att fullmaktshavaren ska få lämna dem. Fullmaktsgivaren kan t.ex. i fullmakten ange att hans eller hennes barnbarn ska få månatliga penninggåvor eller ett bestämt belopp under vissa förutsättningar. Att presenten ska vara personlig innebär också att det inte är tillåtet för fullmaktshavaren att, utan stöd i fullmakten, lämna gåvor till välgörande ändamål. Att presenter ska stå i överensstämmelse med fullmaktsgivarens ekonomiska villkor, innebär att fullmaktsgivarens ekonomiska förutsättningar att lämna en present måste beaktas. Gåvans ekonomiska värde måste ställas i relation till givarens disponibla medel. Någon närmare precisering av i vilken omfattning eller till vilket värde personliga presenter får lämnas kan inte anges. Detta får avgöras från fall till fall. Sådana begränsade gåvor som regleras i paragrafen får fullmaktshavaren lämna till andra än sig själv. Det finns inte något hinder mot att en gåva lämnas till fullmaktshavarens närstående. Gåvoreglerna innebär i så måtto ett undantag från jävsbestämmelserna i 17 §. Om det uttryckligen anges i framtidsfullmakten att fullmaktshavaren får lämna gåvor till sig själv, gäller det. Bestämmelsen är utformad med 14 kap. 12 § som förebild (se även 8 kap. 1 § ). De allmänna utgångspunkterna för fullmaktshavarens arbete i 15 § är naturligtvis tillämpliga även i detta avseende. Förutsättningarna för att i det enskilda fallet lämna gåvor ska därmed bedömas utifrån fullmaktsgivarens intressen och, om möjligt, i samråd med denne. I det sammanhanget är fullmaktsgivarens tidigare förhållningssätt till gåvor en utgångspunkt för fullmaktshavarens bedömning av om en gåva ska lämnas. Om fullmaktsgivaren har brukat lämna gåvor till vissa personer , kan fullmaktshavaren normalt fortsätta med en sådan ordning, under förutsättning att gåvans värde inte står i missförhållande till fullmaktsgivarens ekonomiska villkor. 19 § Fullmaktshavaren har rätt till arvode endast om det anges i framtidsfullmakten. Om arvodets storlek inte framgår av fullmakten, får fullmaktshavaren ta ut ett med hänsyn till uppdragets art och omfattning skäligt belopp. I paragrafen, som utformas i enlighet med Lagrådets förslag, behandlas arvode till fullmaktshavaren. Övervägandena finns i avsnitt 5.7. För att fullmaktshavaren ska ha en rätt till arvode för sitt uppdrag måste detta anges i framtidsfullmakten. Det är därför viktigt att fullmaktsgivaren överväger frågan om arvode vid upprättandet av fullmakten. Om det i framtidsfullmakten anges att något arvode inte får tas ut eller om det i fullmakten inte anges något alls om arvode, får fullmaktshavaren inte ta ut någon ersättning för uppdraget. Det är alltså inte tillräckligt att fullmaktsgivaren och fullmaktshavaren exempelvis kommer överens om ett arvode och att överenskommelsen tas in i en annan handling, utan detta måste regleras i framtidsfullmakten. Vad som måste framgå av fullmakten är om arvode får tas ut. Det kan dock vara lämpligt att reglera frågan mer utförligt, t.ex. genom att specificera i vilken utsträckning eller under vilka förhållanden arvode ska utgå eller preciseras vilka arbetsuppgifter som ger rätt till arvode. Om arvodets storlek anges i framtidsfullmakten, t.ex. som ett specifikt belopp eller som en beräkningsgrund, gäller det. Framgår det att arvode ska få tas ut men inte hur det ska bestämmas, har fullmaktshavaren rätt till ett skäligt arvode med hänsyn till uppdragets art och omfattning. Vad som i det enskilda fallet är ett skäligt belopp kan inte preciseras närmare här. En utgångspunkt bör dock vara att det ska stå i överensstämmelse med fullmaktsgivarens ekonomiska