prop · H403171 · 2017-04-11 00:00:00 — 58 § Om det begärs av det antal väljande som anges i 2 § lagen (1992:339) om proportionellt valsätt ska följande val vara proportionella: 1.val av ledamöter och ersättare i nämnder och beredningar, 2.val av revisorer som avses i 12 kap. 4 och 5 §§, 3.val av ledamöter och suppleanter i styrelsen för aktiebolag, 4.val av ledamöter och suppleanter i styrelsen för ekonomiska föreningar eller stiftelser, och 5.val av revisorer, revisorssuppleanter och lekmannarevisorer som ska granska styrelsens förvaltning i aktiebolag, ekonomiska föreningar och stiftelser. Första stycket 1 ska inte gälla vid val till en nämnd som avses i 6 kap. 2 § 2, om två tredjedelar av de närvarande ledamöterna i fullmäktige vid inrättandet av nämnden har röstat för att ledamöter i nämnden ska väljas på någon annan grund än partipolitisk. I paragrafen regleras vilka val som ska vara proportionella. Paragrafen motsvarar huvudsakligen 5 kap. 46 § första och tredje stycket KL (prop. 1990/91:117 s.281, prop. 1998/99:66 s. 190, prop. 2005/06:55 s. 57 och prop. 2013/14:5 s. 99). Av första stycket framgår att lagen (1992:339) om proportionellt valsätt ska tillämpas om det begärs av det antal ledamöter som framgår av 2 § i lagen om proportionellt valsätt. Av denna bestämmelse framgår att valförfarandet i denna lag ska användas om det begärs av minst så många väljande som motsvarar den kvot som man får om antalet närvarande ledamöter delas med det antal personer som valet avser, ökat med 1. De val som omfattas av denna bestämmelse är enligt första punkten valen av ledamöter och ersättare i nämnder och beredningar. Med beredningar avses både permanenta beredningsorgan men också organ och enstaka personer som har utsetts att bereda vissa ärenden (prop. 1975/76:187 s. 403). Enligt andra punkten omfattas också val av de revisorer som ska granska kommuner och landsting. Såväl revisorer som utför en samlad revision som de som utför en särskild granskning enligt 12 kap. 5 § andra stycket omfattas. Enligt punkterna 3–5 omfattas de representanter som fullmäktige ska välja i aktiebolag, ekonomiska föreningar och stiftelser. Ideella föreningar omfattas således inte av bestämmelsen, det finns dock inget hinder mot att det i föreningens stadga regleras att proportionellt valsätt ska tillämpas. Även val av revisorer och revisorssuppleanter i ekonomiska föreningar och stiftelser samt val av lekmannarevisorer i aktiebolag omfattas av bestämmelsen. Det som anges i bestämmelsen gäller för fullmäktige även om flera ledamöter, ersättare eller revisorer ska välja på annat sätt t.ex. på bolagsstämma eller av en annan kommun eller annat landsting (prop. 1975/76:187 s. 403). Utöver bestämmelserna i första stycket finns ytterligare bestämmelser om proportionella val av ledamöter och ersättare i vissa statliga styrelser och andra organ i annan lag eller författning. Exempelvis regleras val av nämndemän i 4 kap. 7 § . I andra stycket anges ett undantag som innebär att paragrafens bestämmelser om proportionellt valsätt inte ska tillämpas vid val till en geografisk nämnd om en kvalificerad majoritet har röstat för att ledamöter i nämnden ska väljas på någon annan grund än partipolitisk. 2016/17:171 Valet av samtliga ledamöter i nämnden avgörs i sådana fall genom enkel majoritet. Fullmäktiges ställningstagande i frågan om på vilken grund ledamöterna i nämnden ska väljas ska ha gjorts med kvalificerad majoritet redan i samband med inrättandet av nämnden. Fullmäktiges beslut i den frågan utgör inte ett avgörande av ett valärende. Beslutet måste därför föregås av beredning enligt 26 §. För att bestämmelsen om undantag från reglerna om proportionellt valsätt ska vara tillämplig är det således inte tillräckligt att två tredjedelar av de närvarande vid valet av ledamöter röstar för att utse ledamöterna på någon annan grund än partipolitisk. Ett beslut att avskaffa en geografisk nämnd vars ledamöter väljs på annan grund än partipolitisk eller ett beslut att ledamöterna