prop · H40391 · 2017-02-07 00:00:00 — kan dock upptagningen, textfilen eller text- avsnittet behöva förses med en särskild upplysning som förtydligar att vissa personer, t.ex. personer som förekommer i en bildupptagning, inte är misstänkta. Om det finns flera personer på en bild och det av samman- hanget framgår att en av dessa är misstänkt framgår motsatsvis att de övriga inte är misstänkta. Enligt andra stycket ska uppgifter om personer som kan antas ha samband med misstänkt brottslig verksamhet eller som övervakas enligt 2 § första stycket 2 förses med en upplysning om uppgiftslämnarens trovärdighet och uppgifternas riktighet i sak. Kravet gäller endast för uppgifter som behandlas utan att det finns misstanke om något konkret brott, dvs. uppgifter som behandlas för ändamålet förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet. Bestämmelsen är således inte tillämplig på uppgifter som behandlas i brottsutredande verksamhet. Upplysningar om uppgiftslämnarens trovärdighet och uppgifternas riktighet i sak behöver inte lämnas om detta på grund av särskilda omständigheter är onödigt, t.ex. adress- och telefonuppgifter. Framgår det att en uppgift har lämnats av en tjänsteman krävs det normalt inte någon värdering av trovärdigheten, eftersom det följer av en tulltjänste- mans skyldigheter i tjänsten att lämna korrekta uppgifter. Däremot ska en bedömning av riktigheten i sak alltid göras, eftersom en iakttagelse eller bedömning kan vara osäker oberoende av från vem den kommer. Paragrafen överensstämmer i sak med 3 kap. 4 § polisdatalagen och till stor del med 4 kap. 3 § kustbevakningsdatalagen. En liknande bestäm- melse finns även i 16 § lagen om behandling av uppgifter i brottsbekämpande verksamhet. Paragrafen reglerar användningen av känsliga uppgifter som sökbegrepp. Övervägandena finns i avsnitt 14.4.1. I första stycket föreskrivs ett förbud mot att använda uppgifter som avslöjar känsliga personuppgifter (dvs. uppgifter som avslöjar ras, etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse, medlem- skap i fackförening eller som rör hälsa eller sexualliv) som sökbegrepp vid sökning i gemensamt tillgängliga uppgifter. I andra stycket klargörs att förbudet inte hindrar att använ- der uppgifter som beskriver en persons utseende, t.ex. uppgifter om längd, hudfärg eller tatueringar, som sökbegrepp, även om sådana uppgifter kan ge indikationer om personens etniska ursprung. Paragrafen överensstämmer till stor del med 3 kap. 5 § polisdatalagen och 4 kap. 4 § kustbevakningsdatalagen. En liknande bestämmelse finns även i 20 § lagen om behandling av uppgifter i brottsbekäm- pande verksamhet. Paragrafen innehåller allmänna begränsningar vid sökning i gemensamt tillgängliga uppgifter på namn, personnummer eller liknande identitets- beteckningar. Övervägandena finns i avsnitt 14.4.2. Mot bakgrund av att de informationsmängder som kan göras gemen- samt tillgängliga i brottsbekämpande verksamhet samman- tagna kan bli betydande, är det av integritetsskäl inte lämpligt att tillåta fri sökning i informationen. Visserligen kan namn och andra liknande identitetsbeteckningar alltid användas som sökbegrepp. En sökning på namn eller personnummer ska emellertid inte leda till att all information i brottsbekämpande verksamhet som rör den sökta personen avslöjas. Endast sådana uppgifter som det finns ett generellt behov av i brottsbekämpande verksamhet får tas fram. I paragrafens första stycke finns en uttömmande uppräkning av de kategorier av personuppgifter som får tas fram vid sökning på namn, personnummer och andra liknande identitetsbeteckningar. Av punkten 1 framgår att sådana uppgifter som anger att den sökte är anmäld för brott får tas fram. Att personen är anmäld innebär att avförda brottsanmälningar faller utanför. Som framgår av 4 kap. 6 § finns det begränsningar i fråga om behandlingen av vissa anmälningar. Uppgifter om personen kan trots detta vara tillgängliga om någon annan av punkterna är