prop · H40330 · 2017-01-10 00:00:00 — 1.ärende enligt lagen (1999:997) om särskild företrädare för barn, 2.ärende om adoption enligt 4 kap. , 3.ärende om anordnande av godmanskap enligt 11 kap. 4 § , 4. ärende om förvaltarskap, eller 4. ärende om förvaltarskap, 5. ärende enligt lagen (2005:429) 5. ärende enligt lagen (2005:429) om god man för ensamkommande om god man för ensamkommande 6. ärende enligt lagen (2017:000) Sekretess gäller hos domstol för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om en part begär det och det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men om uppgiften röjs och uppgiften förekommer i 2.mål eller ärende enligt i annat fall än som anges i första stycket, 3.ärende enligt lagen (1989:14) om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och om överflyttning av barn, 4.mål eller ärende enligt rådets förordning (EG) nr 2201/2003 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning (EG) nr 1347/2000 eller ärende enligt 8 § lagen (2008:450) med kompletterande bestämmelser till II- förordningen, 5.mål eller ärende enligt rådets förordning (EG) nr 4/2009 av om domstols behörighet, tillämplig lag, erkännande och verkställighet av domar samt samarbete i fråga om underhållsskyldighet och enligt av om internationell indrivning av underhåll till barn och andra familjemedlemmar, eller 1 Senaste lydelse 2014:887. 2016/17:30 6. mål eller ärende enligt lagen (2012:318) om 1996 års . För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Denna lag träder i kraft . Ärendet och dess beredning Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att utvärdera förmynderskapsreform och se över de stödformer som erbjuds äldre och andra behövande. I uppdraget ingick att överväga om fullmakter för en framtida situation (s.k. framtidsfullmakter) är ett gångbart alternativ till stödformerna i . Utredningen lämnade slutbetänkandet Frågor om Förmyndare och ställföreträdare för vuxna (SOU 2004:112). En sammanfattning av betänkandet i relevanta delar finns i bilaga 1. Utredningens lagförslag i relevanta delar finns i bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. Remissyttrandena finns tillgängliga i lagstiftningsärendet (Ju2004/11390/L2). fick en sakkunnig person i uppdrag att lämna förslag till vissa kompletterande bestämmelser till utredningens förslag till lag om framtidsfullmakter. Utredaren överlämnade ett förslag till sådana kompletteringar i departementspromemorian Framtidsfullmakter (Ds 2014:16). En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 4. Promemorians lagförslag finns i bilaga 5. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 6. Remissyttrandena finns tillgängliga i lagstiftningsärendet (Ju2014/03309/L2). Frågor om lagstiftning om framtidsfullmakter har varit föremål för tillkännagivande från (bet. 2014/15:CU6, mom. 13 – Framtidsfullmakter, rskr. 2014/15:122). I propositionen behandlar regeringen de förslag som utredningen lämnar avseende framtidsfullmakter och om behörighet i vissa fall för anhöriga (SOU 2004:112, Del B, avsnitt 1–7) och de kompletterande förslag som lämnas i promemorian. Vissa av utredningens andra förslag har redan lett till lagstiftning, se propositionerna Skydd för barn genom registrering av förmyndare i vägtrafikregistret (prop. 2005/06:117, bet. 2005/06:LU34, rskr. 2005/06:328), Förmynderskapsrättsliga frågor (prop. 2007/08:150, bet. 2008/09:CU2, rskr. 2008/09:7) och Bättre förutsättningar för gode män och förvaltare (prop. 2013/14:225, bet. 2013/14:CU34, rskr. 2013/14:382). Regeringen avser inte att gå vidare med övriga förslag (jfr prop. 2013/14:225 s. 13). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 7. Lagrådets yttrande finns i bilaga 8. Lagrådets synpunkter behandlas i avsnitt 5.4–5.9, 6.4, 6.5 och 6.7 och i författningskommentaren. I förhållande till lagrådsremissens förslag görs dessutom vissa språkliga och redaktionella ändringar. En ny ordning med framtidsfullmakter Regeringens förslag: Det ska införas en lag om framtidsfullmakter som ger enskilda en möjlighet att genom fullmakt utse någon som kan ha hand om deras angelägenheter om de själva skulle bli beslutsoförmögna. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser, bl.a. om- budsmän, , , , , vid , , , Kommuner och Landsting, , och , är i huvudsak positiva till att framtidsfullmakter införs i svensk rätt. Flera har dock invändningar mot den närmare utformningen av förslaget och då bl.a. i fråga om fullmaktens ikraftträdande och tillsynen över fullmaktshavarens verksamhet. (numera Svensk Försäkring) avstyrker förslaget med hänvisning till risken för att fullmaktshavaren missbrukar fullmakten. