prop · H403116 · 2017-02-28 00:00:00 — Bestäm- melsen utgår från tanken att de samlade resurserna inom det allmänna museiväsendet bör betraktas som allas gemensamma egendom och att museer och museihuvudmän därför har ett ansvar för att de kommer alla till del. Som ett exempel på samverkan anges att museerna ska ställa föremål ur de egna samlingarna till varandras förfogande. Bestämmelsen innebär ingen skyldighet att ställa alla föremål till förfogande, utan museerna har möjlighet att själva bestämma vilka föremål som ska undantas från utlå- ningen och t.ex. vilka säkerhetskrav som bör ställas. Samlingarna bör dock tillgängliggöras för andra museer inom det allmänna museiväsendet utan oskäliga avgifter eller administrativa hinder. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.9. 12 § Bestämmelsen i 2 kap. 1 § kommunallagen (1991:900) om anknyt- ning till kommunens område eller dess medlemmar hindrar inte att ett kommunalt museum avgiftsfritt ställer föremål ur sina samlingar till förfogande för ett museum i det allmänna museiväsendet som är beläget utanför kommungränsen. Bestämmelsen innehåller undantag från den s.k. lokaliseringsprincipen. För kommunerna innebär bestämmelsen ett nödvändigt stöd för att kom- munala museer ska få en befogenhet att avgiftsfritt ställa föremål ur sam- lingarna till förfogande för museer utanför kommungränsen. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.9. Förslag till ändringar i kulturmiljölagen 17 § får genom fyndfördelning överlåta statens rätt till fornfynd på ett museum som åtar sig att förvalta det på ett tillfredställande sätt. Bestämmelsen reglerar förutsättningarna för fyndfördelning. Ändringen innebär att det i bestämmelsen anges att ett museum åtar sig att förvalta fornfyndet. Ändringen innebär ett förtydligande av att bestämmelsen inte innebär någon inskränkning i förfoganderätten för det mottagande mu- seet. Därutöver har en språklig ändring gjorts. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. 20 § prövar frågor om tillstånd att använda och medföra metallsökare. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med- dela föreskrifter om avgifter för en ansökan om tillstånd. I paragrafen införs ett nytt andra stycke enligt vilket regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas att meddela föreskrif- ter om ansökningsavgifter för ärenden om tillstånd att använda och med- föra metallsökare. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 10.6. 2 a § När en fråga om fastställelse av gränserna för en kyrkotomt upp- kommer, prövas frågan av . När ett ärende om fastställelse av gränser tas upp av någon annan än ägaren av området, ska ägaren underrättas om ärendet och ges tillfälle att yttra sig i saken. Underrättelsen ska ske genom delgivning. Paragrafen är ny och har ingen motsvarighet i tidigare bestämmelser. Bestämmelsen har utformats på samma sätt som bestämmelsen om be- stämning av gränserna för ett fornminnesområde i 2 kap. kulturmiljöla- gen. I vissa fall råder oklarhet om var gränsen för kyrkotomten går. Om- fattningen av kyrkotomten kan då bestämmas av . Åtgärden ska inte förväxlas med gränsbestämning enligt fastighetsbildningslagen. beslut om fastställesle av gränserna har inte någon fastig- hetsbildande verkan. Om förfarandet i ärendet om fastställelse av grän- serna enligt denna paragraf föreskrivs att ägaren av området ska under- rättas om ärendet tas upp av någon annan än ägaren själv. Ägaren ska i sådana fall beredas tillfälle att yttra sig. Underrättelsen ska ske genom delgivning vilket innebär att bestämmelserna i delgivningslagen (2010:1932) ska tillämpas. Övervägandena finns i avsnitt 10.7.1. 