prop · H403171 · 2017-04-11 00:00:00 — Paragrafen motsvarar 9 kap. 9 och 11 §§ KL (prop. s. 219 f., bet.1990/91:KU38 s. 80, prop. 1998/99:66 s. 99 f., prop. 2001/02:122 s. 28 och prop. 2013/14:118 s. 97). Enligt första stycket hör det till de förtroendevalda revisorernas uppgifter att granska verksamheten i den omfattning som följer av god God revisionssed är ett allmänt vedertaget begrepp som påträffas bl.a. i aktiebolagslagen (2005:551). det dock väsentligt att begreppet tillämpas på ett sätt som tar hänsyn till den kommunala sektorns särart, bl.a. att revision utövas av förtroendevalda revisorer och under offentlig insyn. och Landsting dokumenterar på eget initiativ vad organisationen anser ingår i begreppet god revisionssed i verksamhet. 2016/17:171 verksamhet som bedrivs inom nämndernas verksamhetsområden” markeras att det inte bara är det arbete som nämnderna har utfört själva som är föremål för granskning utan även all annan verksamhet som bedrivs inom nämnderna, exempelvis av utskott och partssammansatta organ eller av anställda och enskilda förtroendevalda med eller utan beslutanderätt efter delegering. Andra stycket anger ramarna för revisionen. Revisionen omfattar både förvaltningsrevision och redovisningsrevision. Inom ramen för förvaltningsrevisionen ska revisorerna pröva om verksamheten bedrivits på ett ändamålsenligt och från ekonomisk synpunkt tillfredsställande sätt och om den interna kontrollen inom nämnderna är tillräcklig. I denna prövning ingår frågan om verksamheten är inriktad på de mål som gäller för den enligt lag, annan författning eller fullmäktiges beslut. I prövningen ingår också frågan om resultatet av nämndens verksamhet står i förhållande till resursförbrukningen. Med intern kontroll i administrativa sammanhang avses exempelvis fördelningen av ansvar och befogenheter inom en nämnd och systematiskt ordnade interna kontroller av organisation, redovisningssystem och administrativa rutiner. Syftet med den interna kontrollen är att säkra en effektiv förvaltning och att undvika att allvarliga fel begås (prop. 1998/99:66 s. 59). Redovisningsrevisionen avser en prövning av om de årliga räkenskaperna är rättvisande och om den förmögenhetsskyddande kontrollen som utövas inom en nämnd är tillräcklig. Redovisningsrevisionen omfattar både tillförlitlighets- och säkerhetsaspekter. Enligt tredje stycket ska revisorerna, vid misstanke om brott av förmögenhetsrättslig karaktär, göra anmälan om detta till vederbörande nämnd. Om nämnden underlåter att vidta åtgärder utan oskäligt dröjsmål ska revisorerna anmäla nämndens passivitet till fullmäktige. Denna skyldighet föreligger inte om nämnden skulle anse att misstanke om brott inte föreligger. Nämnden har således tolkningsföreträde i frågan huruvida misstanke om brott föreligger eller inte. Om revisorerna skulle misstänka att en nämnd åsidosätter en allmän förvaltningsdomstols avgörande är de skyldiga att anmäla det till nämnden. Bestämmelsen avser både domar och beslut av förvaltningsdomstol. En anmälan ska ske när en dom i ett mål om laglighetsprövning, som innebär att ett kommunalt beslut upphävts, inte respekteras eller när ett verkställighetsförbud som meddelats i ett sådant mål överträds. En anmälan ska även ske när ett kommunalt organ underlåter att följa föreskrifterna i 13 kap. 15 § om rättelse av redan verkställda beslut som upphävts av allmän förvaltningsdomstol. Skyldigheten att anmäla inträder också när revisorerna upptäcker att en förpliktelse enligt ett avgörande i ett förvaltningsmål inte har verkställts inom rimlig tid. 2 § Revisorerna ska bedöma om resultaten i den delårsrapport som enligt 11 kap. 16 § ska behandlas av fullmäktige och årsredovisningen är förenliga med de mål fullmäktige beslutat. Revisorernas skriftliga bedömning ska lämnas till fullmäktige inför behandlingen av delårsrapporten och årsredovisningen. I paragrafen finns bestämmelser om revisorernas bedömning av den Prop. 2016/17:171 delårsrapport som enligt 11 kap. 16 § ska behandlas av fullmäktige och årsredovisningen som ska godkännas av fullmäktige. Paragrafen motsvarar 9 kap. 9 a § KL (prop. 2003/04:105 s. 27). Revisorerna ska bedöma om resultatet i delårsrapporten och årsredovisningen är förenligt med de mål för den ekonomiska förvaltningen som fullmäktige beslutat om i årsbudgeten och flerårsplanen. En skriftlig bedömning ska biläggas delårsrapporten och årsredovisningen. 