tillämplig, t.ex. punkten 2 eller 3. Av punkten 2 framgår att uppgifter om att den sökte är eller har varit misstänkt för brott får tas fram. Det ska således framgå om brottsmisstanken är aktuell eller om personen har avförts såsom misstänkt. Enligt punkten 3 får även sådana uppgifter tas fram som anger att den sökta personen är misstänkt för att utöva eller komma att utöva brottslig verksamhet. I kommentaren till 4 § redogörs närmare för vad som avses med misstanke om brottslig verksamhet. Även uppgifter om att den sökta personen övervakas får enligt punkten 4 ingå i träffbilden. Det är här fråga om uppgifter som anger att den sökta personen är föremål för övervakning. Vidare får enligt punkterna 5–8 uppgifter tas fram som anger att den sökta personen har gjort en brottsanmälan, är målsägande i ett ärende, förekommer i ett ärende som vittne eller annan som lämnar eller har lämnat uppgifter eller yttrande. Detsamma gäller en person som har gett in eller tillhandahållits en handling. För att snabbt ska kunna vidta erforderliga åtgärder inför och i samband med ett ingripande får även uppgifter som anger att den sökta personen har bedömts kunna komma att möta ett ingripande med grovt våld ingå i träffbilden. Detta regleras i punkten 9. Enligt punkten 10 får uppgifter om att den sökta personen är efterlyst tas fram. Det är här fråga om sådana efterlysningar som sker med stöd av efterlysningskungörelsen (1969:293) eller lagen (2000:344) om Schengens informationssystem. Vid sökning i gemensamt tillgängliga uppgifter får det alltså inte tas fram uppgifter av annat slag, t.ex. uppgifter från underrättelsearbete som visar att den sökte är släkt med den misstänkte. Vid sökning på person- nummer eller samordningsnummer gäller detsamma som för sökning av namn. Med namn avses även delar av namn och med personnummer och samordningsnummer även de sifferkombinationer som ingår i numren. Också sökning med hjälp av födelsedatum eller de sista fyra kontroll- siffrorna i ett personnummer omfattas alltså av bestämmelsen. Bestäm- melsen är avsedd att omfatta motsvarande nummer som används i andra länder även om de är uppbyggda på annat sätt. Bestämmelsen ställer krav på utformningen av de tekniska system som används vid sökning. Vid sökning på ett visst namn, N.N., ska det i träffbilden inte komma upp andra uppgifter om N.N. än sådana som anges i paragrafen och uppgifter som har direkt anknytning till den egenskapen, t.ex. skälen till att en person är efterlyst eller uppgifter om den förundersökning i vilken personen förekommer. Bestämmelsen är dock inte avsedd att förhindra att det vid en sökning, som visar att N.N. är eller har varit misstänkt för visst brott, också går att ta del av annan, i anslutning till brottsmisstanken angiven information. Vid en sökning på en person som visserligen förekommer i de gemensamt tillgängliga uppgifterna men inte tillhör någon av de kategorier som anges i första stycket 1–10 ska det däremot inte komma fram någon information vid en initial sökning. Möjligheten att vid en sökning få fram vissa typer av personuppgifter kan behöva begränsas ytterligare. Sådana personuppgifter som avses i punkterna 2–4, t.ex. uppgifter i nedlagda förundersökningar eller underrättelseinformation, är typiskt sett av mera integritetskänsligt slag. andra stycket erinras därför om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer har möjlighet att meddela föreskrifter om begräns- ningar av tillgången till sådana uppgifter. Att tillgången till person- uppgifter i brottsbekämpande verksamhet generellt ska begränsas till vad varje tjänsteman behöver för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter framgår av 2 kap. 11 §. Paragrafen överensstämmer till stor del med 3 kap. 6 § polisdatalagen och med 4 kap. 5 § kustbevakningsdatalagen. Paragrafen innehåller fyra undantag från sökbegränsningsregeln i 6 §. Övervägandena finns i avsnitt 14.4.2. Enligt första stycket 1 gäller 6 § inte vid sökning som sker i en