2016/17:116 3 § Kyrkobyggnader som är uppförda och kyrkotomter som har tillkom- mit före utgången av får inte på något väsentligt sätt ändras utan tillstånd av . I fråga om en kyrkobyggnad krävs alltid tillstånd för rivning, flyttning eller ombyggnad av byggnaden liksom för ingrepp i eller ändring av dess exteriör och interiör med dess fasta inredning och konstnärliga utsmyck- ning samt för ändring av dess färgsättning. I fråga om en kyrkotomt krävs alltid tillstånd för utvidgning av tomten samt för uppförande eller väsentlig ändring av byggnader, murar, porta- ler, andra fasta anordningar och vegetation på tomten eller ändring av medveten gestaltning av vegetationen. får ställa de villkor för tillståndet som är skäliga med hänsyn till de förhållanden som föranleder ändringen. Villkoren får avse hur ändringen ska utföras och den dokumentation som behövs. Paragrafens tredje stycke har ändrats på så sätt att det tydligare framgår att det krävs tillstånd för väsentlig ändring av vegetation på en kyrko- tomt. Ändring av den medvetna gestaltningen av vegetation anges också som exempel på vad som alltid kräver tillstånd. Medvetet gestaltad vege- tation kan t.ex. vara trädkransar eller alléer. Begreppet åsyftar en arkitek- tonisk utformning av växtlighet med kulturhistoriskt värde, inbegripet det konstnärliga. Övervägandena finns i avsnitt 10.7.2. 11 § I vården av en begravningsplats ska dess betydelse som en del av kulturmiljön beaktas. Begravningsplatsen ska vårdas och underhållas så att dess kulturhistoriska värde inte minskas eller förvanskas. I paragrafen har vissa språkliga ändringar gjorts utan någon saklig inne- börd. Övervägandena finns i avsnitt 10.7.2. 12 § Begravningsplatser enligt detta kapitel är sådana områden eller utrymmen som avses i 1 kap. 1 § begravningslagen (1990:1144). Bestämmelserna om begravningsplatser omfattar också sådana bygg- nader på begravningsplatsen som inte är kyrkobyggnader, fasta anord- ningar såsom murar och portaler samt vegetation. Paragrafens andra stycke har ändrats på så sätt att det tydligare framgår att vegetation omfattas av bestämmelserna om begravningsplats. Övervägandena finns i avsnitt 10.7.2. 13 § I fråga om en begravningsplats som anlagts före utgången av krävs tillstånd av 1.för att utvidga eller på något annat sätt väsentligt ändra begrav- ningsplatsen, 2.för att där uppföra någon ny byggnad eller fast anordning eller riva eller väsentligt ändra befintlig byggnad, fast anordning eller vegetation, eller 3.för att ändra medveten gestaltning av vegetationen. får ställa de villkor för tillståndet som är skäliga med Prop. 2016/17:116 hänsyn till de förhållanden som föranleder ändringen. hur ändringen ska utföras och den dokumentation som behövs. Paragrafens första stycke har ändrats på så sätt att det tydligare framgår att det krävs tillstånd för väsentlig ändring av vegetation på en begrav- ningsplats. Ändring av den medvetna gestaltningen av vegetationen anges också som ett exempel på vad som kräver tillstånd. Begreppet medveten gestaltning av vegetation behandlas närmre i kommentaren till 3 §. Övervägandena finns i avsnitt 10.7.2. 18 § Beslut enligt detta kapitel får överklagas till allmän förvaltnings- Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Paragrafen ändras eftersom beslut att bestämma gränserna för en kyrkotomt enligt 2 a § tillkommer som ett sådant beslut som kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol. innebär i övrigt ingen ändring i sak. Övervägandena finns i avsnitt 10.7.1. 1 § Kulturföremål som kan antas ha funnits i och som kan vara av stor betydelse för kulturarvet, får inte föras ut ur landet utan särskilt tillstånd. Paragrafen innehåller de övergripande bestämmelserna om tillståndsplikt för utförsel av kulturföremål från . och utländska kulturföremål tas bort i lagen. Avgörande för bedömningen av om föremålet får föras ut ur landet utan särskilt tillstånd är om föremålen kan antas ha funnits i i samt om de kan vara av stor betydelse för kulturarvet. behöver inte säkerställas att föremålet faktiskt har funnits i i utan det räcker med ett antagande utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Övervägandena finns i avsnitt 9.3.3. 10 § Tillstånd till utförsel ska ges, om föremålet inte är av stor betydelse I paragrafen har en ändring gjorts med anledning av att begreppet ”det nationella kulturarvet” byts ut till ”kulturarvet”. Övervägandena finns i avsnitt 9.3.3. 