prop · H5035 · 2017-09-27 00:00:00 — Bestämmelsen kommer att gälla både för förvaltningsbolag enligt lagen om värdepappersfonder och för utländska AIF-förvaltare som förvaltar en specialfond enligt lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. Även förvaltningsbolag och utländska AIF-förvaltare kommer således att vara skyldiga att lämna kontrolluppgift om schablonintäkt för investeringssparkonto. Skyldigheten att lämna en sådan skriftligt förbindelse gäller dock inte ett utländskt företag som hör hemma i en stat inom EES och som på grund av bestämmelser i den staten är förhindrat att lämna kontrolluppgifter. Sammanfattningsvis bedömer regeringen att förslaget inte föranleder några ändringar i inkomstskattelagen och skatteförfarandelagen. Utökade möjligheter till andelsklasser Regeringens förslag: Andelsklasser i en och samma värdepappersfond eller specialfond ska få vara förenade med olika villkor även för distribution av andelar och valutasäkring. Uppräkningen i lagen om värdepappersfonder av vilka villkor som andelsklasser får vara förenade med ska inte vara uttömmande. Andelsklasser i en och samma fond ska även få vara förenade med andra villkor som framgår av föreskrifter som meddelas med stöd av lagen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om 1.andra villkor som andelsklasser får vara förenade med, och 2.under vilka förutsättningar en andelsklass får vara förenad med ett visst villkor. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningens förslag avviker från regeringens förslag genom att utredningen inte föreslår något bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. efterfrågar ett förtydligande av under vilka förutsättningar en andelsklass som är förenad med villkor för distribution ska kunna rikta sig till en utpekad aktör, t.ex. ett försäkringsföretag, och inte betraktas som portföljförvaltning för en enda kunds räkning. anser även att det bör belysas hur en sådan andelsklass bör regleras i fondbestämmelserna. anser att det är viktigt att grunderna för andelsklasser anges i lag men föreslår, i syfte att möjliggöra utveckling på området, att uppräkningen av villkor för andelsklasser kompletteras med ett bemyndigande för att meddela föreskrifter om andra villkor som en andelsklass får vara förenad med. Skälen för regeringens förslag Vad är andelsklasser? I en värdepappersfond får det enligt gällande rätt finnas andelar av olika slag (andelsklasser). Andelsklasser i en och samma fond får vara förenade med olika villkor för utdelning, avgifter, lägsta teckningsbelopp samt i vilken valuta andelarna tecknas och inlöses (4 kap. 10 § lagen om värdepappersfonder). Andelarna i en andelsklass ska vara lika stora och medföra lika rätt till den egendom som ingår i fonden. Att andelarna i en fond är uppdelade i andelsklasser innebär således att investerare erbjuds att förvärva andelar som är förenade med olika rättigheter. Den underliggande förmögenhetsmassan är dock fortfarande gemensam och förvaltas med samma placeringsinriktning. Att kunna erbjuda andelar i olika andelsklasser kan vara ett kostnadseffektivt sätt att differentiera en fonds egenskaper i enlighet med efterfrågan på marknaden (se prop. 2010/11:135 s. 251). Frågan om andelsklasser i värdepappersfonder har varit föremål för överväganden av flera utredningar. behandlades frågan om differentierade förvaltningsavgifter av i betänkandet Investeringsfonder – , avgifter m.m. (SOU 2002:104). Frågan om andelar i en fond skulle kunna vara förenade med olika villkor togs upp på nytt av i betänkandet Fondverksamhet över gränserna – Genomförande av UCITS IV-direktivet (SOU 2010:78). föreslog, med beaktande av konkurrenssituationen på den svenska fondmarknaden, att fondbolag skulle få en uttrycklig möjlighet att erbjuda fondandelsklasser för differentiering av avgifter, notering av andelsvärde i olika valutor, valutasäkring av fondförmögenheten samt för ackumulering respektive utbetalning av