prop · H403220 · 2017-08-29 00:00:00 — Regeringens bedömning: Inga övergångsbestämmelser krävs. Promemorians förslag och bedömning: I promemorian föreslås att ändringen ska träda i kraft . Promemorians bedömning i fråga om övergångsbestämmelser överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: anför att ikraftträdandet bör senareläggas så att de berörda företagen ges tillräcklig tid att förbereda sig inför lagändringen. Skälen för regeringens förslag och bedömning: I enlighet med vad påtalat anser regeringen att de berörda företagen kan behöva för att sätta sig in i och förbereda sig inför lagändringen. Den föreslagna ändringen bör därför träda i kraft . Regeringen föreslår att undantaget från förbudet mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet som gäller för företag inom området varor och tjänster som vid senaste sysselsatte färre än tio arbetstagare tas bort. Enligt statistik (prop. 2013/14:198) utgör det av företagen inom området varor och tjänster. Utgångspunkten för finansieringen av en åtgärd för tillgänglighet bör vara att kostnader ska täckas inom ramen för den ordinarie verksamheten. Detta ligger i linje med ansvars- och finansieringsprincipen som är fastslagen av . Principen innebär att miljöer och verksamheter ska utformas och bedrivas så att de blir tillgängliga för alla människor, som kostnaderna för anpassningsåtgärderna ses som en självklar del av de totala kostnaderna för verksamheten. Undantag från principen kan ske när andra lösningar anses vara Det gäller t.ex. när kostnaderna anses vara stora i förhållande till huvudmannens ekonomiska möjligheter. Regeringen bedömer Prop. 2016/17:220 sammanfattningsvis att de kostnader som kan uppstå till följd av förslaget om att undantaget ska tas bort är starkt begränsade och kan tas om hand inom ordinarie verksamhet. Syftet med regeringens förslag är att skapa ett mer heltäckande skydd mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet. Några remissinstanser, bl.a. och , har framfört att det saknas en beskrivning av alternativ till förslaget. Det finns dock inga alternativa lösningar för att uppnå syftet att stärka skyddet mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet inom området varor och tjänster. Principen om ickediskriminering är central i bl.a. konventioner om mänskliga rättigheter och utgör en grundläggande byggsten för Europeiska unionen. Åtgärder som syftar till att förebygga och motverka diskriminering är grundläggande i en demokrati. För att uppnå det måste samhället bygga på en gemensam förståelse och respekt för de mänskliga rättigheterna. I detta sammanhang har diskrimineringslagen (2008:567) stor betydelse. Diskrimineringslagen syftar till att värna principen om alla människors lika värde och allas rätt att bli behandlade som individer på lika villkor. Ytterst är lagstiftningen ett uttryck för det fria demokratiska samhället och de värderingar som ligger till grund för samhällsordningen. Ett samhälle som slår vakt om alla människors lika värde är ett samhälle som ger alla möjligheter att utvecklas utifrån sina individuella egenskaper och förutsättningar och efter sin egen förmåga och sina egna val. Att ta bort undantaget för små företag bidrar till ett mer heltäckande skydd mot diskriminering än vad som är fallet om undantaget består. Det arbete som sker för att förbättra tillgänglighet på frivillig väg är ett komplement till diskrimineringsformen men inte ett alternativ eftersom enskilda genom diskrimineringslagstiftningen får en möjlighet till upprättelse vid ett missgynnande. Att vidta åtgärder för tillgänglighet medför samhällsekonomiska nyttor och kostnader. Genom förslaget får personer med funktionsnedsättning ett ökat skydd mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet. Det innebär att personer med funktionsnedsättning får ökad tillgång till rättsmedel och därmed ökade möjligheter till upprättelse. Förslaget förväntas även innebära direkta effekter på tillgängligheten för personer med funktionsnedsättning genom att rätten till stöd och service av enklare beskaffenhet tydliggörs inom området varor och tjänster. Sådana åtgärder för tillgänglighet kan medföra ökade förutsättningar för en person med en funktionsnedsättning att delta på jämlika villkor i samhället. 