i en sådan nämnd åter ska väljas på partipolitisk grund kan fattas med enkel majoritet. Inte heller dessa beslut utgör beslut i valärenden och ska därför beredas på vanligt sätt. 59 § Interpellationer får ställas av ledamöterna och riktas till ordföranden i en nämnd eller en fullmäktigeberedning samt till de förtroendevalda i övrigt som fullmäktige bestämmer. Fullmäktige får besluta att interpellationer får ställas endast till sådan förtroendevald som anges i 4 kap. 2 § första stycket. I paragrafen anges till vilka interpellationer får ställas. Paragrafen motsvarar delvis 5 kap. 52 § första och andra styckena KL (prop. 1990/91:117 s. 191 f.). Av första stycket framgår att fullmäktigeledamöter får ställa interpellationer till ordföranden i nämnder och fullmäktigeberedningar. Vidare anges att fullmäktige kan bestämma att interpellationer får ställas även till andra förtroendevalda. Handläggningen av interpellationer ska regleras i arbetsordningen enligt 72 §. Bestämmelsen innebär inte någon skyldighet att svara på en interpellation. Andra stycket innebär att fullmäktige får bestämma att interpellationer får ställas endast till sådan förtroendevald som anges i 4 kap. 2 § första Övervägandena finns i avsnitt 7.1.1. 60 § Interpellationerna ska ha ett bestämt innehåll och vara försedda med I paragrafen regleras de formella kraven på en interpellation. motsvarar 5 kap. 50 § första meningen KL (prop. 1990/91:117 s. 191 f.). Bestämmelsen har samma innehåll som 8 kap. 2 § andra meningen i Till skillnad från frågor så ska interpellationer 61 § Interpellationer ska avse ämnen som hör till fullmäktiges, en nämnds eller en De får dock inte avse ärenden som rör myndighetsutövning mot någon enskild. Interpellationer bör ställas endast i angelägenheter av större intresse för I paragrafen regleras ämnesområdet för interpellationer. Paragrafen motsvarar 5 kap. 49 § och 50 § andra meningen KL (prop. 1990/91:117 s. 191 f.). Bestämmelserna innebär att interpellationer kan ställas avseende alla ämnen som hör till fullmäktige, nämnder och fullmäktigeberedningars handläggning. Detta innebär att interpellationer inte får ställas i ämnen som inte utgör en angelägenhet. Interpellation får inte heller ställas i ärenden som avser myndighetsutövning mot någon enskild. Om en interpellation ställs om frågor om uppgifter som skyddas genom sekretess måste den besvaras på sådant sätt att sekretessbelagda uppgifter inte röjs (prop. 1982/83:97 s. 32). Till skillnad från frågor bör interpellationer i fullmäktige bara ställas i angelägenheter av större intresse för kommunen eller . Det är främst upp till fullmäktige att avgöra vilka angelägenheter som är av större intresse för kommunen eller . 62 § Fullmäktige beslutar utan föregående överläggning om en interpellation får ställas. I paragrafen anges att fullmäktige utan någon överläggning ska besluta om en interpellation får ställas. Paragrafen motsvarar 5 kap. 51 § KL (prop. 1990/91:117 s. 191 f.). Bestämmelsen innebär ett debattförbud avseende frågan om en interpellation ska få ställas. 63 § Fullmäktige får besluta att ordföranden i en nämnd får överlåta besvarandet av en interpellation till en av fullmäktige utsedd ledamot i styrelsen för en sådan juridisk person som avses i 10 kap. 2–6 §§ eller till ordföranden i styrelsen eller annan nämnd i ett kommunalförbund som kommunen eller är medlem i. I paragrafen regleras möjlighet för en nämndordförande att överlåta besvarandet av en interpellation. Paragrafen motsvarar 5 kap. 53 § KL (prop. 1990/91:117 s. 191 f., prop. 1996/97:105 s. 112 och prop. 2013/14:118 s. 96). Ordföranden i nämnden kan överlåta besvarandet av en interpellation till en av fullmäktige utsedd styrelseledamot i ett kommunalt bolag, stiftelse eller förening. så kan nämndordföranden överlåta till ordförande i styrelsen eller annan nämnd i kommunalförbundet att besvara interpellationen utan något krav på att denne är utsedd av den egna kommunen eller . En förutsättning för att personer som avses i denna paragraf ska kunna besvara interpellationen är att de ges rätt att delta i överläggningarna enligt 40 §. 