viss handling eller ett visst ärende. Det handlar här om sökning i endast Av första stycket 2 framgår att 6 § inte heller gäller vid sökning i uppgiftssamlingar som har skapats för att undersöka viss preciserad brottslighet eller vissa kriminella grupperingar och som enbart de som arbetar i undersökningen har åtkomst till. Även här är det fråga om sökning i en avgränsad uppgiftsmängd, i dessa fall i form av en särskild uppgiftssamling, där tillgången till uppgifterna har begränsats. melsen medger inte att en person med tillgång till flera uppgiftssamlingar kan söka i dessa med hjälp av någon form av sökverktyg eller Sådan sökning kan dock vara tillåten enligt andra stycket. gifter som ingår i sådana uppgiftssamlingar som avses kan inte alltid anses vara gemensamt tillgängliga (jfr kommentaren till 1 §). är fallet, är bestämmelserna i 3 kap. över huvud taget inte tillämpliga på Paragrafens andra stycke innehåller ytterligare två undantag från bestämmelserna i 6 §. En första förutsättning för att något av dessa undantag ska vara tillämpligt är att sökningen utförs av särskilt angivna Det är här fråga om på förhand utpekade tjänstemän som med hänsyn till tjänstebefattning, arbetsuppgifter eller dylikt har ett särskilt behov av att kunna utföra mera omfattande sökningar. punkten 1 krävs därutöver att sökningen görs för att förebygga, förhindra eller upptäcka viss allvarlig brottslig verksamhet, eller för övervakning av vissa kriminella personer. Det är här fråga om sökning i underrättelse- verksamhet som rör t.ex. grov eller synnerligen grov narkotikasmuggling och grova tullbrott. Punkten är även tillämplig på sökning som sker i samband med övervakning av personer som bedöms mer eller mindre livnära sig på brottslig verksamhet, t.ex. grov eller synnerligen grov narkotikasmuggling (se också kommentaren till 2 § första stycket punkten 2). I punkten 2 regleras en möjlighet att, utan hinder av 6 §, göra mera omfattande sökningar även inom ramen för en förundersökning. fall krävs dock, utöver att sökningen utförs av särskilt angivna tjänste- män, att det är fråga om sökning i samband med utredning av mycket allvarliga brott. De särskilt angivna tjänstemän som har möjlighet att göra sökningar enligt andra stycket har givetvis möjlighet att, på samma villkor som övriga tjänstemän, tillämpa undantagen i första stycket. I tredje stycket finns en upplysning om att regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifter, t.ex. om att det ska framgå av en förteckning eller liknande vilka personer som har anförtrotts den utökade möjligheten att söka enligt andra stycket. Av samma stycke framgår att regeringen har möjlighet att meddela före- skrifter om ytterligare undantag från sökbegränsningarna i 6 §. Paragrafen överensstämmer i sak med 3 kap. 7 § polisdatalagen och till stor del med 4 kap. 6 § kustbevakningsdatalagen. Paragrafen innehåller bestämmelser om direktåtkomst. Övervägandena finns i avsnitt 15.3. Innebörden av begreppet direktåtkomst redovisas i kommentaren till 2 kap. 17 § och i avsnitt 13.2. I första stycket anges att , Säkerhetspolisen, Eko- brottsmyndigheten, , och Skatte- verket får medges direktåtkomst till personuppgifter i brotts- bekämpande verksamhet. Bestämmelsen innebär inte att de i paragrafen angivna myndigheterna har en absolut rätt till direktåtkomst. Det är upp till att bevilja sådan åtkomst. En bestämmelse om direktåt- komst reglerar vidare endast formen för utlämnande av uppgifter. Möjligheten att lämna ut vissa uppgifter genom direktåtkomst kan vara begränsad genom att uppgifterna är skyddade av sekretess. Något utlämnande genom direktåtkomst får normalt inte ske om utlämnandet förutsätter en sekretessprövning. Genom att i 2 kap. 13 § åläggs en sekretessbrytande uppgiftsskyldighet i förhållande till andra brottsbekämpande myndigheter kan dock uppgifter som omfattas av den bestämmelsen lämnas ut genom direktåtkomst. Av andra stycket framgår att om en myndighet har beviljats