10 a § Vid bedömningen av om ett föremål är av stor betydelse för kul- turarvet ska det beaktas om föremålet 1. är unikt eller sällsynt eller är särskilt kännetecknande för sin tid och 2. är knutet till en betydelsefull person eller händelse i svensk historia, 2016/17:116 3. har ett betydelsefullt samband med en kulturmiljö eller är en del av en kulturhistorisk samling av stor betydelse, 4.annars har särskild betydelse för forskning, eller 5.av annan synnerlig anledning bör bevaras i landet. Paragrafen är ny och har ingen motsvarighet i gällande lagstiftning. Av paragrafen framgår vilka kriterier som ska beaktas vid bedömningen av om ett kulturföremål är av stor betydelse för kulturarvet. De givna krite- rierna kan – men måste inte – vara av betydelse. Vid bedömningen av om föremålet är unikt kan bland annat beaktas om föremålet har ett högt socialt eller estetiskt värde genom dess konst- närliga eller materialmässiga utförande och egenskaper. Vid bedömning- en av om det är sällsynt kan hänsyn tas till förekomsten av motsvarande föremål i landet. För att få en uppfattning om förekomsten av motsva- rande föremål i landet kan bland annat beaktas om sådana finns represen- terade i allmänt tillgängliga samlingar. Vid bedömningen av om föremå- let är ”särskilt kännetecknande för sin tid eller sitt kulturhistoriska sam- manhang” kan vidare beaktas om föremålet har eller har haft särskild betydelse som förebild eller symbol. Under begreppet ”knutet till en betydelsefull person eller händelse i svensk historia” ryms också en koppling till övergripande historiska skeenden. Föremålet kan utgöra en del av en väsentlig berättelse om i äldre tider. Ett betydelsefullt samband med en kulturmiljö kan röra sig om en koppling till en geografisk plats där något skett, något är beläget eller någon verkat. Ett föremål kan också göra en kulturhistoriskt viktig samling komplett. Vid skingring av en sådan samling kan det vara av vikt att föremålen inte lämnar landet. Ofta torde det förhålla sig så att ett föremål som har vetenskaplig bety- delse eller betydelse för forskning också hänför sig till något av de tidi- gare nämnda bedömningskriterierna men det kan inte uteslutas att det kan finnas föremål som annars har betydelse för forskning eller av någon annan synnerlig anledning bör bevaras i landet. De två sista punkterna har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 9.3.4. 11 § Även om ett föremål är av stor betydelse för kulturarvet ska tillstånd till utförsel ges om 1.ägaren flyttar från för att bosätta sig i ett annat land, 2.föremålet genom arv, testamente eller bodelning har förvärvats av en enskild person som är bosatt i ett annat land, 3.föremålet förs ut ur landet av en offentlig institution här i landet eller en institution som får bidrag av stat, kommun eller landsting och det ska föras tillbaka till , 4.föremålet förs ut av en enskild person för att användas i samband med offentlig kulturverksamhet och det ska föras tillbaka till , eller 5.föremålet tillfälligt är i landet. Även om ett föremål är av stor betydelse för kulturarvet får tillstånd till utförsel ges om föremålet har förvärvats av en institution i utlandet. I paragrafen har en ändring gjorts med anledning av att begreppet ”det Prop. 2016/17:116 nationella kulturarvet” byts ut till ”kulturarvet”. tings¬kommun har ändrats till landsting för att överensstämma med den terminologi som respektive används i kommunallagen (1991:900) och regeringsformen (1974:152) (se prop. 1990/91:117 och prop. 2009/10:80). Några ytterligare språkliga ändringar har också gjorts Övervägandena finns i avsnitt 9.3.3. 16 § Även om ett kulturföremål är av stor betydelse för kulturarvet, får regeringen, om det finns synnerliga skäl, medge att föremålet förs ut ur landet. I paragrafen har en ändring gjorts med anledning av att begreppet ”det nationella kulturarvet” byts ut till ”kulturarvet” och ytterligare en språk- lig ändring. Övervägandena finns i avsnitt 9.3.3. 