villkor och bedömas utifrån vilken arbetsinsats som har krävts. Av avgörande betydelse vid fullmaktshavarens bedömning av arbetsinsatsens omfattning är naturligtvis att de åtgärder som har vidtagits har varit nödvändiga för att ta till vara fullmaktsgivarens intressen. Vid bedömning av vad som är ett skäligt arvode kan ledning hämtas i de riktlinjer som finns för arvode till förordnade ställföreträdare enligt (se Kommuner och Landsting cirkulär 07:74). Paragrafen innebär en begränsning av den rätt till arvode som följer av 18 kap. 5 § handelsbalken. Ett arvodesuttag bör företrädesvis göras en gång . Fullmaktshavarens lojalitets- och samrådsplikt (15 §) gäller även i fråga om arvode. Fullmaktshavaren har även rätt till ersättning för nödvändiga utgifter, se kommentaren till 20 §. 20 § För fullmaktshavarens förhållande till fullmaktsgivaren tillämpas bestämmelserna i 18 kap. handelsbalken om sysslomän, om inte något annat anges i denna lag. I paragrafen anges vad fullmaktshavaren utöver bestämmelserna i denna lag har att iaktta i förhållande till fullmaktsgivaren. Övervägandena finns i avsnitt 5.7. Bestämmelserna i 18 kap. handelsbalken om sysslomän tillämpas i den utsträckning frågan inte berörs i 15–19 §§. I frågor om fullmaktshavarens lojalitets- och samrådsplikt och arvode ska alltså denna lags bestämmelser gälla i stället för bestämmelserna i 18 kap. handelsbalken. I handelsbalken framgår bl.a. att fullmaktshavaren inte får blanda samman fullmaktsgivarens medel med tillgångar som fullmaktshavaren annars förvaltar (18 kap. 1 § handelsbalken). Här avses dels hans eller hennes egna tillgångar, dels tillgångar som tillhör någon annan som fullmaktshavaren bistår. Att tillgångar som tillhör olika personer inte får blandas samman innebär bl.a. att, vid insättning på bank, skilda konton måste användas. Fullmaktshavaren är också skyldig att redovisa sin verksamhet vid uppdragets slut (18 kap. 1 § handelsbalken). Om detta försummas, kan skadeståndsskyldighet inträda. I redovisningsplikten ligger att fullmaktshavaren ska lämna upplysningar om pengar och andra tillgångar som han eller hon har tagit emot på fullmaktsgivarens vägnar och hur egendomen har använts. Utgifter ska bestyrkas med verifikationer. Om fullmaktshavaren inte kan göra det, är utgångspunkten att medlen eller egendomen inte har använts till nytta för fullmaktsgivaren. Fullmaktshavaren har alltså bevisbördan för att pengar eller annan egendom har använts för huvudmannens räkning. Fullgörandet av denna skyldighet vid uppdragets slut fordrar löpande åtgärder av fullmaktshavaren, t.ex. i form av anteckningar och bevarande av kvitton (jfr m.fl., Speciell avtalsrätt II Kontraktsrätt, Första häftet, Särskilda avtal, 6 uppl., s. 247). En granskare och överförmyndaren och i vissa fall fullmaktsgivarens närmaste släkt kan begära att få del av redovisningen (se 23–25 §§). Om fullmaktsgivaren vill klandra fullmaktshavarens redovisning, måste han eller hon göra det genom att väcka talan vid domstol från redovisningstidpunkten (18 kap. 9 § handelsbalken). Även arvingar kan väcka talan för det fall fullmaktsgivaren har avlidit. Talefristen avser den redovisning som lämnas i samband med att uppdraget avslutas. Att fullmaktshavaren löpande har lämnat redovisningar är alltså inte tillräckligt för att fristen ska börja löpa. När fristen har löpt ut kan invändningar inte längre göras mot redovisningen, exempelvis när det gäller felräkningar och upptagna anspråk på arvoden och utlägg (, Preskription – om civilrättsliga förpliktelsers upphörande , 3 uppl., s. 173). Den ettåriga tidsfristen omfattar däremot