2016/17:220 Vidare kan en åtgärd för tillgänglighet i det enskilda fallet medföra generella positiva effekter. God framkomlighet, tillgänglig information och markerade kontraster ger bättre användbarhet och tillgänglighet för alla. Den demografiska utvecklingen medför att antalet äldre personer som kan ha större behov av användbarhet och tillgänglighet kommer att öka kraftigt. Med ökad självständighet och deltagande i samhällslivet för personer med funktionsnedsättning minskar även behovet av stöd från exempelvis anhöriga. De samhällsekonomiska kostnaderna består bl.a. i att de aktörer som träffas av förslaget behöver se till att verksamheten uppfyller lagens krav. Det innebär framför allt kostnader för att inhämta information om förbudets innebörd och att se över invanda vanor och handlingssätt. Verksamhetsansvariga kan dock förväntas ha generell förkunskap om förbudet mot diskriminering avseende bristande tillgänglighet då de som arbetsgivare berörs av diskrimineringsförbuden som rör arbetslivet. Kostnader kan även uppstå i form av osäkerhet för den enskilde verksamhetsansvarige om omfattningen av de åtgärder för tillgänglighet som kan krävas och åtgången av tid och resurser för dessa. Att åtgärderna ska vara av enkel beskaffenhet, skälighetsbedömningens utformning samt de exempel på åtgärder som redovisas nedan kan ge en vägledning och minimera sådana kostnader. Vidare kan en åtgärd för tillgänglighet i det enskilda fallet också leda till konsekvenser för dem som inte är i behov av åtgärden. En åtgärd för tillgänglighet som tar personalens tid i anspråk i en butik eller restaurang kan exempelvis ge konsekvensen att andra personer får en längre väntetid för betjäning än om åtgärden inte vidtagits. Andra kostnader består av de faktiska kostnaderna för den verksamhetsansvarige att genom enklare åtgärder tillgängliggöra sin verksamhet i det enskilda fallet. Det kan handla om kostnader för personligt stöd och service i form av att personalresurser tas i anspråk. Vidare kan kostnaderna avse åtgärder för att tillgängliggöra information eller anpassad kommunikation samt vissa åtaganden i fråga om den fysiska miljön som kan bedömas vara skäliga. För vissa verksamhetsansvariga innebär det att kunna ge stöd i de fall en person med funktionsnedsättning vill få tillgång till verksamheten och i andra fall kan den verksamhetsansvarige aktivt vidta åtgärder för tillgänglighet genom att exempelvis utjämna en mindre nivåskillnad. Kostnaderna för sådana åtgärder, i arbetstid eller för olika typer av anpassningar, utgör en samhällsekonomisk kostnad om resurserna hade kunnat användas till något annat om inte krav på tillgänglighet hade funnits. I vissa fall kan de hinder mot tillgänglighet som finns undanröjas eller i alla fall reduceras med marginella kostnader. Ökad kunskap och medvetenhet om hur olika hinder kan verka utestängande kan vara väl så viktigt. Många sådana åtgärder är dessutom av det slaget att de egentligen inte skiljer sig från det som följer av allmän hänsyn, respekt och hjälpsamhet människor emellan. Vilka kostnader som följer av förslaget beror även på ytterligare faktorer, t.ex. vilka kontakter en verksamhetsansvarig har med personer med funktionsnedsättning och vilken kunskap som finns om möjligheterna att på ett ändamålsenligt sätt skapa förutsättningar för En uppskattning av kostnaderna är inte möjlig att göra Prop. 2016/17:220 eftersom många faktorer påverkar vilka åtgärder som kan krävas. Viss generell vägledning om sannolika konsekvenser av lagstiftning avseende bristande tillgänglighet som diskriminering kan hämtas från utvärderingar av liknande befintliga regler i andra länder. Det finns sådan lagstiftning i exempelvis , , , och . Några