utdelning (SOU 2010:78 s. 355 f.). Även kombinationer av dessa alternativ skulle enligt förslaget vara tillåtet. föreslog även att skulle ha möjlighet att godkänna andra andelsklasser än de uppräknade. Regeringen gjorde dock i det sammanhanget en delvis annan bedömning och föreslog att andelsklasser förenade med olika villkor skulle tillåtas i begränsad omfattning. Regeringen ansåg att det fanns skäl att gå stegvis fram när det gällde införandet av andelsklasser (prop. 2010/11:135 s. 251). Andelsklasser med särskilda villkor för distribution När möjligheten att ha olika typer av andelsklasser i en värdepappersfond infördes ansåg regeringen att andelsklasser som uttryckligen riktar sig till vissa investerare inte borde tillåtas (prop. 2010/11:135 s. 253 f.). Regeringen påpekade att detta inte hindrar att man kan etablera andelsklasser som genom krav på lägsta insättning eller höga insättningsavgifter indirekt riktar sig till framför allt institutionella investerare. En förutsättning för att en fond ska leva upp till kravet på att vara öppen för allmänheten är emellertid att fonden erbjuder minst en fondandelsklass utan den typen av krav som i realiteten exkluderar flertalet konsumenter. Om detta krav är uppfyllt kvarstår en reell möjlighet även för konsumenter att investera i fonden och få tillgång till den placeringsinriktning som fonden erbjuder. I MiFID II finns bl.a. regler om investeringsrådgivning på oberoende grund. Reglerna innebär bl.a. att ett värdepappersinstitut som erbjuder investeringsrådgivning på oberoende grund inte får ta emot och behålla ersättning som utbetalas eller tillhandahålls av någon tredjepart eller av en person som agerar för en tredjeparts räkning. Vissa mindre ickemonetära ersättningar som kan höja kvaliteten på den tjänst som tillhandahålls en kund omfattas inte av förbudet. Förbudet gäller även vid utförande av investeringstjänsten portföljförvaltning (se artikel 24.7 och 24.8 i direktivet samt samma prop. s. 425). MiFID II, inklusive förbudet mot tredjepartsersättningar, har genomförts i svensk rätt genom ändringar huvudsakligen i lagen om värdepappersmarknaden. Lagändringarna träder i kraft (se prop. 2016/17:162). Förbudet mot tredjepartsersättningar innebär att de företag som erbjuder investeringsrådgivning på oberoende grund sannolikt kommer att ta betalt för rådgivning direkt från kunden i stället för att fondbolaget eller AIF-förvaltaren betalar provision eller annan ersättning till företaget när företaget förmedlar fondandelar till en kund. Förbudet mot tredjepartsersättningar vid investeringsrådgivning på oberoende grund och vid portföljförvaltning innebär att fondbolagen kommer att behöva se över sina affärsmodeller för distribution av fondandelar. Troligtvis kommer nya affärsmodeller för distribution av fondandelar innebära ett behov av att kunna skapa andelsklasser som skiljer sig åt beroende på hur fondandelarna distribueras. Andelar i en och samma fond kan komma att distribueras med eller utan olika typer av provisionsersättningar beroende på vilken distributionskanal som används och vilka tjänster som tillhandahålls i samband med distributionen. Det finns därför ett behov av att kunna variera avgiften beroende på om investeringsrådgivningen tillhandahålls på oberoende eller icke oberoende grund. För att möjligöra att investeringsrådgivning på oberoende grund utvecklas i anser regeringen att det bör vara möjligt att skapa andelsklasser med särskilda villkor för den sortens distribution. Syftet med sådana nya andelsklasser är att ett värdepappersinstitut som distribuerar andelar i en fond ska kunna ta betalt direkt av kunden utan att nivån på vad kunden betalar i sin helhet förändras jämfört med . Utredningen använder sig av följande exempel för att belysa hur differentierade avgifter kan användas (SOU 2016:45 s. 366 f.): Om en fond exempelvis tidigare hade ett förvaltningsarvode om av värdet, varav värdepappersinstitutet erhöll