3 § Revisorernas granskning omfattar inte ärenden som avser myndighetsutövning mot någon enskild i andra fall än 1.när handläggningen av sådana ärenden har vållat kommunen eller ekonomisk förlust, 2.när granskningen gäller hur nämnderna verkställer egna gynnande beslut enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade och socialtjänstlagen (2001:453), 3.när granskningen gäller hur nämnderna verkställer avgöranden av allmänna förvaltningsdomstolar, eller 4.när granskningen sker från allmänna synpunkter. Paragrafen anger de undantagsfall då revisorerna får granska ärenden som avser myndighetsutövning mot enskild. Paragrafen motsvarar 9 kap. 10 § KL (prop. 1990/91:117 s. 219, prop. 2001/02:122 s. 28, prop. 2005/06:115 s. 179 och prop. 2007/08:43 s. 32). Granskning får ske i följande fall: Enligt första punkten om handläggningen har vållat kommunen eller en ekonomisk förlust, exempelvis på grund av att ett skadestånd har dömts ut av domstol eller betalats ut efter förlikning. Enligt andra punkten om den rör hur nämnderna verkställer egna gynnande beslut enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade och socialtjänstlagen (2001:453). Enligt tredje punkten om den rör hur nämnderna verkställer avgöranden av allmänna förvaltningsdomstolar. Enligt fjärde punkten har revisorerna därutöver även alltid rätt att göra en allmän granskning för att kontrollera exempelvis handläggningsrutiner och standardfrågor. De ärenden som kan komma att granskas till följd av denna paragraf kan innehålla information som är känslig ur integritetssynpunkt. Sekretess gäller hos revisorerna när de tar del av uppgifter för vilka sekretess gäller, se 11 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). 4 § Under de år då val av fullmäktige har hållits i hela landet ska nyvalda fullmäktige välja revisorer för granskning av verksamheten under de fyra följande åren. I paragrafen finns bestämmelse om tidpunkten för val av revisorer. Paragrafen motsvarar 9 kap. 1 § KL. (prop. 1990/91:117 s. 217 och prop. 2005/06:55 s. 57). 2016/17:171 Granskningsperioden är . Det innebär att revisorernas uppdrag är slutfört först under det femte året, då de granskat det fjärde årets verksamhet. finns det därmed två uppsättningar revisorer som har olika granskningsperioder. 5 § Vid en samlad revision av hela verksamheten ska minst fem revisorer väljas. Vid en särskild revision för granskning av en viss eller vissa nämnders verksamhet ska minst fem revisorer väljas för varje nämnd eller grupp av nämnder. Paragrafen reglerar det minsta antal revisorer som ska väljas vid samlad och särskild revision. Bestämmelserna motsvarar 9 kap. 2 § första och andra styckena KL (prop. 1990/91:117 s. 217 och prop. 2005/06:55 s. 57 f.). Av paragrafens första stycke framgår att minst fem revisorer ska väljas för den samlade revisionen. Kommuner och landsting är oförhindrade att välja fler än fem revisorer. Även vid särskild granskning enligt andra stycket, eller s.k. delad revision, gäller samma minimikrav för antalet revisorer. I kommuner och landsting med endast fem revisorer måste alla revisorer ingå i en särskild granskning. Om revisorerna överstiger minimiantalet är det möjligt att låta en grupp om minst fem revisorer granska en viss verksamhet. 6 § Om en revisor avgår får fullmäktige hålla fyllnadsval för återstoden av . Paragrafen reglerar förutsättningarna för fyllnadsval av revisorer. Paragrafen motsvarar delvis 9 kap. 3 § KL (prop. 1990/91:117 s. 218). Övervägandena finns i avsnitt 11.8. Genom bestämmelsen ges fullmäktige en möjlighet att hålla fyllnadsval när en revisor avgått . Någon skyldighet att hålla fyllnadsval finns inte, men om endast fem revisorer valts och en av dem avgår är fyllnadsval dock nödvändigt för att uppfylla kravet i 5 § på minst fem revisorer. 