64 § För att hämta in upplysningar får ledamöterna ställa frågor. Bestämmelserna i 59 §, 61 § första stycket, 62 och 63 §§ ska då tillämpas. En fråga ska ha ett bestämt innehåll. Den får vara försedd med en kort inledande förklaring. 2016/17:171 När en fråga besvaras, får bara den som ställer frågan och den som svarar delta i överläggningen. I paragrafen behandlas vad som gäller för frågor. Paragrafen motsvarar huvudsakligen 5 kap. 54–56 §§ KL (prop. 1990/91:117 s. 191 f.). Av första stycket framgår att bestämmelserna för interpellationer ska tillämpas även på frågor. Det finns dock vissa principiella skillnader mellan interpellationer och frågor. I andra stycket anges att en fråga ska förses med en kort förklaring. Den behöver dock inte motiveras, vilket gäller för interpellationer enligt 60 §. Avsikten är att en fråga ska avse tämligen okomplicerade ämnen, medan en interpellation är avsedd för angelägenheter av större intresse (prop. 1990/91:117 s. 86). Av tredje stycket framgår att debatten med anledning av en fråga är begränsad till den som ställer frågan och den som svarar. 65 § Vid sammanträden ska protokoll föras på ordförandens ansvar. I paragrafen anges att protokoll över fullmäktiges sammanträde förs på ordförandens ansvar. Paragrafen motsvarar 5 kap. 57 § KL (prop. 1990/91:117 s. 193). I detta ansvar ingår en skyldighet att se till att protokollets justering samt information om var det finns tillgängligt tillkännages på den kommunala anslagstavlan. 66 § Protokollet ska redovisa vilka ledamöter och ersättare som har tjänstgjort och vilka ärenden som har handlagts. I paragrafen anges att det av protokollet ska framgå vilka ledamöter och ersättare som tjänstgjort och vilka ärenden som behandlats av fullmäktige. Paragrafen motsvarar 5 kap. 58 § KL (prop. 1990/91:117 s. 191 f.). Bestämmelsen innebär inte något krav på att de närvarande räknas upp i protokollet (prop. 1975/76:187 s. 411). Detta kan i stället framgå av en bilaga. Bestämmelsen utgör ett minimikrav. Det finns därför inget hinder mot att fullmäktige bestämmer att protokollen ska innehålla mer information. 67 § Protokollet ska för varje ärende redovisa 1.vilka förslag och yrkanden som har lagts fram och inte tagits tillbaka, 2.i vilken ordning ordföranden har lagt fram förslag till beslut, 3.genomförda omröstningar och resultaten av dem, 4.vilka beslut som har fattats, 5.vilka ledamöter som har deltagit i besluten och hur de har röstat vid öppna omröstningar, och 6.vilka reservationer som har anmälts mot besluten. I paragrafen anges vad som ska redovisas för varje ärende. Paragrafen motsvarar huvudsakligen 5 kap. 59 § KL (prop. 1990/91:117 s. 193). Bestämmelserna utgör ett minimikrav. Det finns därför inget hinder mot att fullmäktige bestämmer att protokollen ska innehålla mer information. 68 § I protokollet ska det anges vilka interpellationer och frågor som har ställts Prop. 2016/17:171 och vilka som har besvarats. I paragrafen anges att de interpellationer och frågor som ställts och besvarats ska framgår av protokollet. Paragrafen motsvarar 5 kap. 60 § KL (prop. 1990/91:117 s. 193). Bestämmelsen utgör ett minimikrav. Det finns därför inget hinder mot att fullmäktige bestämmer att protokollen ska innehålla mer information. 69 § Ett protokoll ska justeras senast efter sammanträdet på det sätt som fullmäktige har bestämt. I paragrafen regleras när protokollet ska justeras. Paragrafen motsvarar 5 kap. 61 § KL (prop. 1990/91:117 s. 193). Bestämmelsen innebär att fullmäktige har stor frihet att bestämma om formerna för justeringen. Det är obligatoriskt att reglera formerna för justeringen i arbetsordningen enligt 72 §. Denna reglering kan t.ex. innefatta formerna för omedelbar justering och antalet justerare utöver ordföranden som får anses självskriven. 