prop · H403139 · 2017-03-21 00:00:00 — Vidare införs genom förordningen vissa ändringar i proceduren enligt vilken Europol kan ingå avtal med tredje land och villkoren för överförande av personuppgifter. Europolförordningen innehåller även ett uppdaterat avsnitt med data- skyddsregler. Utöver en modernisering av regelverket, utpekas den Europeiska datatillsynsmannen (EDPS) som oberoende tillsynsmyndig- het för dataskyddet. Den nuvarande konstruktionen med en Joint Super- visory Board (JSB) med representanter för medlemsstaternas data- skyddsmyndigheter avskaffas. För att säkerställa att de nationella data- tillsynsmyndigheterna får fortsatt inflytande åläggs EDPS att samråda med de nationella myndigheterna i frågor kring tillsynen. bestämmelser om att de nationella tillsynsmyndigheterna ska ingå i en Prop. 2016/17:139 samarbetsnämnd. En annan skillnad i förhållande till rådsbeslutet är att enskilda personer som lidit skada på grund av otillåten behandling av personuppgifter kan väcka talan, inte bara mot medlemsstaterna vid behörig nationell dom- stol, utan även mot Europol vid . Den parlamentariska kontrollen av Europols verksamhet förtydligas och stärks bl.a. genom införandet av en tydlig informationsskyldighet gentemot och de nationella parlamenten. Regeringens förslag: Bestämmelsen som avser Europols direktör, biträdande direktörer och personal i bilagan till lagen om immunitet och privilegier i vissa fall och lagen om tystnadsplikt för anställda vid ska upphävas. Regeringens bedömning: Inga ytterligare lagändringar krävs med anledning av Europolförordningen. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med reger- ingens. Remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot förslaget och be- dömningen. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Eftersom Europol- förordningen kommer att vara bindande och direkt tillämplig i medlems- staterna ska bestämmelserna i förordningen inte genomföras i svensk lagstiftning. Europolförordningen bedöms inte heller medföra behov av några kompletterande bestämmelser i svensk rätt. Däremot föranleder förordningen ändringar i vissa befintliga författningar. Lagen om immunitet och privilegier i vissa fall Lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall innehåller bestämmelser om vilka internationella organ och fysiska personer som åtnjuter immunitet och privilegier i olika former. har tillträtt en rad internationella överenskommelser som också innebär att immunitet och privilegier ska tillkomma vissa rättssubjekt. Överenskommelser om immunitet och privilegier kan avse bara organisationerna, men gäller i allmänhet också fysiska personer med anknytning till dessa. Genom lagen om immunitet och privilegier i vissa fall har dessa åtaganden om immunitet och privilegier införlivats i svensk rätt (jämför prop. 1975/76:205 s. 7). Bilagan till lagen innehåller en uppräkning av organ och personer som åtnjuter immunitet och privilegier och innehåller även uppgifter om tillämplig internationell överenskommelse. I punkten 52 i bilagan anges att Europols direktör, biträdande direktörer och personal omfattas av immunitet och/eller privilegier enligt rådsbeslutet. I artikel 63 i Europolförordningen anges att Europol och dess personal ska omfattas av protokoll nr 7 om Europeiska unionens immunitet och privilegier. Protokollet är fogat till . I protokollet finns be- stämmelser om immunitet och privilegier för tjänstemän och anställda i 2016/17:139 EU. Artikel 63 i Europolförordningen motsvarar i stort artikel 51 i Euro- polrådsbeslutet. En allmän bestämmelse om immunitet och privilegier finns vidare i artikel 343 i EUF-fördraget. Bestämmelserna i protokoll nr 7 om Europeiska unionens immunitet och privilegier utgör en del av primärrätten och är direkt tillämpliga. Mot den bakgrunden anser regeringen att punkten 52 i lagen om immunitet och privilegier i vissa fall ska upphävas. Lagen om tystnadsplikt för anställda vid Enligt lagen (2013:330) om tystnadsplikt för anställda vid får den som är eller har varit verksam vid i egenskap av ledamot i styrelsen eller anställd, eller har ålagts tystnadsplikt med stöd av artikel 41.2 i rådsbeslutet, inte obehörigen röja uppgifter som han eller hon fått kännedom om på grund av verksamheten vid Europol. I fråga om den som fått del av sådana uppgifter inom ramen för anställning eller uppdrag hos en svensk myndighet ska i stället offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) tillämpas. Lagen infördes mot bakgrund av bestämmelsen i artikel 41.4 i Europol- rådsbeslutet som innebär att varje medlemsstat ska behandla alla överträ- delser av tystnadsplikten som överträdelser av skyldigheter i medlems- staternas egen lagstiftning om tystnadsplikt eller skydd av sekretessbe- lagt material (se prop. 2012/13:73 s. 122 f.). Bestämmelsen innebär att bestämmelsen om brott mot tystnadsplikt i 20 kap. 3 § ska kunna tillämpas när det gäller personal som är anställd av Europol. När det däremot gäller offentligt anställda i som har befattning med uppgifter från Europol, liksom beträffande de svenska Europolsambands- männens befattning med sådana uppgifter, ansågs leva upp till de krav på tystnadsplikt som ställs i Europolrådsbeslutet utan någon särskild reglering (se prop. 2008/09:14 s. 39). Av artikel 67 i Europolförordningen framgår att Europol ska fastställa bestämmelser om diskretion och konfidentialitet. I artikel 53 anges även att tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i EU samt sådana verkställighets- bestämmelser som överenskommits mellan EU:s institutioner med anled- ning av tjänsteföreskrifterna, ska vara tillämpliga för anställda vid pol. Detta gäller dock inte personal som vid ikraftträdandet av förord- ningen har anställningskontrakt som regleras av Europolkonventionen. De tjänsteföreskrifter som avses är förordning nr 31 (EEG), nr 11 (EKSG) om tjänsteföreskrifter för tjänstemän och anställningsvillkor för övriga anställda i Europeiska ekonomiska gemenskapen och Europeiska atomenergigemenskapen (tjänsteföreskrifterna). är tillämpliga för anställda vid unionens institutioner och byråer. Bestäm- melser om tystnadsplikt finns i artikel 17. Tystnadsplikten gäller även efter det att tjänstemannen lämnat tjänsten. Härutöver finns allmänna bestämmelser om tystnadsplikt i artikel 339 i EUF-fördraget. Någon motsvarighet till bestämmelsen i artikel 41.4 i rådsbeslutet finns däremot inte i Europolförordningen. När Europolförordningen blir tillämplig, kommer det därför inte att finnas utrymme för medlems- staterna att behandla överträdelser av tystnadsplikten som överträdelser av skyldigheter i medlemsstaternas egen lagstiftning om tystnadsplikt eller skydd av sekretessbelagd information. Regeringen anser därför att lagen om tystnadsplikt för anställda vid ska upp- Prop. 2016/17:139 hävas. Regeringens bedömning: Författningsändringarna bör träda i kraft . Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens utom vad gäller datumet för ikraftträdande. Remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot bedömningen. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens utom vad gäller datumet för ikraftträdande. Remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Förslaget till ny lag om inter- nationellt polisiärt samarbete innebär att förvaltningsuppgifter överlåts till andra stater. Det innehåller också ett bemyndigande till vissa myndig- heter att i särskilda fall besluta om en sådan överlåtelse. Eftersom upp- gifterna innefattar myndighetsutövning krävs antingen att minst tre fjärdedelar av de röstande och mer än hälften av ledamöter förenar sig om beslutet eller att det fattas i den ordning som gäller för stiftande av grundlag (10 kap. 6 och 8 §§ regeringsformen). Under förut- sättning att fattar beslut enligt den förstnämnda omröstnings- regeln, bedöms författningsändringarna kunna träda i kraft . Europolförordningen trädde i kraft och ska börja tillämpas . Även författningsändringarna med anled- ning av den nya Europolförordningen bör träda i kraft . Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. Regeringens bedömning: De kostnader som förslagen kan ge upphov till kan finansieras inom ramen för befintliga anslag. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot bedömningen. tetsvinsterna med förslagen inte ska överdrivas. måste ha tillräckliga resurser för att kunna hantera i princip alla nation- ella angelägenheter själv, vilket innebär att resurserna även fortsättnings- vis måste dimensioneras med en viss överkapacitet. anser att de utökade samarbetsmöjligheterna i stället bör ses som en möj- lighet att skapa ett mervärde för verksamheten som kan utmynna i en mer 2016/17:139 effektiv verksamhet med minskad brottslighet och minskade samhälls- kostnader som följd. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot bedömningen. anför att det inte är självklart att förslagen kan finansieras inom ramen för befintliga anslag. menar att den svenska polisen saknar tillräckliga resurser för att kunna delta i samarbete utomlands. vid anser att ett utökat samarbete rimligen kommer att medföra ökade kostnader. Skälen för regeringens bedömning Förslagen om utökat polissamarbete Vid samarbete i kommer det att uppstå driftskostnader för ut- ländska tjänstemän. Vid samarbete enligt Prümrådsbeslutet ska tjänste- männens hemstat som huvudregel ansvara för dessa kostnader (artikel 34). Vid samarbete enligt Atlasrådsbeslutet gäller i stället den omvända huvudregeln (artikel 6). Det kommer även att uppstå vissa utbildningskostnader för polisen. Det finns också ett behov av samövningar. De nya samarbetsformerna kommer även att innebära arbete med att omarbeta eller utfärda nya före- skrifter och allmänna råd. De förväntade kostnadsökningarna måste ställas i relation till de be- sparingar som förslagen möjliggör. Ett fördjupat samarbete innebär att polisen ges möjlighet att effektivisera sin verksamhet och i viss mån hålla nere kostnaderna för denna. Även om effektivitetsvinsterna av för- slaget inte ska överdrivas bedöms att de kostnader som förslagen kan ge upphov till kan finansieras inom ramen för polisens befintliga anslag. Förslagen berör endast indirekt andra statliga myndigheter än Polis- myndigheten och Säkerhetspolisen. Förslaget om att utöka den svenska jurisdiktionen för brott som begås av svenska tjänstemän utomlands kan medföra visst merarbete i form av utredning och lagföring hos åklagare respektive domstol. Det kan emellertid antas att antalet anmälda brott och lagföringar kommer att ligga på en mycket låg nivå. Arbetsbelastningen bedöms inte leda till några nämnvärda kostnadsökningar för berörda myndigheter. Inte heller i övrigt bedöms förslagen ha några beaktans- värda ekonomiska konsekvenser för andra statliga myndigheter än Polis- myndigheten och Säkerhetspolisen. Förslagen torde inte heller ha några ekonomiska konsekvenser för kommuner, landsting, företag eller andra enskilda. Sammanfattningsvis bedöms att de kostnader som förslagen kan ge upphov till kan finansieras inom ramen för befintliga anslag. Förslagen kan leda till en minskad brottslighet och därmed minskade övergripande samhällskostnader. Förslagen bedöms däremot inte ha några effekter för det kommunala självstyret, jämställdheten mellan kvinnor och män eller möjligheterna att uppnå de integrationspolitiska målen. Förslagen med anledning av Europolförordningen Europolförordningen bedöms inte påverka medlemsstaternas befintliga arbete i någon större utsträckning. Förordningen förväntas inte innebära fler eller andra uppgifter för berörda myndigheter, framför allt Polismyn- digheten och Datainspektionen, i förhållande till det nu gällande rådsbe- slutet. () med representanter för med- lemsstaternas dataskyddsmyndigheter avskaffas genom Europolförord- ningen. I stället ska det införas en samarbetsnämnd där de nationella till- synsmyndigheterna