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser, bl.a. , , , , , , , , i , , , vid , , kommun, Kommuner och Landsting, , Föreningen , män och Förvaltare, , och , är i huvudsak positiva till att framtidsfullmakter införs i svensk rätt. Många av dem har dock invändningar mot den närmare utformningen av förslaget och då bl.a. i fråga om fullmaktens ikraftträdande och tillsynen över fullmaktshavarens verksamhet. Några remissinstanser, bl.a. vid , kommun, och Svensk Försäkring, anser att förslaget sammantaget har sådana brister att det inte kan läggas till grund för lagstiftning. Skälen för regeringens förslag Nuvarande lagstiftning behöver kompletteras De flesta människor drabbas förr eller senare av sjukdom eller nedsatt hälsotillstånd som medför svårigheter att sköta om sig själv och sina ekonomiska angelägenheter. Det kan vara en följd av hög ålder men även yngre människor kan hamna i en sådan situation, t.ex. efter en olycka. Så länge den som behöver hjälp själv kan sköta sina ekonomiska angelägenheter kan han eller hon få hjälp genom att utfärda en fullmakt med stöd av de allmänna avtalsrättsliga reglerna om fullmakter i lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område (avtalslagen). Den enskilde kan på så sätt bestämma vem som ska företräda honom eller henne. Dessa fullmaktsregler bygger på att fullmaktsgivaren kan instruera och kontrollera fullmaktshavaren och att Prop. 2016/17:30 fullmaktsgivaren har förmåga att återkalla fullmakten om han eller hon är missnöjd med fullmaktshavaren (jfr rättsfallet NJA 2015 s. 851). Det är osäkert vilken giltighet en fullmakt enligt avtalslagen (nedan kallad vanlig fullmakt) har när fullmaktsgivaren inte längre har förutsättningar att upprätthålla sin roll i fullmaktsförhållandet. Den som kan fatta självständiga beslut, dvs. kan förstå relevant information, överväga alternativen och fatta ett beslut baserat på dessa överväganden, är beslutsoförmögen. Oavsett om en fullmakt i en sådan situation är giltig eller inte kan det konstateras att fullmaktsgivaren i praktiken saknar möjlighet att kontrollera fullmaktshavarens handlande. Därmed uppstår en risk för missbruk. En vanlig fullmakt avser dessutom normalt endast representation vid ingående av avtal och andra förmögenhetsrättsliga situationer, t.ex. förvaltning av fullmaktsgivarens egendom, dvs. typiskt sett ekonomiska angelägenheter. Vanliga fullmakter avser således inte att se till att fullmaktsgivaren får nytta av sina tillgångar och att hans eller hennes behov av omvårdnad blir tillgodosedda, dvs. typiskt sett personliga angelägenheter. Ytterligare en komplikation i sammanhanget är att en tredje man med tiden kan bli tveksam till att godta fullmakten om det visar sig att fullmaktsgivarens hälsotillstånd försämras. Om en person, t.ex. till följd av psykisk funktionsnedsättning, får svårt att själv sköta sina angelägenheter, är han eller hon enligt nuvarande ordning hänvisad till systemet med god man och förvaltare. Det systemet har en offentligrättslig karaktär och bygger i hög grad på insyn och kontroll från samhällets sida. Gällande regler ger inte enskilda möjlighet att i förväg utse vem som ska företräda honom eller henne om personen senare blir beslutsoförmögen. Den lagändring som beslutade om 2014 efter förslag i propositionen Bättre förutsättningar för gode män och förvaltare innebär visserligen att enskildas inflytande över vem som utses till god man eller förvaltare har stärkts (prop. 2013/14:225 s. 32, bet. 2013/14:CU34, rskr. 2013/14:382). Förordnandet av en god man förutsätter dock att behovet av hjälp finns för förordnandet. I praktiken leder detta till begränsade möjligheter att påverka valet av ställföreträdare, om beslutsoförmågan redan har uppstått när en ställföreträdare ska utses. Detta är olyckligt eftersom det kan bidra till att enskilda känner en oro över sin situation och framtid. Det är enligt regeringen angeläget att enskilda i största möjliga utsträckning kan ha kontroll över och känna sig trygga med hur deras personliga och ekonomiska angelägenheter sköts när de kan göra det själva. Regeringen anser att den nuvarande lagstiftningen inte i tillräcklig utsträckning ger enskilda möjligheter