70 § Bestämmelser om att justering av protokollet ska tillkännages på anslagstavlan finns i 8 kap. 12 §. Paragrafen innehåller en upplysning om att bestämmelser om hur protokoll ska tillkännages finns i 8 kap. 12 §. 71 § Fullmäktige ska anta en arbetsordning av vilken det ska framgå vad som i övrigt ska gälla för fullmäktiges sammanträden och handläggningen av ärenden. Av paragrafen framgår att fullmäktige ska anta en arbetsordning. Paragrafen motsvarar huvudsakligen 5 kap. 63 § KL (prop. 1990/91:117 s. 194). Övervägandena finns i avsnitt 14.2. Det är obligatoriskt att ha en fastställd arbetsordning, men fullmäktige har en stor frihet att själva bestämma dess utformning och innehåll. Regleringen i arbetsordningen kompletterar lagens bestämmelser om fullmäktiges arbetsformer. Vid utformningen av denna måste det beaktas att regleringen i arbetsordningen inte strider mot lag, annan författning eller allmänna kommunalrättsliga grundsatser. 72 § I arbetsordningen ska regleras 1.antalet ledamöter i fullmäktige, 2.när sammanträden ska hållas, 3.anmälan av hinder att delta i sammanträden, 4.inkallande av ersättare och deras tjänstgöring, 5.vem som ska föra ordet tills ordförande utsetts, 6.rätten att delta i fullmäktiges överläggningar, 7.förfarandet vid omröstningar, 8.handläggningen av motioner, interpellationer och frågor, 9.formerna för justeringen av protokollet, och 2016/17:171 Om fullmäktige med stöd av 8 kap. 1 § har beslutat att medborgarförslag får väckas, ska arbetsordningen reglera hur sådana förslag ska handläggas. Om fullmäktige har beslutat att ledamöter får delta i fullmäktiges sammanträden på distans, ska arbetsordningen reglera i vilken utsträckning sådant deltagande får ske. I paragrafen anges ett antal frågor som är obligatoriska att reglera i arbetsordningen. Paragrafen motsvarar huvudsakligen 5 kap. 64 § KL (prop. 1990/91:117 s. 191 f., prop. 2001/02:80 s. 144 och prop. 2013/14:5 s. 100). Övervägandena finns i avsnitt 14.2. Reglerna i detta kapitel innebär att kommuner och landsting har en relativt stor frihet att besluta om det som ska gälla. Det är därför nödvändigt att fullmäktige i arbetsordningen beslutar om komplementerar regleringen i lagen. Det gäller t.ex. vilket antal ledamöter fullmäktige ska ha, när sammanträden ska hållas och vem som ska föra ordet tills ordförande utsetts. På områden där lagen ger de grundläggande bestämmelserna ska arbetsordningen komplettera dessa. Det gäller t.ex. förfarandet vid omröstningar. Sådan reglering bör främst avse ordningsfrågor vid genomförandet av omröstningarna. Särskilt för slutna omröstningar behövs ytterligare anvisningar, t.ex. om hur valproceduren ska genomföras, hur röstsedlarna ska vara utformade och hur ordföranden ska biträdas när valsedlarna avlämnas och sammanräkningen görs. Av andra och tredje stycket framgår att om fullmäktige har beslutat att medborgarförslag får väckas eller att ledamöter får delta i fullmäktiges sammanträden på distans enligt 16 §, ska arbetsordningen reglera handläggningen av medborgarförslag och i vilken utsträckning deltagande på distans får ske. Vilka övriga ämnen som det är lämpligt att ha bestämmelser om i arbetsordningen får kommunerna och landstingen själva avgöra. Ett grundkrav på samtliga bestämmelser i arbetsordningarna är att de inte strider mot lagens innehåll eller syften eller annan lag eller författning. 6 kap. Styrelsen och övriga nämnder I kapitlet samlas bestämmelser om styrelsen och övriga nämnder. Kapitlet bygger delvis på 6 kap. KL. Bestämmelserna om styrelsens och nämndernas uppgifter som finns i 3 kap. KL återfinns enligt förslaget i Bestämmelsen om samråd med dem som utnyttjar nämndernas tjänster, samt bestämmelsen om nämndernas skyldighet att lämna information till enskilda finns i 8 kap. Delaktighet och insyn. Bestämmelserna i 6 kap. 20 § KL om utskott och 6 kap. 21 § andra stycket KL om nämndberedningar finns delvis i 3 kap. och landstingens organisation och verksamhetsformer. Delegationsbestämmelserna som gäller anställd finns i 7 kap. De delegationsbestämmelser som gäller anställd i gemensam