ska ingå. Vad det konkret innebär för Datainspek- tionens arbete är svårt att förutse innan samarbetsnämnderna inrättats och arbetet vid dem påbörjats. Det finns dock inte anledning att tro att detta innebär något merarbete för Datainspektionen i förhållande till vad som gäller inom ramen för JSB. Sammanfattningsvis bedöms Europolförordningen inte innebära några kostnadsökningar för det allmänna. Förordningen bedöms inte heller ha några andra konsekvenser som är relevanta att ta upp i detta samman- hang. 14.1Förslaget till lag om internationellt polisiärt samarbete Lagen ersätter lagen (2000:343) om internationellt polisiärt samarbete. Den nya lagen har en ny struktur med indelning i kapitel och bygger på en uppdelning mellan operativt samarbete och uppgiftsutbyte. Lagen innehåller dels nya bestämmelser om operativt samarbete enligt Prüm- rådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet, dels bestämmelser som förs över från den gamla lagen. Några bestämmelser i den gamla lagen förs inte över till den nya lagen eftersom de ansetts överflödiga. Det rör sig om några definitioner (se författningskommentaren till 1 kap. 3 §) och en bestäm- melse i 11 § andra stycket i den gamla lagen som upplyser om att reger- ingen enligt 11 kap. 1 § f vapenlagen (1996:67) får meddela föreskrifter om att den lagen inte ska gälla i fråga om skjutvapen och ammunition som en företrädare för en annan stats myndighet medför vid tillfällig tjänstgöring i . I de bestämmelser som förs över från den gamla lagen görs ändringar av främst redaktionell eller språklig art. I den mån det bedömts behövligt redogörs för sådana ändringar i författningskommentaren. I förekom- mande fall hänvisas även till tidigare förarbeten i form av författnings- kommentarer. Hänvisningarna till den gamla lagen i författningskommentaren avser lagen med beaktande av lagen (2016:484) om ändring i lagen om inter- nationellt polisiärt samarbete, som inte trätt i kraft. 2016/17:139 1 kap. Lagens tillämpningsområde och innehåll 1 § Denna lag tillämpas på polisiärt samarbete mellan och andra stater i den utsträckning i en internationell överens- kommelse har gjort sådana åtaganden som avses i lagen. Paragrafen anger lagens tillämpningsområde. Paragrafen motsvarar 1 § i den gamla lagen. Där anges att lagen tillämpas på polisiärt samarbete mellan och andra medlemsstater i Europeiska unionen samt , , , och , i den utsträckning i en internationell överenskommelse har gjort sådana åtaganden som avses i lagen. anmärks att lagens föreskrifter om användningsbegränsningar gäller även i förhållande till andra än de uppräknade staterna. anges i stället endast att lagen tillämpas på polisiärt samarbete mellan och andra stater i den utsträckning i en internationell överenskommelse har gjort sådana åtaganden som avses i lagen. Någon ändring i sak är inte avsedd. Frågan behandlas i avsnitt 6.2. förarbeten finns i prop. 1999/2000:64 s. 167, prop. 2005/06:194 s. 60, prop. 2010/11:129 s. 105, prop. 2010/11:159 s. 26 och prop. 2015/16:96 s. 27. 2 § Lagen innehåller bestämmelser om operativt samarbete (2–5 kap.) och uppgiftsutbyte (6–10 kap.). Paragrafen, som är ny, anger lagens innehåll och struktur. 3 § I lagen avses med – : konventionen om tillämpning av Schengen- avtalet av , – avtalet med : avtalet av mellan och om polisiärt samarbete i , – Öresundsförbindelsen: den fasta förbindelsen över som den definieras i artikel 2 i avtalet med , – Prümrådsbeslutet: rådets beslut /615/RIF av om ett fördjupat gränsöverskridande samarbete, särskilt för bekämpning av terrorism och gränsöverskridande brottslighet, – Atlasrådsbeslutet: rådets beslut /617/RIF av om förbättrat samarbete i krissituationer mellan Europeiska unionens medlemsstaters särskilda insatsgrupper, – referensuppgifter: registeruppgifter som inte röjer identiteten på en person, antingen i form av en sifferbeteckning och ett fingeravtryck eller en sifferbeteckning och en dna-profil från den