direkt- åtkomst till personuppgifter, ansvarar denna för att tillgången till upp- gifterna inom den egna myndigheten begränsas. I brotts- bekämpande verksamhet gäller samma krav på begränsning enligt 2 kap. 11 §, oavsett på vilket sätt man fått tillgång till uppgifterna. Andra myndigheter som har beviljats direktåtkomst ska dock iaktta kravet i förevarande paragraf. Myndigheten är alltså skyldig att se till att endast den som behöver en uppgift för att fullgöra sina arbetsuppgifter har möjlighet att få del av uppgiften. I tredje stycket informeras om att regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, kan meddela närmare föreskrifter om bl.a. begränsningar i direktåtkomsten och om behörighet och säkerhet. Bestämmelser med motsvarande innehåll finns i 3 kap. 8 § polisdata- lagen och 4 kap. 7 § kustbevakningsdatalagen. En bestämmelse om direktåtkomst finns även i 26 § lagen om behandling av uppgifter i brottsbekämpande verksamhet. Bevarande och gallring av personuppgifter Paragrafen innehåller en generell bestämmelse om längsta tid för bevarande av personuppgifter i den brottsbekämpande verksamheten och hänvisar till de övriga paragrafer om bevarande och gallring som finns i lagen. Övervägandena finns i avsnitt 16.1. Av första stycket framgår att personuppgifter aldrig får bevaras än vad som behövs för något eller några av lagens ändamål. Bevarande tillåts således med hänsyn till ett eller flera ändamål. De ändamål som avses är de som anges i 2 kap. 5–7 §§. Därigenom ges stöd för att bevara uppgifter, inte bara för ett visst utpekat konkret ärende som en viss förundersökning, utan även för mer övergripande brottsbekäm- pande ändamål. Bestämmelsen ger t.ex. stöd för att bevara uppgifter i ett avslutat ärende, även om det då ärendet avslutas inte finns något konkret nytt ändamål för bevarandet men uppgifterna bedöms ha ett allmänt värde för verksamhet att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet eller utreda och beivra brott. En grund- läggande förutsättning för bevarandet är att bedömer att uppgifterna behöver finnas tillgängliga ytterligare i den brottsbe- kämpande verksamheten. Första stycket avser såväl automatiserad som annan behandling av personuppgifter, t.ex. behandling i regis- ter. Bestämmelser om längsta tid för bevarande i brottsbe- kämpande verksamhet hindrar inte, till skillnad från bestämmelserna om gallring, att handlingar arkiveras enligt arkivlagens (1990:782) bestäm- melser. När behandling är tillåten för brottsbekämpande ändamål kan bevarande således ske för arkivändamål. Personuppgifterna kan då avskiljas från den brottsbekämpande verksamheten och arkiveras i exempelvis ett digitalt arkiv. I andra stycket hänvisas till de övriga paragrafer i 4 kap. som inne- håller bestämmelser om bevarande och gallring. Paragrafen överensstämmer till stor del med 2 kap. 12 § första stycket polisdatalagen och 3 kap. 4 § första stycket kustbevakningsdatalagen. Paragrafen är en upplysningsbestämmelse och har utformats efter modell från 2 kap. 11 § åklagardatalagen (2015:433). Övervägandena finns i avsnitt 16.1. Genom punkten 1 upplyses om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer har möjlighet att meddela föreskrifter om att vissa kategorier av personuppgifter får bevaras i den brottsbekämpande verk- samheten än vad som anges i 6, 7, 9 och 10 §§. Det kan handla om föreskrifter om vissa kategorier av uppgifter från framför allt förundersökningar, exempelvis uppgifter om ägare till gods, fordon eller fartyg. Det kan vidare vara fråga om fortsatt behandling av uppgifter om dömda personer i syfte att förenkla för att hitta ärenden som har arkiverats. Punkten överensstämmer till stor del med 3 kap. 12 § och 15 § första stycket polisdatalagen samt med 4 kap. 11 § och 14 § första stycket kustbevakningsdatalagen. Genom punkten 2 informeras om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifter om att person- uppgifter, med avvikelse från 3 § första stycket, 9 och 10 §§, får bevaras för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål. Punkten överensstämmer i sak med 2 kap. 13 § tredje stycket och 3 kap. 15 § andra stycket polisdatalagen samt med 3 kap. 5 § tredje stycket och 4 kap. 14 § andra stycket kustbevakningsdatalagen. Genom punkten 3 informeras om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifter om digital arkive- ring. Arkivering utesluter i sig inte fortsatt digital tillgång till uppgifter i den brottsbekämpande verksamheten. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan därför, i syfte att begränsa tillgången till uppgifter, meddela föreskrifter om digital arkivering. Syftet med sådana föreskrifter kan vara att förhindra att digitalt arkiverade uppgifter fortsätter att behandlas på samma sätt som tidigare i den brottsbekäm- pande verksamheten, trots att bevarandet inte längre sker för verksam- hetsändamål utan för arkivändamål. Punkten överensstämmer i sak med 2 kap. 12 § andra stycket polisdata- lagen och med 3 kap. 4 § tredje stycket kustbevakningsdatalagen. Personuppgifter som inte har gjorts gemensamt tillgängliga Paragrafen reglerar gallring av personuppgifter som behandlas automati- serat och som inte har gjorts gemensamt tillgängliga. Övervägandena finns i avsnitt 16.2. Som framgår av första stycket ska personuppgifter som behandlas i ett ärende gallras senast efter det att ärendet avslutades, medan personuppgifter som inte kan hänföras till ett ärende ska gallras senast efter det att de behandlades automatiserat första gången. Gallrings- fristens längd beror alltså på om personuppgifterna behandlas inom ramen för ett ärende eller inte. Begreppet ärende har här en särskild innebörd som kan avvika från den gängse innebörden av begreppet i förvaltningslagen (1986:223). Med ärende avses i detta sammanhang en serie åtgärder som är avsedda att leda fram till ett bestämt slut. Särskilda underrättelseprojekt kan t.ex. omfattas. Underrättelseprojekt med en obestämd varaktighet, t.ex. ett projekt som syftar till att fortlöpande undersöka brottsligheten i en viss gränsövergång, kan dock inte anses som ett ärende i den mening som avses i paragrafen. I andra stycket föreskrivs ett undantag från gallringsbestämmelsen för personuppgifter i ärenden om utredning eller beivrande av brott. Det rör sig framför allt om förundersökningar och om andra utredningar som handläggs enligt bestämmelser i 23 kap. . I fråga om uppgifter i sådana ärenden tillämpas när det gäller gallring i stället bestämmelserna om gallring i arkivlagen. I övrigt, se 5–7 §§. Paragrafen överensstämmer till stor del med 2 kap. 13 § första och andra styckena polisdatalagen och 3 kap. 5 § första och andra styckena kustbevakningsdatalagen. Paragrafen upplyser om att det i 4 kap. 8 § tullagen och 16 § inregräns- lagen finns bestämmelser som reglerar lagring och förstöring av vissa personuppgifter som har begärt in från transportföretag. vägandena finns i avsnitt 16.2. Gemensamt tillgängliga uppgifter i ärenden om utredning eller I paragrafen ges en upplysning om att det i 6 och 7 §§ finns bestämmel- ser om hur länge personuppgifter i vissa ärenden om utredning eller beivrande av brott får bevaras i brottsbekämpande verk- Övervägandena finns i avsnitt 16.4. I 6 och 7 §§ anges ramarna för behandlingen av personuppgifter i vissa avslutade ärenden om utredning och beivrande av brott. är att ärenden om utredning eller beivrande av brott inte ska gallras enligt lagens bestämmelser (jfr 3 § andra stycket). uppgifter i vissa sådana ärenden föreskrivs dock i 6 och 7 §§, i stället för gallringsregler, en längsta tid för bevarande. rar den generella bestämmelsen om bevarande i 1 § första stycket. Bestämmelserna i 6 och 7 §§ reglerar bevarandet av uppgifter i brottsan- mälningar, avslutade förundersökningar och andra utredningar som hand- läggs enligt 23 kap. . Bestämmelserna om längsta tid för bevarande hindrar inte att hand- lingar arkiveras och gallras enligt arkivlagens