av dessa länder har mer långtgående lagstiftning, exempelvis tillgänglighetskrav vad gäller utemiljön. I gjordes en utvärdering av lagens konsekvenser efter att den hade varit i kraft , som presenterades i rapporten of the Disability Discrimination Act 1992 (report No 30, 2004). Av denna framgår att lagen hade bidragit till att utveckla samhället i en positiv riktning men att kostnader och nyttor är omöjliga att mäta med någon precision. Att undantaget för företag med färre än tio anställda tas bort bedöms inte medföra någon risk för konkurrenssnedvridning eftersom förslaget innebär att alla företag oavsett storlek omfattas av förbudet. Vidare tas genom skälighetsbedömningen hänsyn till bl.a. ekonomiska förutsättningar för företaget eller andra förutsättningar av betydelse. Dessutom gäller andra bestämmelser om tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning t.ex. i för alla företag oavsett storlek. Regeringens bedömning är att den samhällsekonomiska nyttan troligen överväger de samhällsekonomiska kostnaderna av förslaget. 6.3Konsekvenser för staten, kommuner och landsting Förslaget rör företag och bedöms inte ha någon direkt påverkan på staten, kommuner eller landsting. I den mån förslaget leder till ökad tillgänglighet kan dock detta ge positiva indirekta konsekvenser. Förslaget kan bidra till att inom området varor och tjänster uppfylla målen om en samhällsgemenskap med mångfald som grund, att samhället utformas så att människor med funktionsnedsättning i alla åldrar blir fullt delaktiga i samhällslivet och jämlikhet i levnadsvillkor för personer med funktionsnedsättning oavsett kön. Åtgärder som ökar tillgängligheten och användbarheten kan även medföra att behovet av, och därmed kostnaden för, stödinsatser minskar. 6.4Konsekvenser för berörda företag Förslaget omfattar företag som tillhandahåller varor och tjänster och som vid det senaste sysselsatte färre än tio arbetstagare, vilket innebär ett stort antal företag inom flera olika branscher. Förslaget kommer främst att beröra företag inom detaljhandel, hotell- och restaurangverksamhet och transporter. 2016/17:220 Enligt SCB:s statistik (prop. 2013/14:198) har av företagen inom handel, inom hotell och restaurang, inom kulturen och inom transport färre än tio anställda. Ett stort antal företag kommer att beröras av förslaget. Det finns drygt 800 000 företag inom området varor och tjänster som har en positiv omsättning. Långt ifrån alla dessa företag berörs dock av förbudet eftersom en stor andel inte har kontakt med enskilda kunder. Inom detaljhandel kan ca 65 000 företag beröras. Åtgärderna som kan komma i fråga här är exempelvis enklare åtgärder för att öka framkomligheten i butiken, stöd att visa var i butiken en vara är placerad, assistans vid betalning och nedpackning av varor. Inom restaurang, catering och barverksamhet är det ca 24 000 företag som berörs. Tillgänglighetsåtgärder som kan bli aktuella inom området är främst att ge information så som att läsa upp en meny eller informera om innehållet i en maträtt. Vidare kan det krävas att visa en person till ett bord eller till en toalett. Transporter är vanligt förekommande exempel på tjänster. Inom landtransporter som omfattar järnväg för gods- och passagerartrafik, linjebusstrafik, kollektivtrafik, taxi, åkerier, flyttfirmor och charterbussföretag är det drygt 20 000 företag som berörs. I fråga om transporter finns en tämligen omfattande EU-rättslig reglering om en passagerares rätt till assistans i vissa fall. Dessa regler bör vara starkt vägledande när det gäller åtgärder på området. Förslaget är inte avsett att medföra några skyldigheter utöver de som redan finns enligt andra föreskrifter. När det gäller den tekniska utformningen av transportfärdmedel kan dessa inte anses utgöra enkla åtgärder för tillgänglighet och bör därmed inte vara skäliga att kräva. Inom området transporter utgör taxiverksamhet ca 7 000 företag. Åtgärder för tillgänglighet som kan komma i fråga för taxiföretag är