hälften, kommer den nya fondandelsklassen att ha ett förvaltningsarvode på , och värdepappersinstitutet får ta ut en avgift på direkt från kunden. Möjligheten att skapa andelsklasser med särskilda villkor för distribution aktualiserar gränsdragningen mellan kollektiv portföljförvaltning (fondförvaltning) och diskretionär portföljförvaltning som ett fondbolag kan få tillstånd att utföra (1 kap. 4 § och 7 kap. lagen om värdepappersfonder). För sådan diskretionär portföljförvaltning gäller således andra regler och tillståndskrav än för fondförvaltning. Investeringsbeslut för en värdepappersfond sker i enlighet med placeringsinriktningen för förvaltningen av tillgångarna i värdepappersfonden, som ägs gemensamt av fondandelsägarna. Förvaltningen av tillgångarna sköts utan att det beaktas från vilken andelsklass tillgångarna härrör. På så sätt skiljer sig andelsklasser åt från delfonder, där placeringsinriktningen kan skilja sig åt inom en och samma fond. Vid kollektiv portföljförvaltning sker förvaltningen utifrån de förutsättningar som följer av lag, andra föreskrifter och fondbestämmelserna. I ett uppdrag om diskretionär portföljförvaltning är det i stället parterna som avtalar vilken inriktning förvaltningen ska ha. Även antalet investerare är relevant för att avgöra om en företeelse ska bedömas som kollektiv portföljförvaltning eller diskretionär portföljförvaltning. efterfrågar ett förtydligande när det gäller hur en andelsklass ska kunna rikta sig till en utpekad aktör, t.ex. ett försäkringsföretag, utan att förvaltningen betraktas som diskretionär portföljförvaltning för en enda kunds räkning. För att en riktad distribution inte ska betraktas som diskretionär portföljförvaltning för en enda kunds 2017/18:5 räkning bör andelsklassen ytterst vända sig till ett kollektiv av investerare eller bakomliggande investerare. Det bör enligt regeringens uppfattning alltid göras en genomlysning för att beakta eventuellt bakomliggande investerare som t.ex. genom förvaltarregistrering får exponering mot fonden (jfr prop. 2012/13:155 s. 193). När en fond tillhandahålls inom ramen för en fondförsäkring är det försäkringsföretaget som formellt är andelsägare. En andelsklass bör dock kunna rikta sig till ett försäkringsföretag om fondandelarna ingår i försäkringsprodukter som säljs till andra investerare. För att en värdepappersfond ska anses uppfylla kravet på att vara öppen för allmänheten bör villkoren för minst en andelsklass utformas så att konsumenter och andra som önskar att investera i fonden inte exkluderas t.ex. genom att andelsklasserna finns tillgängliga enbart via en viss handelsplattform eller liknande distributionskanal med begränsad tillgänglighet. efterfrågar även vägledning när det gäller hur en andelsklass som är förenad med villkor för distribution bör regleras i fondbestämmelserna. Regeringen konstaterar att fondbestämmelser ska godkännas av och att det i fondbestämmelserna ska anges vilka andelsklasser som finns i fonden och vilka villkor som är förenade med respektive andelsklass (4 kap. 8 § andra stycket 3 lagen om värdepappersfonder). Med hänsyn till behovet av att skilja mellan kollektiv förvaltning och diskretionär portföljförvaltning kan fondbolaget inte tillåtas att fritt få bestämma till vem fonden ska rikta sig (se prop. 2002/03:150 s. 254). Det åligger därför fondbolaget att i fondbestämmelserna ange objektiva kriterier för att kunna bedöma vilka investerare som andelsklassen riktar sig till (samma prop.). Det ska således inte kunna bli fråga om en skönsmässig bedömning från fondbolagets sida om huruvida en investerare har rätt att investera i en viss andelsklass eller inte. bör kunna utforma fondbestämmelserna så att en andelsklass är förbehållen andelsägande via en viss distributionskanal. En andelsklass bör t.ex. kunna vara förbehållen andelsägande via distributörer som tillhandahåller oberoende rådgivning och tar betalt för rådgivningen direkt av kunden. Som framgår