ickekodifierande delen av personens dna, – CBE-direktivet: och rådets direktiv (EU) 2015/413 av om underlättande av gränsöverskridande informationsutbyte om trafiksäkerhetsrelaterade brott, i den ursprung- Prop. 2016/17:139 liga lydelsen, –VIS-rådsbeslutet: rådets beslut /633/RIF av om åtkomst till informationssystemet för viseringar (VIS) för sökningar för medlemsstaternas utsedda myndigheter och för Europol i syfte att förhindra, upptäcka och utreda terroristbrott och andra grova brott, och –avtalet med : avtalet av mellan Konunga- riket och förenta staters regering om ett förstärkt samarbete för att förebygga och bekämpa brottslighet. Paragrafen definierar vissa uttryck som används i lagen. Paragrafen motsvarar delvis 2 § i den gamla lagen. Definitionerna av , avtalet med och Atlasrådsbeslutet är nya. Definitionerna av Öresundsförbindelsen, Prümrådsbeslutet, refe- rensuppgifter, CBE-direktivet, VIS-rådsbeslutet och avtalet med motsvarar de som finns i den gamla lagen. Utländska tjänstemän, för- följande tjänstemän och svenska tjänstemän definieras i den gamla lagen men inte i den nya lagen (se även kommentarerna till 2 kap. 5 och 7 §§). Definitionen av CBE-direktivet behandlas i avsnitt 6.2. förarbeten finns i prop. 1999/2000:64 s. 167, prop. 2010/11:129 s. 106 f., prop. 2013/14:65 s. 42, prop. 2014/2015:82 s. 48, prop. 2015/16:24 s. 16 och prop. 2015/16:96 s. 28. 1 § Om det i en stat som deltar i det polisiära samarbetet enligt avdelning III i pågår en utredning om ett brott som kan föranleda överlämnande eller utlämning, får utländska tjänste- män fortsätta en i sin stat påbörjad övervakning av en misstänkt gär- ningsman in på svenskt territorium, om en behörig svensk myndighet samtycker till det. Under de förutsättningar som anges i första stycket får en påbörjad övervakning fortsätta även beträffande någon annan än en misstänkt gärningsman, om det är nödvändigt för den pågående utredningen och det finns starka skäl att anta att åtgärden kan medverka till att identifiera eller spåra en misstänkt gärningsman. Paragrafen motsvarar 4 § första och andra styckena i den gamla lagen. I 4 § första stycket i den gamla lagen anges som en förutsättning för gränsöverskridande övervakning att det i en stat som avses med bestämmelsen i 1 § första stycket i lagen pågår en utredning om ett brott som kan föranleda överlämnande eller utlämning. anges i stället att den stat där en sådan utredning ska pågå är en stat som deltar i det polisiära samarbetet enligt avdelning III i . Någon ändring i sak är inte avsedd. förarbeten finns i prop. 1999/2000:64 s. 167, prop. 2002/03:66 s. 16 och prop. 2003/04:7 s. 220. 2016/17:139 2 § Övervakningen av en misstänkt gärningsman får fortsätta utan föregående samtycke, om saken är så brådskande att samtycke inte kan inhämtas i förväg och den utländska utredningen avser misstanke om sådana brott som sägs i artikel 40.7 i , nämligen –grovt sexualbrott, –penningförfalskning och förfalskning av betalningsmedel, –grov stöld, –grovt häleri, –grovt bedrägeri, –människorov och tagande av gisslan, –olaglig människohandel, –olaglig handel med narkotika och psykotropa ämnen, –brott mot lagbestämmelser angående vapen och sprängämnen, –ödeläggelse genom användande av sprängämnen, –olaglig transport av giftigt och skadligt avfall, –olaglig handel med nukleära och radioaktiva ämnen, –sådan brottslighet som avses i rådets gemensamma åtgärd 98/733/RIF av om att göra deltagande i en krimi- nell organisation i unionens medlemsstater till ett brott, och –terroristbrott enligt rådets rambeslut /475/RIF av om bekämpande av terrorism. För att övervakningen ska få fortsätta krävs också att överskridandet av gränsen anmäls till en behörig svensk myndighet så snart det är möj- ligt och att den utländska myndigheten utan dröjsmål begär bistånd i ut- redningen. Paragrafen motsvarar 4 § tredje stycket i den gamla lagen. förarbeten finns i prop. 1999/2000:64 s. 168 och prop. 2002/03:66 s. 16 f. 3 § Övervakning enligt 1 eller 2 § ska genast upphöra om en behörig svensk myndighet begär det. Övervakning enligt 2 § ska även upphöra om samtycke inte har lämnats från gränsöverskridan- det. Paragrafen motsvarar 4 § fjärde stycket i den gamla lagen. förarbeten finns i prop. 1999/2000:64 s. 168. 