inte en fordran som redovisningen resulterar i. Fullmaktsgivarens anspråk på slutredovisning preskriberas (Hasselrot, Några spörsmål angående sysslomannaskap m.m., 1927, s. 107, se även , a.a., s. 199). Nödvändiga utgifter som fullmaktshavaren har för fullgörandet av sitt uppdrag ska fullmaktsgivaren som huvudregel svara för (18 kap. 5 § handelsbalken). Även i detta avseende gäller den allmänna lojalitetsplikten som anges i 15 §. Vad som är en nödvändig utgift ska därför bedömas utifrån fullmaktsgivarens intressen. I fråga om arvode gäller 19 § i stället för 18 kap. 5 § handelsbalken. Fullmaktsgivaren ska som huvudregel bära en eventuell skada han eller hon lider när fullmaktshavaren, med iakttagande av givna instruktioner, utför en rättshandling på uppdrag av fullmaktsgivaren (18 kap. 4 § handelsbalken). Om fullmaktshavaren t.ex. har handlat oredligt eller lånat ut fullmaktsgivarens pengar, kan dock fullmaktshavaren bli skadeståndsskyldig (18 kap. 3 § handelsbalken). Skadeståndsskyldighet kan också inträda om fullmaktshavaren visserligen har följt fullmaktsgivarens instruktioner men på ett vårdslöst sätt bortsett från fullmaktsgivarens intressen eller svikligen utnyttjat fullmakten till skada för denne (18 kap. 4 § handelsbalken). Ett sådant förfarande kan även vara brottsligt enligt reglerna om trolöshet mot huvudman (se 10 kap. 5 § ). Förhållandet till tredje man 21 § I fråga om fullmaktshavarens ansvar i förhållande till tredje man för att han eller hon har fullmakt tillämpas 25 § lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område. I paragrafen regleras fullmaktshavarens ansvar för att han eller hon har erforderlig fullmakt. Övervägandena finns i avsnitt 5.6. Genom hänvisning till 25 § avtalslagen ansvarar den som agerar som fullmaktshavare för att han eller hon har fullmakt för den rättshandling som vidtas. Fullmaktshavaren ansvarar alltså mot tredje man för att det finns en framtidsfullmakt, att fullmakten har trätt i kraft och att fullmaktshavaren får ingå en viss rättshandling med stöd av fullmakten. Av 25 § avtalslagen följer att om tredje man insåg eller borde ha insett att fullmakt saknades eller att fullmaktshavaren överskred fullmakten, har fullmaktshavaren inte något skadeståndsansvar. Skadeståndsansvaret gäller inte heller om någon särskild omständighet, som var okänd för fullmaktshavaren och som tredje man inte heller med fog kunde förutsätta att fullmaktshavaren kände till, medför att rättshandlingen inte kan göras gällande mot fullmaktsgivaren. Även om en fullmaktshavare skulle handla utan fullmakt kan en rättshandling binda fullmaktsgivaren, om den har godkänts av fullmaktsgivaren eller ändå är gällande mot denne. 22 § I fråga om fullmaktsgivarens bundenhet och informationsplikt i förhållande till tredje man tillämpas lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område. I paragrafen, som utformas i enlighet med Lagrådets förslag, regleras fullmaktsgivarens förhållande till tredje man. Övervägandena finns i avsnitt 5.6. I paragrafen anges att avtalslagens bestämmelser om fullmaktsgivarens bundenhet och informationsplikt i förhållande till tredje man är tillämpliga på framtidsfullmakter. Hänvisningen till avtalslagen innebär att fullmaktsgivaren är berättigad och förpliktad i förhållande till tredje man av en rättshandling som fullmaktshavaren utför inom framtidsfullmaktens gränser och i fullmaktsgivarens namn (10 § första stycket avtalslagen). Motsvarande gäller i fråga om rättshandlingar som företas mot fullmaktsgivaren, t.ex. när fullmaktshavaren tar emot pengar för fullmaktsgivarens räkning (26 § avtalslagen).