nämnd finns i 9 kap. anställda finns i 7 kap. Anställda, se avsnitt 14.1. på jävsbestämmelserna justerats så att bestämmelsen som anger när man är jävig kommer först. Därefter kommer bestämmelserna som reglerar vad som gäller när någon är jävig. Sist kommer bestämmelsen om hur man Prop. 2016/17:171 överklagar ett beslut om jäv. Bestämmelser om gemensam nämnd finns i 9 kap. 1 § Styrelsen ska leda och samordna förvaltningen av kommunens eller angelägenheter och ha uppsikt över övriga nämnders och eventuella gemensamma nämnders verksamhet. Styrelsen ska också ha uppsikt över verksamhet som bedrivs i sådana juridiska personer som avses i 10 kap. 2–6 §§ och sådana kommunalförbund som kommunen eller är medlem i. Paragrafen reglerar styrelsens roll att leda verksamheten. Paragrafen motsvarar 6 kap. 1 § KL (prop. 1990/91:117 s. 195 f., prop. 1996/97:105 s. 113, prop. 2008/09:21 s. 101 och prop. 2013/14:118 s. 96). Paragrafen har placerats i enlighet med Lagrådets förslag. Av första stycket framgår att det är styrelsens ansvar att leda och samordna förvaltningen. Styrelsen ska hålla uppsikt över övriga nämnders verksamhet. Styrelsen kan lämna råd, anvisningar och förslag till åtgärder, som den anser bör vidtas. Om dessa inte följs och behov av bindande direktiv föreligger, kan styrelsen initiera ett ärende i fullmäktige som då kan ge nämnden ett direktiv. Styrelsen kan även begära in yttrande och upplysningar från andra nämnder enligt 12 §. Styrelsen kan även i vissa fall fatta beslut om andra nämnders verksamhet, se 8 §. När det gäller en gemensam nämnd har samtliga samverkande kommuners eller landstings styrelser ansvar för att ha uppsikt över den. Uppsiktsplikten åligger därför inte endast värdkommunens eller värdlandstingets styrelser. Enligt andra stycket ska styrelsen ha uppsikt över kommunala bolag, stiftelser och ekonomiska föreningar och kommunalförbund där kommunen eller är medlem. Någon lagstadgad rätt till information från kommunala bolag finns inte, men kan åstadkommas genom ägardirektiv. 2 § Fullmäktige ska, om inte något annat anges i lag eller annan författning, bestämma nämndernas verksamhetsområden och inbördes förhållanden. 1.att en nämnd ska ha hand om en eller flera verksamheter i hela kommunen eller , 2.att en nämnd ska ha hand om en eller flera verksamheter för en del av kommunen eller , 3.att en nämnd ska ha hand om verksamheten vid en eller flera anläggningar, 4.att en nämnd ska tillhandahålla tjänster åt en annan nämnd. 4 § 1–3 KL (prop. 1990/91:117 s. 155). Övervägandena finns i avsnitt 6.2.2, 6.3 och 14.2. Enligt 3 kap. 3 och 4 §§ ska fullmäktige tillsätta en styrelse och de andra nämnder som behövs för att fullgöra kommunens eller 2016/17:171 Styrelsen är en nämnd som har vissa ansvarsområden, se 1 och 8–15 §§. I övrigt har kommuner och landsting i princip en fullständig frihet att organisera nämndarbetet, om något annat inte är reglerat i lag eller annan 3 kap. 3 § vallagen (2005:837) som anger att en valnämnd ska finnas i Fullmäktige ska bestämma vilka nämnder som ska finnas och uppgiftsfördelningen mellan nämnderna. avses både geografiskt område och de sakområden nämnden ska svara Att fullmäktige ska bestämma nämndernas inbördes förhållanden innebär att ställning måste tas till om nämnderna ska fungera på central eller lokal nivå samt hur samordningen ska ske. I speciallagar finns bestämmelser som innebär att det för en viss specialreglerad verksamhet ska finnas en eller flera nämnder i varje kommun, (jfr t.ex. 3 kap. 11 § lagen [2003:778] om skydd mot olyckor samt [2010:900]). I andra fall uttrycks det så att kommunfullmäktige ska bestämma vilken eller vilka nämnder som ska fullgöra en viss uppgift (jfr t.ex. 2 kap. 4 § socialtjänstlagen [2001:453]). Den organisatoriska friheten befriar inte kommuner och landsting från att uppfylla de krav som uppställs i speciallagstiftning, exempelvis om skola måste vidare vara sådan att de mål och skyldigheter som finns i speciallagarna blir uppfyllda. Organisationen