företrädesvis att bistå med serviceåtgärder så som att öppna en bildörr, lyfta in väskor, bistå med stöd i att ta på ett bilbälte eller genomföra en kortbetalning. När regler införs som påverkar små företag ska beaktas att ett mindre företag i jämförelse med ett stort företag måste använda en proportionellt större del av sina resurser för att uppfylla administrativa åtaganden. Vidare är tidsåtgången för att hantera regler proportionellt större i små företag än i större företag. Det är svårt att kvantifiera och beräkna de kostnader som kan uppstå eftersom de beror på faktorer såsom förkunskap, kreativitet att lösa uppkomna situationer samt omfattning av kontakter med personer med olika funktionsnedsättningar. Skälighetsbedömningen innebär att åtgärderna som kan komma ifråga är av enkel karaktär. Till detta kommer att det inte har framkommit att förbudet har haft några betungande konsekvenser för de aktörer som omfattas. Det ska även beaktas att Myndigheten för delaktighet har ett uppdrag att i samarbete med DO genomföra en kommunikationssatsning om bl.a. bristande tillgänglighet som en form av diskriminering (se nedan avsnitt 6.5 under rubriken informationsinsatser). kostnader som kan uppstå kan främst förväntas uppstå initialt då rutiner Prop. 2016/17:220 och arbetssätt ses över i förhållande till förbudet. Förekomsten av kostnader beror till stor del på omfattningen av kontakter med kunder som har funktionsnedsättningar och förmågan att kunna erbjuda effektiva lösningar. Ett företag som ofta har kunder med funktionsnedsättning torde redan ha åtgärdat eventuella hinder för att de personerna ska ha tillgång till en vara eller en tjänst. Det ligger då också i företagets intresse för att kunna sälja sin vara eller tjänst. Om ett företag sällan har kunder med funktionsnedsättning kan det dock krävas något mer i tidsåtgång för att en person med funktionsnedsättning ska få tillgång till en vara eller en tjänst. Åtgärder i den fysiska miljön, exempelvis viss flyttning av varor för att öka framkomligheten, kan i förekommande fall innebära en något större tidsåtgång. Dessa åtgärder torde dock behöva vidtas i begränsad omfattning på grund av att skälighetsbedömningen begränsar vilka åtgärder som kan komma i fråga. Aktörer som bedriver verksamheterna kan förväntas ha förkunskap om diskrimineringslagen och om tillgänglighet, eftersom privata småföretag som är arbetsgivare berörs av diskrimineringsförbuden som rör arbetslivet. Vidare finns lagstiftning med krav på tillgänglighet som träffar näringsidkare i bl.a. . Små företag har goda förutsättningar att överblicka verksamheten, identifiera hur den kan beröras och se till att medarbetare har kunskap om förbudet. Det innebär att förslaget inte bör föranleda administrativa kostnader av betydelse. En ytterligare anledning till att de administrativa kostnaderna kan bedömas bli försumbara är att de åtgärder som kan komma ifråga till stor del ryms inom näringsidkares intresse av att ge god service till sina kunder. Att exempelvis informera muntligt om en varas innehåll eller hålla upp en dörr upplevs sannolikt för de flesta verksamhetsansvariga som en service helt rimlig att erbjuda. har påpekat att antalet anmälningar till DO med efterföljande tvister vid domstol troligen kommer att öka till följd av förslaget vilket riskerar ge enskilda näringsidkare höga rättegångskostnader. Av DO:s årsredovisning framgår att DO:s tillsyn i sig gett resultat genom att tillsynsobjekten redan under utredningen gång börjat planera anpassningsåtgärder för ökad tillgänglighet. Vidare är enligt DO förbudet till sin natur sådant att tillsyn som inte är inriktad på processföring kan vara ett bättre verktyg för att åstadkomma en förändring. Regeringen bedömer mot den bakgrunden att de berörda företagens kostnader för domstolsprocesser kan förväntas bli begränsade. Sammanfattningsvis kan konstateras att det inte är möjligt att kvantifiera de kostnader som kan uppstå till följd av förslaget. Regeringen bedömer dock