att bestämma hur deras angelägenheter ska skötas . Det finns därför behov av att komplettera lagstiftningen för att ge enskilda ökat självbestämmande och förstärka möjligheterna för enskilda att planera sin framtid. Enskilda ska ges möjlighet att upprätta en framtidsfullmakt Utredningen och promemorian föreslår att en ordning med framtidsfullmakter ska införas. Ordningen innebär att en enskild ska få ge någon annan en fullmakt att företräda honom eller henne om den enskilde 2016/17:30 exempelvis på grund av sjukdom saknar förmåga att ha hand om de angelägenheter som fullmakten avser. Flertalet remissinstanser är i huvudsak positiva till införandet av framtidsfullmakter men framför en rad synpunkter när det gäller den närmare utformningen. Några remissinstanser, bl.a. vid , och Svensk Försäkring, framför liknande synpunkter och menar att förslaget sammantaget har sådana brister att det inte kan läggas till grund för lagstiftning. I flera länder finns redan en reglering av hur en person ska kunna förbereda sig för eventuella framtida begränsningar i sin handlingsförmåga och arrangera skötseln av sina angelägenheter för den händelse en sådan situation uppstår. Både och har lagstiftning om framtidsfullmakter och i har det beslutats att införa sådan lagstiftning. har rekommenderat medlemsstaterna att verka för att beslutsförmögna personer ska kunna lämna en fullmakt som ska fortsätta att gälla eller träda i kraft om fullmaktsgivaren blir beslutsoförmögen (Recommendation CM/Rec [2009]11 of to member states on principles concerning continuing powers of attorney and advanced directives for incapacity). Genom en ordning med framtidsfullmakter förbättras möjligheterna för enskilda att planera sin framtid och behålla kontrollen över frågor som är av stor betydelse i livet. En möjlighet att själv utse sin företrädare skapar också goda förutsättningar för en väl fungerande relation mellan den enskilde och ställföreträdaren. Med allt fler äldre i befolkningen ökar också behovet av hjälp. Det är viktigt att samhällets resurser används på ett så effektivt och ändamålsenligt sätt som möjligt. Detta förutsätter att enskilda kan få hjälp på ett mindre ingripande sätt än att en god man eller förvaltare utses. Flera kommuner bedömer dessutom att det har blivit svårare att rekrytera gode män och förvaltare (prop. 2013/14:225 s. 15). Om enskildas önskemål ges större vikt, kan det också leda till att rekryteringsbasen för ställföreträdare breddas, eftersom det är sannolikt att andra personer än de som åtar sig ett uppdrag som god man eller förvaltare kan utses. Enligt regeringens uppfattning talar detta med styrka för att det bör införas lagstiftning som möjliggör för enskilda att upprätta framtidsfullmakter. Det skulle innebära en förstärkning av enskildas integritet och självbestämmande. Remissinstansernas synpunkter på ordningen med framtidsfullmakter fokuserar i stor utsträckning på hur förslagens olika delar utformas och avgränsas, t.ex. vad gäller ikraftträdande och insyn. Dessa synpunkter behandlas därför i anslutning till att regeringen överväger den närmare utformningen av förslagen. En ordning med framtidsfullmakter ska vara rättssäker, praktiskt hanterbar och begriplig. Regeringen anser att utredningens och promemorians förslag, med en del justeringar och förtydliganden, uppfyller dessa krav och kan läggas till grund för lagstiftning. Regeringen föreslår därför att en ordning med framtidsfullmakter införs. Allmänt om inriktningen på lagstiftningen om framtidsfullmakter De frågor som aktualiseras när det gäller ställföreträdarskap är av stor betydelse för den enskildes liv och berör såväl ekonomiska som person- En utgångspunkt vid samhällets insatser är att de ska bygga på respekt för enskildas integritet. Vidare ska enskilda i största möjliga utsträckning ges inflytande och medbestämmande i frågor som rör dem själva. En viktig princip inom förmynderskapsrätten är att åtgärder ska vidtas bara när och i den utsträckning de är nödvändiga för att säkerställa den enskildes intressen. Principen innebär också att den minst ingripande åtgärden alltid ska väljas och att man ska beakta de åtgärder som personen själv har vidtagit för att få sina angelägenheter omhändertagna. En annan grundläggande utgångspunkt är att systemet ska vara rättssäkert och skydda enskilda mot utnyttjande. En ordning med framtidsfullmakter kan utformas på i huvudsak två olika sätt: det