4 § Om en person har upptäckts på bar gärning när han eller hon begår ett brott som kan föranleda överlämnande eller utlämning, eller om någon som är häktad eller som avtjänar ett frihetsstraff har rymt, får utländska tjänstemän fortsätta ett i sin stat påbörjat förföljande av per- sonen över en landsgräns in på svenskt territorium, om en behörig svensk myndighet samtycker till det. Paragrafen motsvarar 5 § första stycket i den gamla lagen. Enligt 5 § första stycket i den gamla lagen får en person förföljas in i bl.a. om han eller hon har upptäckts på bar gärning i färd med att begå ett brott som kan föranleda överlämnande eller utlämning. Efter synpunkter från Lagrådet anges nu i stället att personen ska ha upptäckts på bar gärning när han eller hon begår ett sådant brott. Någon ändring i sak är inte avsedd. Frågan behandlas i avsnitt 6.2. förarbeten finns i prop. 1999/2000:64 s. 168 och prop. 2003/04:7 s. 220. 5 § Förföljandet får fortsätta utan föregående samtycke om det på grund av sakens brådskande natur inte har varit möjligt att underrätta en behörig svensk myndighet i förväg, eller om svenska tjänstemän inte har kunnat ta över förföljandet . De förföljande tjänstemännen ska an- hålla om bistånd av en behörig svensk myndighet senast för gränsöverskridandet. Paragrafen motsvarar 5 § andra stycket i den gamla lagen. Uttrycken svenska tjänstemän och förföljande tjänstemän definieras i den gamla lagen. Definitionerna har ansetts överflödiga i den nya lagen. förarbeten finns i prop. 1999/2000:64 s. 168. 6 § Förföljande enligt 4 eller 5 § ska genast upphöra om en behörig svensk myndighet begär det. Paragrafen motsvarar 5 § tredje stycket i den gamla lagen. förarbeten finns i prop. 1999/2000:64 s. 168. 7 § Gränsöverskridande övervakning och förföljande får utföras av ut- ländska tjänstemän som har anmälts vara behöriga att utföra sådant arbete. Paragrafen, som är ny, anger vilka utländska tjänstemän som får utföra gränsöverskridande övervakning och förföljande. Gränsöverskridande övervakning och förföljande får utföras av ut- ländska tjänstemän som har anmälts vara behöriga att utföra sådant arbete. I den gamla lagen framgår detta av en definition av uttrycket ut- ländska tjänstemän. Kravet på anmälan följer av . Tjänstemännen behöver inte vara polismän. Efter påpekande från Lagrådet justeras bestämmelsens lydelse så att det tydligare framgår att kravet på anmälan gäller för samtliga tjänstemän. 8 § Om utländska tjänstemän som utför gränsöverskridande förföljande begär det, ska svenska polismän omhänderta den flyende. 2016/17:139 De utländska tjänstemännen får stoppa och omhänderta den flyende tills svenska polismän kan överta omhändertagandet eller identifiera honom eller henne. Paragrafen motsvarar 6 § i den gamla lagen. förarbeten finns i prop. 1999/2000:64 s. 168 f. 9 § När en person omhändertas enligt 8 § andra stycket får utländska tjänstemän 1.kroppsvisitera den som har omhändertagits, om det görs av säker- hetsskäl eller för att söka efter föremål som anges i 2, 2.omhänderta föremål som kan förverkas enligt 36 kap. 3 § 2 brotts- balken eller kan antas ha betydelse för en utredning om brott eller ha av- hänts någon genom brott, och 3.belägga den som har omhändertagits med handfängsel. Föremål som har omhändertagits enligt första stycket 2 ska så snart det är möjligt överlämnas till en svensk polisman för prövning av fråga om beslag enligt 10 § andra stycket. Paragrafen motsvarar 7 § i den gamla lagen. förarbeten finns i prop. 1999/2000:64 s. 169. 10 § En person som har omhändertagits enligt 8 § får tas i förvar av eller Säkerhetspolisen under högst , tiden mellan och 9 oräknad.