16.3Förslag till ändring i lagen om erkännande och verkställighet av beslut om förverkande inom Europeiska unionen 17 § Annan egendom än pengar som erhållits vid verkställigheten ska säljas. Kan egendomen inte säljas får den förstöras. Egendom enligt första stycket som kan befaras komma till brottslig an- vändning eller annars är olämplig för försäljning ska oskadliggöras av den myndighet som förvarar egendomen. Om det finns särskilda skäl, får viss egendom överlämnas till den andra medlemsstaten i stället för att säljas enligt första stycket. får, om beslutet om förverkande avser en betalningsskyldighet, överläm- nas endast om den andra staten samtycker till det. Egendom får inte i något fall överlämnas om den utgör ett sådant kul- turföremål för vilket en ansökan om utförseltillstånd enligt 5 kap. kul- turmiljölagen (1988:950) har avslagits eller vid en prövning skulle ha Bestämmelsens fjärde stycke ändras till följd av att 5 kap 2 § kulturmiljö- Bestämmelsen genomför artikel 16.3 i rådets rambeslut av om tillämpning av principen om ömsesidigt er- kännande på beslut om förverkande (2006/783/RIF). behöver en verkställande stat varken sälja eller överlämna egendom som ingår i den statens nationella kulturarv. Med ett kulturföremål som ingår i den statens nationella kulturarv avses enligt artikel i rambeslutet detsamma som avses med kulturföremål i direktivet 93/7/EEG av den 15 om återlämnande av kulturföremål som olagligt förts bort från en medlemsstats territorium omarbetat genom direktiv /60/EU av om återlämnande av kulturföremål som olagligen förts 2016/17:116 bort från en medlemsstats territorium och en ändring av förordning (EU) nr 1024/2012 med bestämmelser om informationssystemet för den inre marknaden (). För svenskt vidkommande återfinns de bestämmelser som syftar till att skydda kulturföremål av så stor betydelse för kulturarvet i att de inte får lämna landet i 5 kap. kulturmiljölagen. De kulturföremål för vilka en ansökan om utförseltillstånd enligt 5 kap. kulturmiljölagen har avsla- gits eller som vid en prövning skulle ha avslagits och därför inte får lämna landet ska vara samma föremål som efter verkställighet enligt lagen om erkännande och verkställighet av beslut om förverkande inom Europeiska unionen inte får överlämnas till en annan medlemsstat. Ef- tersom inte har tillgång till information om vilka utförseltillståndsansökningar som har avslagits och inte heller har förutsättningar att bedöma om en ansökan om utförseltillstånd för ett sådant föremål vid en prövning skulle ha avslagits, kommer Kronofogde- myndigheten att vara hänvisad till att samråda med Riksantikvarie- ämbetet. Övervägandena finns i avsnitt 9.3.3. Sammanfattning av betänkandet Ny museipolitik (SOU 2015:89) I enlighet med museiutredningens direktiv har utredningen genomfört en översyn av de statliga museernas uppdrag, myndighets- och institutions- struktur samt regeringens styrning av dem. I betänkandet beskrivs de statliga museernas historia och museipolitikens utveckling . Vi- dare behandlas hur vissa mer genomgripande samhällsförändringar på- verkat förutsättningarna för museiverksamhet samt viktigare trender och utvecklingstendenser som kan förväntas vara av betydelse framöver. Mot denna samlade bakgrund lämnar museiutredningen sedan sina förslag. En ny museipolitik – utgångspunkter samlade bedömning är att det behövs en ny inriktning för den statliga museipolitiken. Museerna har utvecklat sin verksamhet och kontinuerligt förhållit sig till samhällsutvecklingen under olika tids- perioder. Ändå tycks det vara svårt för museerna att få erkännande för mycket av det arbete som har gjorts. De har utretts gång efter annan och såväl problemformuleringar som lösningar återkommer utan synbar medvetenhet om historien och vilka åtgärder som har prövats. Ett problem med den hittillsvarande museipolitiken är att den ofta för- utsatt att tämligen storskaliga, organisatoriskt