ena har tydliga offentligrättsliga inslag och det andra är av mer privaträttslig karaktär. Avgörande för valet mellan dessa båda alternativ är i vilken utsträckning som samhället bör vara inblandat i fullmaktsförhållandet. Det första alternativet med tydliga offentligrättsliga inslag anknyter av naturliga skäl i hög grad till ordningen för god man och förvaltare, t.ex. när det gäller att avgöra när fullmaktsuppdraget ska börja gälla och i fråga om insyn i fullmaktsförhållandet. Det andra alternativet med privaträttsliga inslag anknyter i hög grad till ordningen med vanliga fullmakter enligt avtalslagen. En ordning med offentligrättsliga inslag infördes i genom lagen om intressebevakningsfullmakt (648/2007). En intressebevakningsfullmakt träder i kraft när förmyndarmyndigheten fastställer den. Det är fullmaktshavaren som ansöker om fastställelse. Till ansökan ska bifogas ett läkarintyg som visar att fullmaktsgivaren har förlorat sin förmåga att sköta de angelägenheter som fullmakten gäller. Fullmakter som omfattar ekonomiska angelägenheter antecknas i ett register över förmynderskapsärenden. Fullmaktshavarens verksamhet faller under förmyndarmyndighetens tillsyn, vilken i stora delar anknyter till vad som gäller för intressebevakare (dvs. en av samhället utsedd ställföreträdare). Om fullmakten omfattar ekonomiska angelägenheter, ska fullmaktshavaren lämna in en förteckning över de tillgångar och skulder som han eller hon förvaltar och föra räkenskaper. I fullmakten kan det vidare föreskrivas att fullmaktshavaren regelbundet ska ge in en redovisning till förmyndarmyndigheten. Dessutom får myndigheten begära att fullmaktshavaren lämnar en sådan redovisning. Ett snarlikt system kommer att införas i (se lov om fremtidsfuldmagter, Lov nr 618 av ). Det är statsförvaltningen som beslutar om ikraftträdande, efter ansökan av fullmaktsgivaren eller denne och fullmaktshavaren i förening. Till ansökan ska det bifogas ett läkarintyg. Framtidsfullmakterna är elektroniska och registreras. utövar också tillsyn över fullmaktshavarnas verksamhet och kan begära in de upplysningar som är nödvändiga för tillsynen. Fördelarna med ett system likt det som införts i och som kommer att införas i är att det finns en offentlig kontroll över om, och i så fall när, en fullmakt har trätt i kraft. Eventuella oklarheter i fråga om fullmaktshavarens behörighet kan således undvikas. Systemet skapar också förutsättningar för tillsyn över fullmaktshavarens verksamhet. Nackdelarna med en offentligrättslig inriktning är att det i mer begränsad utsträckning värnar den enskildes självbestämmande och att framtidsfullmakterna i stor utsträckning endast blir en ny variant av Mervärdet av framtidsfullmakterna blir därmed begränsat. För svensk del gäller detta inte minst mot bakgrund av de lagändringar som gjordes och som innebär att den enskilde ges större möjlighet att välja vem som ska utses till god man (se prop. s. 15 och 44). System med offentligrättsliga inslag är dessutom för- knippade med administration och kostnader för det allmänna och skulle alltså inte innebära någon avlastning för systemet med god man och Någon ny form av ordning med offentligrättsliga inslag för hjälpbehövande vuxna har inte heller efterfrågats i . Alternativet till en ordning med offentligrättslig karaktär är ett mera privaträttsligt system liknande det som infördes i genom den nya vergemålsloven (LOV nr 09: Lov om vergemål). träder en framtidsfullmakt i kraft när fullmaktsgivaren inte länge är i stånd att ta till vara de angelägenheter som omfattas av fullmakten. är fullmaktshavaren som ska ta ställning till om fullmakten har trätt i Det norska systemet erbjuder dock en möjlighet att, om det skulle behövas, få fullmakten fastställd av en myndighet (stadfesting). ställelse sker av fylkesmannen efter ansökan från fullmaktshavaren och bl.a. på grundval av ett läkarintyg som fullmaktshavaren ska ge in. fullmakten har fastställts får fullmaktshavaren ett intyg om detta. ställelsen blir också föremål för registrering. bestämma att fullmaktshavaren ska lämna upplysningar och räkenskaper till en tredje person. För att säkerställa fullmaktsgivarens intressen får förmyndarmyndigheten ålägga fullmaktshavaren att föra räkenskaper och att ge myndigheten insyn i förvaltningen. Fördelen med en ordning av det norska slaget är att framtidsfullmak- terna blir ett enkelt och tydligt alternativ till de allmänna