ovan bör en andelsklass också kunna rikta sig till ett försäkringsföretag om fondandelarna tillhandahålls inom ramen för en fondförsäkring. Motsvarande bör gälla när distribution sker inom ramen för premiepensionssystemet och där formellt är ägare till fondandelarna. Fondbestämmelserna ska godkännas om de är skäliga för andelsägare och ändringar ska godkännas bl.a. om ändringarna inte strider mot andelsägarnas gemensamma intresse (4 kap. 9 § lagen om värdepappersfonder). Det innebär också att en andelsklass endast får godkännas under förutsättning att andelsägare i en annan andelsklass inte kommer att missgynnas (se prop. 2010/11:135 s. 252). har dessutom en möjlighet att meddela föreskrifter om innehållet i fondbestämmelserna (18 § 11 förordningen [2013:588] om värdepappersfonder). När en andelsklass utformas på så sätt att en andelsägare, exempelvis ett försäkringsföretag, anges i fondbestämmelserna bör det ankomma på fondbolaget att säkerställa att det finns ett bakomliggande kollektiv av investerare och att det därmed inte är fråga om diskretionär portföljförvaltning för en enda kunds räkning. Det är också något som kan följa upp inom ramen för Bestämmelserna om andelsklasser i lagen om värdepappersfonder gäller även för specialfonder (se 12 kap. 5 § lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder med hänvisning till 4 kap. 10 § lagen om värdepappersfonder). De ändringar som föreslås för värdepappersfonder bör gälla också för specialfonder. Även för specialfonder gäller att fondbestämmelserna ska godkännas endast om de kan anses vara skäliga för andelsägarna (se 12 kap. 3 § lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder med hänvisning till 4 kap. 8 och 9 b §§ lagen om värdepappersfonder). Enligt gällande rätt får en värdepappersfond innehålla andelsklasser som utfärdas i olika valutor (4 kap. 10 § andra stycket lagen om värdepappersfonder). När en svensk fond med andelar utfärdade i svenska kronor ska marknadsföras i andra länder kan således en ny andelsklass införas där andelarna exempelvis utfärdas i euro. När andelsklasser utfärdas i olika valutor exponeras de för olika risk för valutakursförändring, vilket innebär att andelsklasserna kan komma att utvecklas olika. Det är en typ av risk som skulle kunna hanteras genom att valutakursen säkras. Enligt nuvarande regler är det dock inte möjligt att valutasäkra en andelsklass. Möjligheten att differentiera en andelsklass för att valutasäkra fondförmögenheten behandlades av . Den utredningen var av uppfattningen att det, för att stärka svenska fonders internationella konkurrenskraft, fanns skäl att tillåta valutasäkrade andelsklasser även i . Utredningen ansåg vidare att det borde finnas en möjlighet för att godkänna andra andelsklasser än de som räknades upp i lag (SOU 2010:78 s. 355 f.). Andelsklasser var dock en för svenska förhållanden ny företeelse och innebar en delvis komplex hantering varför regeringen, som framgår ovan, valde att i det skedet begränsa sitt förslag i förhållande till utredningens. Någon möjlighet att tillåta valutasäkrade andelsklasser i infördes således inte i det sammanhanget. finns det emellertid flerårig erfarenhet av att i använda andelsklasser i värdepappersfonder. Mot denna bakgrund och då det skulle möjliggöra för svenska fondförvaltare att konkurrera utomlands, anser regeringen att det bör vara möjligt att skapa även valutasäkrade andelsklasser. Valutasäkring av en andelsklass kan åstadkommas på olika sätt genom användning av olika finansiella instrument. Om det finns en valutasäkrad andelsklass i en fond uppstår det dock frågor om hur dessa finansiella instrument ska hanteras i förhållande till den för samtliga andelsklasser gemensamma fondförmögenheten, särskilt med hänsyn till sannolikheten att en kostnad för valutasäkringen uppkommer. Som redovisas ovan ska villkor i fondbestämmelserna godkännas om de är skäliga för andelsägarna. Det innebär att en andelsklass får