inriktade åtgärder ska rå på t.ex. problem med ökade kostnader. Några tydliga belägg för att det finns stora vinster att göra om man gör på detta sätt finns dock inte. Ett annat problem är att dessa breda grepp kombinerats med en detaljstyrning som inte alltid tagit hänsyn till hur dessa kunskapsinstitutioner fungerar. Mu- seerna har i alltför hög grad blivit styrda i enskildheter och ofta med utgångspunkt i rådande tidsanda. För att komma till rätta med dessa problem och för att undvika att vissa ”eviga” problemformuleringar biter sig fast, föreslår utredningen att museipolitiken bör få en delvis ny inriktning. Den politiska styrningen bör bli tydligare vad gäller de principiella utgångspunkterna för museer- nas verksamhet och på samma gång mer övergripande inriktad än . Utgångspunkterna för det allmännas stöd till museiverksamheterna måste bli tydligare, men institutionerna måste också ges större ansvar och möj- ligheter att förverkliga sina uppdrag. förslag är att en museilag införs för att slå fast de allmänna museernas fria ställning som kunskapsinstitutioner i samhället och deras ansvar för att förmedla ett reflekterande förhållningssätt till historien och omvärlden. Enligt museiutredningens förslag ska lagen innehålla bestämmelser om det allmänna museiväsendet, det vill säga alla offentligt styrda museer som har avlönad personal, oavsett om de har statlig, regional eller huvudman. Lagen bör inledas med en bestämmelse som anger att de allmänna museernas övergripande ända- mål är att bidra till det demokratiska samhällets utveckling. De allmänna museerna ska stå fria från hindrande åtgärder som, av ideo- logiska eller andra skäl, syftar till att inskränka verksamheten. Utan hin- der ska museerna, både på nationell, regional och nivå, kri- tiskt kunna granska samhället och lyfta fram kunskap som är av bety- delse i dagens samhälle. Ett syfte med den föreslagna museilagen är att uttrycka museernas fria ställning i förhållande till den politiska beslutsni- vån. Därför föreslår museiutredningen en bestämmelse om att huvud- mannen för ett museum inte får vidta åtgärder som syftar till att in- skränka museets fria förmedling av kunskap och upplevelser. Publik verksamhet, kunskapsuppbyggnad och samlingsförvaltning I museilagen ska det finnas generella bestämmelser om museernas hu- vudsakliga verksamhetsområden. Enligt museiutredningens förslag ska det anges i lagen att utställningar och annan publik verksamhet ska präglas av allsidighet, öppenhet och kvalitet. Publik verksamhet ska vara tillgänglig för alla och anpassad till användarnas olika förutsättningar. Dessutom ska det anges i lagen att museerna inom sina ämnesområden ska bidra till forskning och annan kunskapsuppbyggnad samt att museer- na ska ha hög kompetens inom sina ämnesområden och kunna belysa dessa ur olika perspektiv. Vad gäller samlingsförvaltning sägs det i lagen att museerna har i upp- drag att aktivt förvalta sina samlingar för att nå verksamheternas mål. För att så ska kunna ske regleras det också i lagen att de statliga museerna har mandat att överlåta lös egendom som ingår i de samlingar de förval- tar genom gåva, byte eller försäljning om den inte behövs för verksam- heten. I en särskild bestämmelse regleras även de kommunala och reg- ionala museernas möjligheter att gallra arkeologiskt material (fornfynd) som överlåtits av staten. Att museerna ges rätt att gallra är inte minst viktigt för att de ska kunna undvika skenande kostnader för samlingsför- valtningen. Samverkan och spridning i hela landet Det är av stort samhällsintresse att de gemensamt finansierade museerna når en bred och engagerad publik runt om i . Det ska därför anges i museilagen att de statliga museerna har ett särskilt ansvar för att till- gängliggöra sin verksamhet för människor i hela landet. Det kan ske genom vandringsutställningar eller filialer, men också genom att utnyttja digital teknik. För att alla i hela landet ska få bättre tillgång till museer- nas samlade resurser, ska