att det är troligt att de åtgärder som kan komma ifråga bör kunna rymmas inom ordinarie verksamhet. Andra kostnader och förändringar i verksamheten Även konsekvenser avseende övriga kostnader och förändringar i verksamheten bedöms bli försumbara. förmåga att bära en eventuell kostnad för åtgärden utgör en särskilt viktig 2016/17:220 omständighet vid bedömningen av om en åtgärd är skälig att kräva. Endast rimliga kostnader för anpassningsåtgärder som kan finansieras inom ramen för ordinarie verksamhet kan komma i fråga. Åtgärder som skulle få stora konsekvenser för verksamheten kan därmed inte krävas. Att åtgärderna som kan komma i fråga redan till stor del omhändertas genom den service som företag generellt och i eget intresse ger sina kunder talar för att förändringarna kan väntas bli marginella. Vidare är det av betydelse för verksamheten att det är tillhandahållandet av en vara eller en tjänst som är objektet för diskrimineringsförbudets tillämpning. Förbudet mot diskriminering kan därmed inte användas för att ställa krav på någon att tillhandahålla en viss vara eller en viss tjänst som annars inte skulle ha bjudits ut eller att anpassa det som erbjuds. Eftersom vissa verksamhetsutövare kan ha svårt att förutse behovet av en åtgärd kan vissa åtgärder komma i fråga endast om den verksamhetsansvarige underrättas om behovet en rimlig tid i förväg eller efter särskild överenskommelse om tid och sätt för utförande av en åtgärd. Detta torde medföra att den verksamhetsansvarige kan planera för och vidta åtgärden vid det tillfälle då den får som minst effekt för verksamheten. Särskild hänsyn till mindre företag Undantaget för mindre företag tillkom i syfte att säkerställa förutsättningarna för näringslivets utveckling. Till detta kom regeringens arbete med att förenkla för företag genom att minska deras administrativa bördor. Ett antal remissinstanser, såsom Företagarna och Visita, har anfört att dessa skäl alltjämt gör sig gällande. Det har inte framkommit att nuvarande lagstiftning har medfört några betungande konsekvenser för de företag som omfattas av förbudet. På grund av den skälighetsbedömning som ska göras bedömer regeringen att konsekvenserna för mindre företag inte heller kommer att bli betungande. I fråga om målsättningen att få fler och växande småföretag bör det vidare framhållas att kostnadsökningarna för ett nyetablerat företag i vissa fall kan förväntas bli mindre om hänsyn tas till behovet av tillgänglighet redan från början. Det bör också ligga i företagens intresse att ge god service till sina kunder för att kunna sälja sin vara eller tjänst. Regeringen bedömer därför att förslaget inte påverkar mindre företags utveckling negativt. Arbetsbelastningen för och domstolarna Förslaget innebär att flera fall av diskriminering kan komma att prövas i domstol, något som kan öka kostnaderna för domstolsväsendet. Erfarenheterna från tidigare utvidgningar av diskrimineringslagen visar att en sådan ökning kan förväntas bli mycket marginell. område har krav på skäliga stöd- och anpassningsåtgärder funnits sedan 1999 (prop. 1997/98:179) och på högskolans område (prop. 2016/17:220 2005/06:207). Förbuden har endast lett till ett fåtal ärenden i domstol. Förslaget är av mycket begränsad omfattning i relation till domstolarnas verksamhet som helhet. Det finns därför anledning att utgå från att hanteringen av tillkommande mål med anledning av förslaget kan inom ramen för de resurser som domstolarna har . Enskilda får genom förslaget möjlighet att föra talan om ersättning för diskriminering på grund av bristande tillgänglighet inom området varor och tjänster även gentemot företag med färre än tio anställda. Vissa intresseorganisationer och () har talerätt i mål om diskriminering i form av bristande tillgänglighet. Om företag med mindre än tio anställda inkluderas kommer det sannolikt att medföra en ökning av antalet anmälningar till DO om sådan diskriminering. Som DO framhållit har dock den tidigare lagändringen om bristande