7 § Varje revisor fullgör sitt uppdrag självständigt. Paragrafen framhåller den enskilde revisorns oberoende ställning. Paragrafen motsvarar 9 kap. 7 § KL (prop. 1990/91:117 s. 219). De kommunala revisorerna är i sin granskning oberoende av varandra. Revisorernas granskning och slutsatser beslutas självständigt och inte genom kollektivt beslutsfattande. Varje revisor har således rätt att anföra en egen mening i revisionsberättelsen. Var och en av revisorerna kan också avge en egen revisionsberättelse. 8 § Revisorerna ska i sin granskning biträdas av sakkunniga som de själva väljer och anlitar i den omfattning som behövs för att fullgöra granskningen enligt god Lekmannarevisorer som utses med stöd av 10 kap. 3 och 4 §§ ska i sin Prop. 2016/17:171 granskning biträdas av sakkunniga som de själva väljer och anlitar i den omfattning som behövs för att fullgöra uppdraget enligt god sed vid detta slag av granskning. De sakkunniga ska ha den insikt och erfarenhet av verksamhet som fordras för att kunna fullgöra uppdraget. I paragrafen anges att revisorerna ska anlita sakkunniga till sin hjälp. Paragrafen motsvarar 9 kap. 8 § KL (prop. 1998/99:66 s. 99 och prop. 2005/06:55 s. 58). I första stycket anges att revisorerna ska anlita sakkunniga för att tillgodose en fullgod revision. Hänvisningen till att de sakkunniga ska anlitas i den omfattning som behövs för att fullgöra uppdraget enligt god revisionssed medför ett krav på en likvärdig bedömning över landet (prop. 2005/06:55 s. 38). Behovet av sakkunnigas medverkan kan dock variera med hänsyn till kommunens eller storlek och komplexitet. Bedömningen måste, i likhet med vad som i övrigt följer av god revisionssed, utvecklas i praxis. I andra stycket anges att även lekmannarevisorerna ska anlita sakkunnigt biträde för det slag av granskning som utförs av lekmannarevisorer i kommunala aktiebolag. Revisorernas rätt till information 9 § Nämnderna, fullmäktigeberedningarna, de enskilda ledamöterna och ersättarna i dessa, samt de anställda är skyldiga att lämna revisorerna de upplysningar som behövs för revisionsarbetet. De ska också ge revisorerna tillfälle att när som helst inventera de tillgångar som nämnderna eller fullmäktigeberedningarna har hand om och ta del av de räkenskaper och andra handlingar som berör deras verksamhet. I paragrafen finns bestämmelser om att revisorerna har rätt att inhämta behövlig information och revisorernas rätt att inventera tillgångar från nämnder och fullmäktigeberedningar. Paragrafen motsvarar huvudsakligen 9 kap. 12 och 13 §§ KL (prop. 1990/91:117 s. 220 och prop. 1998/99:66 s. 100). Övervägandena finns i avsnitt 11.4.2. Enligt första stycket är det inte bara nämnderna och de enskilda ledamöterna och ersättarna i nämnderna som är skyldiga att lämna de upplysningar som behövs för revisionsarbetet. Även de anställda har en upplysningsskyldighet. Uppgiftsskyldigheten bryter enligt 10 kap. 28 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) igenom eventuell sekretess. Sekretessen överförs då till revisionen i enlighet med 11 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen. Enligt andra stycket har revisorerna rätt att inventera tillgångar som tas om hand av nämnder och fullmäktigeberedningar och även ta del av sådant material som berör verksamheten. 10 § Revisorerna svarar själva för den förvaltning som har samband med revisionsuppdraget, om inte fullmäktige bestämmer något annat. 