det också regleras att alla museer inom det allmänna museiväsendet ska samverka. Bland annat ska det ske genom att de ställer föremål ur de egna samlingarna till varandras förfogande utan oskäliga avgifter eller administrativa hinder. En ny myndighet för museer och utställningar För att främja en museiverksamhet av hög kvalitet i hela landet är musei- utredningens förslag att en ny myndighet inrättas, Myndigheten för mu- seer och utställningar. Myndigheten ska, bl.a. med utgångspunkt i den föreslagna museilagen, följa upp verksamhet inom och fördela bidrag till Myndigheten ska även kunna hantera förvaltningsupp- gifter som rör utställningsgarantier och bidra till att stärka museiperspek- tivet på nationell nivå inom ramen för kultursamverkansmodellen. dighetens uppdrag ska innefatta ett ansvar för den officiella museista- tistiken och viss omvärldsbevakning. Den nya myndigheten finansieras genom att medel överförs från Riksutställningar, som i sin tur avvecklas. Kvalitetsutveckling genom kollegial granskning För att komplettera regeringens ekonomiskt inriktade uppföljning av centralmusernas verksamhet behövs det enligt museiutredningen bättre kvalitetsdrivande system i museisektorn. Granskningen av de statliga museiverksamheterna bör också i högre utsträckning än skötas Dessutom bör de statliga museerna i högre utsträckning än i dag jämföras med liknande institutioner i andra länder. myndigheten föreslås därför ha som en av sina huvuduppgifter att orga- nisera en professionsbaserad granskning av museiverksamheten vid I likhet med vad som är fallet inom högskolan bör ut- värderingen av museiverksamheterna bygga på granskningar som ge- nomförs av bedömargrupper med externa, oberoende sakkunniga (så kallad peer-review). Nytt statsbidrag för samverkansprojekt i museisektorn föreslår att det inrättas ett nytt statsbidrag på totalt 28 för samverkansprojekt kring utställningar och annan För att museiverksamhet ska komma fler till del är det enligt museiutredningens bedömning framför allt resurser för sam- verkansprojekt mellan museer – statliga, regionala, kommunala och en- skilda – som saknas . Kunskap och kompetens finns i alla delar av systemet och med rätt resurser kan dessa aktörer, tillsammans och på ett ickehierarkiskt sätt, skapa högkvalitativ och nydanande verksamhet i olika delar av landet. En central uppgift för en samlad museimyndighet bör vara att sköta fördelningen av statsbidrag inom museisektorn. Det innefattar dels det nya statsbidrag museiutredningen föreslår, men också befintliga bidrag till centralmuseernas forskning, till arbetslivsmuseer och till försvarshi- Genom att samla denna uppgift hos en myn- dighet kan hanteringen effektiviseras och nödvändig kompetens byggas Mer konsekvent och bättre anpassad styrning Mot bakgrund av det förslag som lämnats om en ny museilag bör reger- ingen enligt museiutredningen göra en genomgång av myndighets- instruktioner och motsvarande styrdokument på museiområdet för att anpassa dessa till den nya regleringen av vissa övergripande frågor. tet bör dels vara att skapa större enhetlighet i hur bestämmelserna är formulerade och dels att tydligare än uttrycka museernas särart. Inom de huvudsakliga verksamhetsområdena – publik verksamhet, kun- skapsuppbyggnad och samlingsförvaltning – bör museerna ges i uppdrag att ta fram strategiska planer som kan tas till utgångspunkt för den kolle- giala granskning som museiutredningen föreslår. Bättre möjligheter att använda avgiftsinkomster är det ett bekymmer för flera statliga museer att de avgiftsintäkter de får in inte alltid kan investeras i den verksamhet som egentligen är Därför är museiutredningens bedömning bl.a. att en generell ändring bör göras i de statliga museernas regleringsbrev som gör det möjligt att driva museibutiker med vinst och att använda inkomsterna i övrig verksamhet. Vidare bör de museer som arbetar aktivt med inter- nationella vandringsutställningar ges rätt att använda inkomsterna från sådana i övrig verksamhet.