tillgänglighet haft effekt främst genom att aktörer som har berörts av DO:s utredningar av anmälningar själva har valt att se över sina rutiner och genomföra åtgärder för att förbättra tillgängligheten. DO menar vidare att förbudet till sin natur är sådant att tillsyn som inte är inriktad på processföring kan vara ett bättre verktyg för att åstadkomma en förändring. Erfarenheter från tidigare utvidgningar av skyddet mot diskriminering i och erfarenheter från andra länder som infört liknande lagstiftning har visat att ökningar av antalet anmälningar ofta kommer initialt för att sedan plana ut. Med tanke på det och med hänsyn till att DO redan prövar frågor av motsvarande slag bedömer regeringen att de tillkommande ärendena inte kan förväntas medföra annat än begränsade merkostnader för DO. Kostnaderna bedöms rymmas inom befintliga anslagsramar. Regeringen beslutade om ett uppdrag till Myndigheten för delaktighet att i samarbete med DO genomföra en kommunikationssatsning om rättigheter för personer med funktionsnedsättning –2017 (S2015/2415/FST). I uppdraget ingår att aktivt sprida kunskap om bestämmelserna om bristande tillgänglighet. Genom detta kan företagen få information om lagstiftningen och det ökar förutsättningarna för att skäliga åtgärder vidtas för att undanröja hinder. Därutöver förväntas aktörer som bedriver berörda verksamheter ha förkunskap om diskrimineringslagen och bristande tillgänglighet eftersom små företag som är arbetsgivare berörs av diskrimineringsförbuden som rör arbetslivet. Förslaget leder inte till några konsekvenser för organisationer. 2016/17:220 Konsekvenser för miljön De tillgänglighetsåtgärder som kan krävas för att diskriminering inte ska anses föreligga är av enkel beskaffenhet. Förslaget bedöms därför inte komma att få några miljökonsekvenser. Antalet kvinnor med funktionsnedsättning i arbetsför ålder (16–) är större än antalet män med funktionsnedsättning i samma ålder. Kvinnor har någon form av funktionsnedsättning i större utsträckning än män. Förslaget kan på så sätt gynna kvinnor i något större utsträckning än män. Förslaget bedöms dock inte påverka jämställdheten mellan kvinnor och män. Förslaget behandlas i avsnitt 4.2. Ändringen innebär att undantaget från förbudet mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet vid tillhandahållande av varor och tjänster för företag som vid det senaste sysselsatte färre än tio arbetstagare i nuvarande punkten 3 tas bort. Det innebär att dessa företag kommer att omfattas av förbudet mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet i 12 §. För att förbudet ska vara tillämpligt ska förutsättningarna i 1 kap. 4 § 3 vara uppfyllda. De åtgärder för tillgänglighet som krävs är de som är skäliga utifrån krav på tillgänglighet i lag och annan författning och med hänsyn till de ekonomiska och praktiska förutsättningarna, varaktigheten och omfattningen av förhållandet eller kontakten mellan verksamhetsutövaren och den enskilde samt andra omständigheter av betydelse. Den närmare innebörden av denna skälighetsbedömning utvecklas i prop. 2013/14:198 s. 127 f. Sammanfattning av promemorian Utvidgat skydd mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet (Ds 2016:26) I promemorian föreslås att undantaget från diskrimineringsförbudet om bristande tillgänglighet som finns för företag som vid det senaste sysselsatte färre än tio arbetstagare inom området varor och tjänster ska tas bort. Det innebär att sådana företag, om de i sin näringsverksamhet tillhandahåller varor och tjänster till allmänheten, kommer att omfattas av förbudet mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet. Förslag till lag om ändring i diskrimineringslagen (2008:567) Härigenom föreskrivs att 2 kap. 12 c § diskrimineringslagen (2008:567) ska ha följande lydelse. Förbudet mot diskriminering i form av bristande tillgänglighet i 12 § första stycket 1 gäller inte 1.i fråga om bostäder, 3.för företag som vid det senaste sysselsatte färre än tio arbetstagare, och