godkännas endast om villkoren för den inte innebär att en andelsklass gynnas på bekostnad av en annan andelsklass. Kostnader som är särskilt hänförliga till en viss andelsklass ska enbart belasta den andelsklassen och inte övriga andelsklasser. Det åligger fondbolaget att identifiera och hantera de eventuella intressekonflikter som kan uppkomma mellan olika fondandelsklasser, och att, i 2017/18:5 samband med att fondbestämmelserna prövas av , på ett tydligt sätt visa att dessa förutsättningar är uppfyllda (prop. 2010/11:135 s. 252 f.). Bestämmelserna om andelsklasser i lagen om värdepappersfonder gäller, som nämns ovan, även för specialfonder (se 12 kap. 5 § lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder med hänvisning till 4 kap. 10 § lagen om värdepappersfonder). De ändringar som föreslås för värdepappersfonder bör gälla även för specialfonder. Andra villkor som en andelsklass får förenas med och vilka krav som bör gälla för en andelsklass Andelsklasser i fonder är en utbredd företeelse i många av EU:s medlemsstater. Frågan om andelsklasser har också varit föremål för diskussion inom Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten (). har genomfört två konsultationer och publicerat en ståndpunkt när det gäller andelsklasser (). I den ståndpunkten beskrivs de principer som ska beaktas vid upprättandet av alla typer av villkorade andelsklasser i värdepappersfonder (UCITS-fonder). Principerna innebär i huvuddrag att en fond, trots indelningen i andelsklasser, ska ha en gemensam placeringsinriktning och en kollektiv förvaltning av tillgångarna, att fondbolaget bör implementera lämpliga metoder för att begränsa risken att villkoren för en andelsklass påverkar en annan andelsklass negativt, att villkoren för en andelsklass ska vara beslutade innan andelsklassen etableras samt att skillnaderna mellan olika andelsklasser ska beskrivas i de fall en investerare kan välja mellan två eller flera andelsklasser. Med hänsyn till den utveckling som sker på området anser regeringen, i likhet med , att uppräkningen i lagen om värdepappersfonder av de villkor som en andelsklass får förenas med inte bör vara uttömmande utan att det bör vara möjligt att införa fler andelsklasser än de som anges i den lagen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör därför få meddela föreskrifter om vilka andra villkor en andelsklass får förenas med. Med hänsyn till den utveckling som sker på området anser regeringen också att det kan finnas behov av att i föreskrifter på lägre nivå än lag ställa upp ytterligare krav som bör vara uppfyllda för att en andelsklass ska kunna godkännas. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör därför få meddela föreskrifter om under vilka förutsättningar en andelsklass får vara förenad med ett visst villkor. Regler om kapitaltäckning för fondbolag, Prop. I och rådets direktiv /36/EU av om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om särskild tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag, om ändring av direktiv 2002/87/EG och om upphävande av direktiv /48/EG och 2006/49/EG (i det följande benämnt kapitaltäckningsdirektivet) och i Europaparlamen- tets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av om till- synskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012 (i det följande benämnd tillsynsförordningen) finns regler om kapitalkrav och kapitaltäckning. Dessa regler är i första hand avsedda för banker och andra kreditinstitut. Reglerna syftar till att värna stabiliteten i det finansiella systemet genom att ställa krav på kredit- institut och värdepappersföretag i fråga om bl.a. kapital, likviditet, stora exponeringar, rapportering, ersättningsregler och styrning och kontroll. Tillsynsförordningen är direkt tillämplig på svenska företag och kapital- täckningsdirektivet har genomförts i svensk rätt i huvudsak genom lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse, lagen om värdepappers- marknaden, lagen (2014:966) om kapitalbuffertar och lagen (2014:968) om särskild tillsyn över kreditinstitut och värdepappersbolag samt genom Dessutom finns ytterligare EU- reglering som har betydelse i sammanhanget i form av Europaparla- mentets och rådets direktiv /39/EG av om marknader för finansiella instrument och om ändring av rådets direktiv 85/611/EEG och 93/6/EEG och och rådets direktiv 2000/12/EG samt upphävande av rådets direktiv /22/EEG (i det följande benämnt MiFID I) och och rådets direktiv 2002/87/EG av om extra tillsyn över kredit- institut, försäkringsföretag och värdepappersföretag i ett finansiellt konglomerat och om ändring av rådets direktiv /239/EEG, 79/267/EEG, 92/49/EEG, 92/96/EEG, 93/6/EEG och 93/22/EEG samt och rådets direktiv /78/EG och 2000/12/EG (i det följande benämnt konglomeratdirektivet). Reglerna på området är därför omfattande och svårgenomträngliga. Redan innan kapitaltäckningsdirektivet och tillsynsförordningen antogs motsvarade kapitalkraven för fondförvaltare som utför diskretionär port- följförvaltning kapitalkraven som gällde för värdepappersbolag med När kapitaltäckningsdirektivet genomfördes i svensk rätt gjordes de nya kapitaltäckningskraven tillämpliga även på värdepappersbolag som inte omfattas av definitionen av värdepappers- företag i tillsynsförordningen (1 kap. 2 § lagen om särskild tillsyn över kreditinstitut och värdepappersbolag). Regeringen valde också att behålla den systematik som då gällde och som innebar att fondbolag och AIF- förvaltare som utför diskretionär portföljförvaltning ska omfattas av samma kapitalkrav som värdepappersbolag med motsvarande verksam- 2017/18:5 het (se 2 kap. 10 och 10 a §§ lagen om värdepappersfonder och 7 kap. 6 och 6 a §§ lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder). I dessa delar går kraven därför utöver det som krävs av . uttalade regeringen att det fanns ett behov av översyn när det gäller kapitaltäckningsregelverkets tillämpning på olika typer av värdepappersbolag, fondbolag och AIF-förvaltare (prop. 2013/14:228 s. 129 och 131). Överväganden och förslag i denna del har därför ingått i utredningens uppdrag (dir. 2014:139). I avsnitt 8.2 behandlas frågan om kapitaltäckningsreglerna bör vara tillämpliga på fondbolag respektive AIF-förvaltare, inklusive frågan om reglernas tillämplighet när fondbolag eller AIF-förvaltare ingår i en företagsgrupp. I avsnitt 8.3 behandlas reglernas tillämplighet för vissa värdepappersbolag. och i kapitaltäckningsdirektivet? Regeringens förslag: Kravet på att fondbolag och AIF-förvaltare som har tillstånd för diskretionär portföljförvaltning ska tillämpa de regler i tillsynsförordningen, lagen om särskild tillsyn över kreditinstitut och värdepappersbolag samt lagen om kapitalbuffertar som gäller för värdepappersbolag med motsvarande verksamhet tas bort. Bestämmelserna om tillsyn på gruppnivå när det gäller fondbolag och AIF-förvaltare ersätts med en upplysning om att det finns bestäm- melser om sådan tillsyn i tillsynsförordningen, lagen om särskild till- syn över kreditinstitut och värdepappersbolag och lagen om särskild tillsyn över finansiella konglomerat. Bestämmelsen i lagen om värdepappersfonder om hur ett fondbolag som är ett moderföretag ska redovisa uppgifter på grundval av gruppens konsoliderade situation tas bort. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningens förslag avviker från regeringens förslag genom att utred- ningen inte föreslår någon ändring i bestämmelserna i lagen om värde- pappersfonder om de kapitalkrav för fondbolag och AIF-förvaltare som ska tillämpas på gruppnivå eller om hur ett fondbolag som är ett moder- företag ska redovisa uppgifter i enlighet med gruppens konsoliderade Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. välkomnar att det ut- vidgade tillämpningsområdet för tillsynsförordningen begränsas för svenska fondbolag och AIF-förvaltare. de risker som kapitaltäckningsregelverket är avsett att hantera i de bolag