bestämmelser. behandling är tillåten för brottsbekämpande ändamål kan bevarande således ske för arkivändamål. Med hänsyn till att arkivering kan ske digitalt och att arkivering i sig inte utesluter fortsatt digital tillgång till uppgifter i verksamheten, kan regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, i syfte att begränsa tillgången till uppgifter, meddela föreskrifter om digital arkivering. Paragrafen överensstämmer med 3 kap. 9 § polisdatalagen och 4 kap. 8 § kustbevakningsdatalagen. Paragrafen reglerar hur länge personuppgifter i en brottsanmälan får behandlas, i de fall där anmälan i fråga inte har lett till en förunder- sökning eller annan motsvarande utredning. Huvudregeln är att uppgifter i en avskriven brottsanmälan ska kunna behandlas fram till den tidpunkt när brottet preskriberas, eftersom förundersökning kan inledas om det kommer fram omständigheter som gör att brottet kan upp. När brottet kan bli föremål för åtal, får uppgifterna däremot inte längre behandlas i den brottsbe- Motsvarande gäller om brottet är preskriberat redan när anmälan görs. Från huvudregeln om att behandling får ske fram till dess att brottet har preskriberats görs dock undantag för uppgifter i sådana anmälningar som har avskrivits på den grunden att det inte fanns något brott, t.ex. anmälningar som gäller icke straffbara gärningar. anmälningar får, när beslut om avskrivning har meddelats, inte behandlas i den brottsbekämpande verksamheten. Motsvarande bestämmelser finns i 3 kap. 10 § polisdatalagen och 4 kap. 9 § kustbevakningsdatalagen. Paragrafen reglerar hur personuppgifter i avslutade förunder- sökningar och andra utredningar som handläggs enligt bestämmelser i 23 kap. längst får behandlas i den brottsbekämpande verksamheten. Övervägandena finns i avsnitt 16.4. Utgångspunkten är att brottsutredningar ska kunna behandlas efter det att ärendet avslutades. En förutsättning för behandlingen är dock att uppgifterna behöver bevaras för något eller några av lagens ändamål (se kommentaren till 1 §). Eftersom det kan vara fråga om betydande mängder information, har det av integritetsskäl bestämts en yttersta tidsgräns för sådan fortsatt behandling. Första stycket avser förundersökningar som har lett till åtal eller annan domstolsprövning. I fråga om sådana förundersökningar räknas tiden från utgången av det kalenderår då domstolens dom eller beslut fick laga kraft. I andra stycket regleras förundersökningar som inte har lett till dom- stolsprövning. Hit hör bl.a. nedlagda förundersökningar och förunder- sökningar om brott som har lagförts genom strafföreläggande. I dessa fall räknas femårsfristen från utgången av det kalenderår då förundersök- ningen avslutades. Bestämmelserna i paragrafen hindrar inte att uppgifter från en brotts- anmälan eller förundersökning fram till femårsfristens utgång inhämtas till annan brottsbekämpande verksamhet, t.ex. ett särskilt underrättelse- projekt, under förutsättning att de behövs där (2 kap. 5 §). I dessa fall får uppgifterna fortsätta att behandlas för sitt nya ändamål även sedan den ursprungliga fristen har gått ut. En sådan behandling får dock bara ske i den utsträckning behandlingen behövs för det nya ändamålet. Vidare förutsätts att uppgifterna då gallras från den brottsbekämpande verksam- heten enligt de bestämmelser som gäller för behandlingen för det nya ändamålet. Om det t.ex. är ett underrättelseprojekt ska uppgiften gallras enligt bestämmelserna i 9 §. Denna grundläggande princip, att ändamålet för behandlingen är avgörande för hur länge en viss uppgift får bevaras, berörs även i kommentaren till 9 §. Bestämmelserna i paragrafen gäller, som framgår av tredje stycket, också uppgifter i andra utredningar som handläggs enligt bestämmelser i 23 kap. . Vad som avses med annan utredning som handläggs enligt bestämmelser i 23 kap. berörs i kommentaren till 2 kap. 5 §. Motsvarande bestämmelser finns i 3 kap. 11 § polisdatalagen och 4 kap. 10 § kustbevakningsdatalagen.