måste också vara så utformad att den kan möta krav på rättsenlighet och på likabehandling av kommunmedlemmarna. Av första punkten följer att fullmäktige kan fördela uppgifter inom ett visst specialreglerat område på flera nämnder. Exempelvis är det möjligt att lägga kulturfrågor på en utbildningsnämnd och att inom inrätta särskilda äldreomsorgsnämnder eller särskilda äldre- och handikappnämnder med ansvar för både sociala och medicinska insatser. Det går vidare att samordna vissa delar av utbildningsväsendet med annan verksamhet, t.ex. inom det sociala området eller kultur och fritidsområdena och på så sätt inrätta särskilda barn- och Det är också möjligt att låta en nämnd sköta enbart en avgränsad del av ett större sakområde, t.ex. en nämnd för Av andra punkten framgår att det är möjligt för en kommun eller ett landsting att skapa lokala nämnder. Fullmäktige kan således skapa geografiska distrikt i kommunen eller och utse en nämnd för varje distrikt samt föreskriva att de lokala nämnderna ska ha förvaltningsuppgifter av skilda slag, exempelvis inom socialtjänst och Den lokala nämnden kommer då att fungera som socialnämnd Vid sådant decentraliserat beslutsfattande måste kommunen eller dock se till att likställighetsprincipen iakttas genom att alla medlemmar behandlas lika, oavsett vilken kommun- eller landstingsdel de tillhör. lagen (1992:339) proportionellt valsätt inte behöver tillämpas vid val av ledamöter och ersättare i sådana nämnder, om två tredjedelar av de närvarande ledamöterna i fullmäktige vid inrättandet av nämnden har röstat för att ledamöter i nämnden ska väljas på någon annan grund än partipolitisk. Av tredje punkten följer att en nämnd kan anläggning, t.ex. ett sjukhus. Av fjärde punkten framgår att det är möjligt att fördela uppgifterna så Prop. 2016/17:171 att en eller flera nämnder svarar för produktionen av vissa tjänster åt andra nämnder, s.k. beställar- och utförarnämnder. Ett system för intern debitering kan då behöva inrättas. En begränsning i möjligheten att inrätta en nämndorganisation framgår av bestämmelserna i 7 § om att en nämnd inte får bestämma om rättigheter eller skyldigheter för kommunen eller i ärenden där nämnden företräder kommunen eller som part, eller utöva tillsyn över sådan verksamhet som nämnden själv bedriver. 3 § Nämnderna beslutar i frågor som rör förvaltningen och i frågor som de enligt lag eller annan författning ska ha hand om. Nämnderna beslutar också i frågor som fullmäktige har delegerat till dem. Paragrafen reglerar nämndernas beslutanderätt. 3 kap. 13 § KL (prop. 1990/91:117 s. 160). Av första stycket framgår att nämnderna har en självständig beslutanderätt inom ramen för sin förvaltande verksamhet. om anställning av personal, inköp av utrustning och annan materiel m.m. I allmänhet avgör nämnden själv hur verksamheten lämpligast ska bedrivas med utgångspunkt i de mål och riktlinjer som fullmäktige har bestämt, men nämnden kan även vara bunden av t.ex. av reglerna om offentlig upphandling eller bestämmelser i kollektivavtal. Den beslutsbefogenhet som nämnderna har enligt lag eller annan författning kan grundas på bestämmelser i kommunallagen eller i Den beslutanderätt som nämnderna utövar med stöd av föreskrifter i specialförfattningar innefattar ofta myndighetsutövning. Nämnderna har i dessa fall en grundlagsfäst rätt till självständighet gentemot fullmäktige enligt 12 kap. 2 § regeringsformen. Enligt andra stycket kan en nämnds beslutanderätt även ha sin grund i delegation från fullmäktige. fullmäktige ofta i de reglementen som ska fastställas för nämnderna, men de kan även ges i form av särskilda delegationsbeslut. att besluta på delegation kan när som helst återkallas, antingen generellt eller för visst ärende, men har fullmäktige överlåtit beslutanderätten till en nämnd är de i princip förhindrade att i efterhand ändra eller ompröva det beslut som nämnden har fattat med stöd av bemyndigandet. 4 § Nämnderna bereder fullmäktiges ärenden och ansvarar för att fullmäktiges