2016/17:171 I paragrafen anges att revisorerna som huvudregel själva svarar för den förvaltning som har samband med revisionsuppdraget. Paragrafen motsvarar 9 kap. 14 § KL (prop. 1990/91:117 s. 221). Paragrafen avser den förvaltning som har samband med revisionsuppdraget, exempelvis anställning av personal eller upphandling av sakkunnigt biträde. Bestämmelsen innebär inget hinder mot att de förtroendevalda revisorerna anlitar yrkesmässig expertis, exempelvis yrkesrevisorer, ingenjörer eller jurister som hjälp vid granskningsarbetet, beroende på vilken sakkunskap de anser sig ha behov av. 11 § De beslut som revisorerna fattar om sin förvaltning och om jäv ska tas upp i protokoll. Bestämmelserna i 5 kap. 65–67 och 69 §§ och 8 kap. 12 § § om justering av protokoll och tillkännagivande om justeringen ska tillämpas också på revisorernas protokoll. 15 § KL (prop. 1990/91:117 s. 221). utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I administrativa ärenden och i jävsfrågor beslutar revisorerna tillsammans, till skillnad från vad som gäller i revisionsarbetet. Besluten ska tas upp i protokoll. Beslut som rör förvaltningen kan överklagas enligt 13 kap. 2 §. Beslut om jäv kan enligt 17 § överklagas i samband med överklagandet av det beslut varigenom ärendet avgörs. 12 § Revisorerna ska till fullmäktige lämna en berättelse med redogörelse för resultatet av den revision som avser verksamheten under det föregående budgetåret. De sakkunnigas rapporter ska bifogas revisionsberättelsen. Granskningsrapport enligt 10 kap. 5 § aktiebolagslagen (2005:551) som har lämnats för ett aktiebolag som avses i 10 kap. 2 § ska också bifogas revisionsberättelsen. Revisionsberättelsen för sådana kommunalförbund som kommunen eller ingår i ska också bifogas revisorernas berättelse utom i det fall som avses i 9 kap. 13 §. Vidare ska revisionsberättelsen för aktiebolag, handelsbolag, ekonomisk förening och stiftelse till vilken kommunen eller lämnat över skötseln av en angelägenhet enligt 10 kap. 2–6 §§ bifogas revisionsberättelsen. I paragrafen finns bestämmelser om revisorernas revisionsberättelse. Paragrafen motsvarar 9 kap. 16 § KL (prop. 1990/91:117 s. 221, prop. 1998/99:66 s. 101, prop. 2005/06:55 s. 58 f. och prop. I första stycket anges att revisorerna ska lämna en revisionsberättelse till fullmäktige och att de sakkunnigas rapporter ska bifogas denna. Skälet till det är att fullmäktige och nämnderna ska få ett så fullständigt bakgrunds- och beslutsunderlag som möjligt. Övriga skrivelser, promemorior m.m., som även kan finnas som underlag till revisionsberättelsen får på ett lämpligt sätt hållas tillgängliga för fullmäktige. Det andra stycket är en följd av att de kommunala revisorerna ska Prop. 2016/17:171 samordna rapporteringen till fullmäktige. Därför ska även de granskningsrapporter från lekmannarevisorerna i kommunala aktiebolag som lagts fram på bolagsstämman bifogas revisionsberättelsen. Revisorerna kan yttra sig över innehållet i lekmannarevisorernas granskningsrapporter om de vill fästa fullmäktiges uppmärksamhet på något särskilt förhållande som gäller de kommunala aktiebolagen. Det tredje stycket tillförsäkrar fullmäktige information om hur verksamheten i kommunalförbund och kommunala bolag, föreningar och stiftelser bedrivs. Denna ordning stödjer styrelsens uppsiktsansvar enligt 6 kap. 1 § andra stycket. 13 § Anmärkningar får riktas mot 1.nämnder och fullmäktigeberedningar, och 2.de enskilda förtroendevalda i sådana organ. Anledningen till anmärkningen ska anges i revisionsberättelsen. Revisionsberättelsen ska också innehålla ett särskilt uttalande om huruvida ansvarsfrihet tillstyrks eller inte. Paragrafen innehåller bestämmelser om att anmärkning får riktas mot nämnder och fullmäktigeberedningar samt de enskilda förtroendevalda i sådana organ. I paragrafen finns även en bestämmelse om att revisorerna i revisionsberättelsen ska uttala sig i fråga om ansvarsfrihet tillstyrks 1990/91:117 s. 221). Bestämmelsen i första stycket anger mot vilka anmärkningar kan riktas. Bestämmelsen tar sikte på att visa vem som är revisionsansvarig. Av andra stycket framgår att om revisorerna riktar en anmärkning mot ett organ eller en förtroendevald måste de även ange anledningen till den. I revisionsberättelsen kan revisorerna uttala kritik av mer eller mindre allvarligt slag. Om revisionsberättelsen innehåller en anmärkning ska fullmäktige inhämta förklaringar över den från det organ eller den förtroendevalde som anmärkningen avser, se kommentaren till 5 kap. 32 §. Bestämmelsen i tredje stycket anger att en revisionsberättelse alltid, oavsett det sakliga innehållet i övrigt, ska innehålla ett uttalande i fråga om ansvarsfrihet tillstyrks eller inte. Skyldigheten att uttala sig i ansvarsfrihetsfrågan är i princip ovillkorlig. Undantag är i princip bara möjligt när underlag för att uttala sig saknas (HFD 2016 ref. 72). Fullmäktiges prövning av ansvarsfrågan regleras i 5 kap. 24 §. 14 § I fråga om jäv för en revisor ska bestämmelserna i 6 kap. 28 § om jäv tillämpas. Paragrafen anger att bestämmelserna om jäv för förtroendevalda även gäller för revisorer. Paragrafen motsvarar 9 kap. 4 § första stycket KL 1998/99:66 s. 98 och prop. 2005/06:55 s. 58). Bestämmelsen innebär att revisorer omfattas av samma jävsregler som gäller för förtroendevalda i nämnder och för anställda enligt 7 kap. 4 §, vad som brukar kallas släktskaps-, sakägar- eller intressejäv, 2016/17:171 ställföreträdarjäv, tillsynsjäv, ombudsjäv och delikatessjäv, se mera om jävsgrunderna i kommentaren till 6 kap. 28 §. Revisorernas revisionsberättelse utgör rättsligt sett ett enda ärende trots att den består av många delar (prop. 1998/99:66 s. 40). Samma regler ska gälla för jäv oavsett vilket slags ärende det gäller. Jäv kan uppstå i de enskilda granskningar som sammanfattas i revisionsberättelsen. 15 § Från jäv ska bortses när frågan om opartiskhet uppenbarligen saknar betydelse. Paragrafen anger att det i vissa fall går att bortse från jäv. Paragrafen motsvarar 9 kap. 6 § KL (prop. 1998/99:66 s. 99). Bestämmelsen inskränker inte jävsgrunderna utan innebär att förekomsten av jäv i vissa fall inte ska föranleda någon verkan. Bedömningen av när det går att bortse från jäv får bedömas utifrån omständigheterna i varje enskilt fall. 16 § En revisor som är jävig i ett ärende får inte delta eller närvara vid behandlingen av ärendet. Revisorn får dock vidta åtgärder som inte någon annan kan utföra utan att behandlingen försenas avsevärt. En revisor som känner till en omständighet som kan antas utgöra jäv mot honom eller henne ska självmant uppge det. Har det uppkommit en fråga om jäv mot någon av revisorerna ska de gemensamt och besluta i jävsfrågan. Den som jävet gäller får delta i prövningen av jävsfrågan endast om revisorerna annars inte är beslutsföra och någon annan inte kan tillkallas utan olägligt uppskov. Paragrafen innehåller bestämmelser om handläggningen i ärenden där det förekommer jäv och vid prövningen av jävsfrågan. Paragrafen motsvarar 9 kap. 4 § andra och tredje styckena samt 9 kap. 5 § första stycket KL (prop. 1998/99:66 s. 98 f. och prop. 2005/06:55 s. 58). Bestämmelserna i första och andra styckena innebär att samma bestämmelser om handläggningen av jäv gäller för revisorer som vid handläggningen av jäv inom en nämnd, se kommentaren till 6 kap. 30 §. För att revisorernas opartiskhet inte ska ifrågasättas bör revisorer iaktta försiktighet när de ska avgöra om de är jäviga eller inte. En revisor bör självmant avstå från att delta i ett revisionsärende när en fråga om jäv kan komma att aktualiseras. I tredje stycket anges att beslut i jävsfrågan ska fattas samfällt av revisorerna. Beslut om jäv fattas liksom i andra förvaltningsfrågor med enkel majoritet. 17 § Ett beslut om jäv får överklagas endast i samband med överklagande av det beslut genom vilket ärendet avgörs. Paragrafen innehåller bestämmelse om överklagbarhet av jävsbeslut. 9 kap. 5 § 1998/99:66 s. 99). Bestämmelsen anger att beslut i en jävsfråga endast får överklagas i samband med överklagande av det beslut där revisorerna avgör ärendet. Som framgår ovan under revisorerna kollektiva beslut enbart avseende förvaltningsfrågor och Prop. 2016/17:171 frågor om jäv. 18 § Fullmäktige får anta ett reglemente om revisionen. I paragrafen finns bestämmelse om möjlighet att anta reglemente om revisionen. Paragrafen motsvarar 9 kap. 18 § KL (prop. 1990/91:117 s. 223). Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Bestämmelsen anger att fullmäktige får anta ett reglemente som kompletterar kommunallagens revisionsregler. Utfyllande regler kan exempelvis behövas för revisorernas organisation och sammanträden samt hur beslut fattas när revisorerna handlägger ärenden som rör deras förvaltning. I kapitlet samlas bestämmelserna om laglighetsprövning. Kapitlet bygger på 10 kap. KL. Alla bestämmelser om laglighetsprövning samlas i detta kapitel, dvs. även de som berör gemensam nämnd och kommunalförbund. Vem som får överklaga 1 § Varje medlem av en kommun eller ett landsting har rätt att få lagligheten av kommunens eller beslut prövad genom att överklaga beslutet till förvaltningsrätten. Lagligheten av en gemensam nämnds beslut får överklagas på samma sätt av varje medlem av de samverkande kommunerna och landstingen. Lagligheten av ett kommunalförbunds beslut får överklagas på samma sätt av varje medlem av de kommuner eller landsting som ingår i kommunalförbundet samt av förbundsmedlemmarna. I paragrafen finns bestämmelser om vem som får begära laglighetsprövning av kommuners, landstings, gemensamma nämnders samt kommunalförbunds beslut. Paragrafen motsvarar 10 kap. 1 § KL (prop. 1990/91:117 s. 223 och prop. 1996/97:105 s. 120). Övervägandena finns i avsnitt 12.1. Det är enbart medlemmar av en kommun eller ett landsting som har rätt att överklaga beslut genom laglighetsprövning. Vilka som räknas som medlemmar framgår av 1 kap. 5 och 6 §§. När det gäller beslut av en gemensam nämnd eller ett kommunalförbund omfattar kretsen av klagoberättigade varje medlem av de kommuner och landsting som samverkar genom den gemensamma nämnden eller kommunalförbundet. Även de kommuner eller landsting som är medlemmar i ett kommunalförbund har klagorätt när det gäller beslut som har fattats av förbundet. Vilka beslut som får överklagas 2 § Följande beslut får överklagas: 1.beslut av fullmäktige eller den beslutande församlingen i ett kommunalförbund, 2.beslut av en nämnd eller ett partssammansatt organ, om beslutet inte är av rent förberedande eller rent verkställande art, 3.beslut av förbundsstyrelsen eller en annan nämnd eller ett partssammansatt organ i ett kommunalförbund, om beslutet inte är av rent förberedande eller rent verkställande art, och 4.sådana beslut av revisorerna som avses i 12 kap. 11 §. I paragrafen finns bestämmelser om vilka beslut som kan överklagas genom laglighetsprövning. Paragrafen motsvarar 10 kap. 2 § KL (prop. 1990/91:117 s. 223 f., prop. 1996/97:105 s. 121 och prop. En grundläggande förutsättning för en laglighetsprövning är att det föreligger ett kommunalt beslut. Varje produkt av kommunalt beslutsförfarande utgör ett kommunalt beslut och kan överklagas. Det kommunala beslutets innehåll och rättsliga verkningar är inte avgörande för bedömningen av om ett beslut föreligger. I första punkten anges att beslut av fullmäktige eller den beslutande församlingen i ett kommunalförbund får överklagas. I andra punkten anges att beslut av nämnder kan överklagas. För att avgöra om ett kommunalt organs beslut kan bli föremål för laglighetsprövning måste man undersöka vilken funktion organet har i beslutsprocessen. Benämningen av organet ska därför inte tillmätas någon betydelse. Om exempelvis en fullmäktigeberedning i vissa typer av ärenden självt kan fatta beslut, utan att det tillkommer fullmäktige att slutligt avgöra ärendet, intar en sådan beredning närmast ställning av en nämnd och dess beslut är överklagbara med tillämpning av denna punkt (RÅ 2003 ref. 14). Om en nämnd enligt bestämmelserna i 6 kap. 37 § och 7 kap. 5 § uppdragit åt presidiet, ett utskott, åt en ledamot eller ersättare eller åt en anställd hos kommunen eller att besluta på nämndens vägnar är beslutet rättsligt sett inte delegatens utan nämndens. Beslutet är därför också överklagbart.