ställföreträdar- formerna, god man och förvaltare; som ger den enskilde större möjlig- heter att själv bestämma hur hans eller hennes angelägenheter ska skötas. Härigenom uppstår inte heller onödigt merarbete och onödiga kostnader, för vare sig fullmaktsgivaren, fullmaktshavaren eller det allmänna. tidigt blir samhällets inflytande över ikraftträdandet och granskningen av fullmaktshavarens verksamhet inte lika framträdande. Inte heller i det norska systemet har fastställelse av framtidsfullmakter och kontroll- mekanismer dock helt kunnat undvaras, men dessa är mer begränsade. Utredningens förslag om framtidsfullmakter överensstämmer i stora delar med det privaträttsliga system som införts i . fullmakt ska enligt utredningens förslag träda i kraft när fullmaktsgivaren varaktigt och i huvudsak är ur stånd att ha hand om de angelägenheter som fullmakten avser. Det föreslås att fullmaktshavaren ska avgöra när fullmakten träder i kraft och att fullmaktshavaren för den frågan kan inhämta uppgifter om fullmaktsgivarens hälsotillstånd. slår även att fullmaktshavaren på överförmyndarens begäran ska lämna upplysningar om fullmaktsförhållandet och särskild redovisning för Ett antal remissinstanser ifrågasätter att fullmaktshavaren själv ska avgöra när fullmakten träder i kraft och om den föreslagna tillsynen är tillräckligt omfattande. Mot den bakgrunden lämnas det i promemorian kompletterande Även förslagen i promemorian har en i huvudsak privaträttslig Emellertid föreslås det att ett ikraftträdande ska förutsätta att framtidsfullmakten på ansökan av fullmaktshavaren registreras hos Överförmyndaren ska dock inte bedöma fullmaktsgivarens hälsotillstånd utan endast kontrollera att formkraven är uppfyllda. I promemorian föreslås dessutom ett frivilligt fastställelseförfarande likt det som finns i . Det innebär att tingsrätten på ansökan av fullmaktshavaren ska bedöma om formkraven är uppfyllda och om fullmaktsgivarens tillstånd är sådant att fullmakten har trätt i kraft. Till ansökan om fastställelse ska bl.a. ett läkarintyg bifogas. När det gäller insynen i fullmaktshavarens verksamhet föreslås det i promemorian att fullmaktsgivaren ska kunna dels utse en tredje person som ska ta emot redovisning från fullmaktshavaren, dels bestämma att en årlig redogörelse för förvaltningen ska lämnas till överförmyndaren. Dessutom ska överförmyndaren få besluta att framtidsfullmakten inte längre ska få brukas av fullmaktshavaren, om han eller hon gör sig skyldig till missbruk, allvarlig försummelse eller annars visar sig vara uppenbart oförmögen att ta till vara fullmaktsgivarens intressen. Även promemorians förslag får viss remisskritik. Några remissinstanser, bl.a. , anser att inte heller detta förslag är tillräckligt rättssäkert, medan andra instanser, bl.a. Justitiekanslern och Kommuner och Landsting, vänder sig mot vissa av de nya offentligrättsliga inslag som föreslås. Framtidsfullmakter ska i allt väsentligt ha en privaträttslig karaktär En viktig utgångspunkt för regeringen vid valet mellan en ordning för framtidsfullmakter med offentligrättslig eller privaträttslig karaktär är att det nya systemet ska stärka enskildas integritet och självbestämmande. Detta tillgodoses bäst genom en ordning som i hög utsträckning vilar på privaträttslig grund och anknyter till reglerna för vanliga fullmakter. En annan viktig aspekt för regeringen är att framtidsfullmakterna ska bidra till att täcka behovet av stöd till det ökande antalet hjälpbehövande som kan förutses mot bakgrund av en åldrande befolkning. En ordning med tydliga offentligrättsliga inslag innebär i praktiken endast att en ny form av godmanskap införs, vilken i inte obetydlig utsträckning tar det allmännas resurser i anspråk. Detta är inte något som efterfrågas. En privaträttslig ordning liknande den som gäller för vanliga fullmakter innebär att nuvarande former av ställföreträdare för vuxna, framför allt god man, kan avlastas. Det skapas ett tydligt alternativ för enskilda som inte vill bli föremål för åtgärder från det allmännas sida och som själva vill bestämma vem som ska företräda dem. Skillnaden mellan framtidsfullmakter och god man är alltså att i det senare fallet beslutar samhället att den enskilde ska förses med en ställföreträdare och utser en person. Med detta följer också ett ansvar för samhället att kontrollera att ställföreträdaren sköter sitt uppdrag. Eftersom den enskilde har en nedsatt förmåga att själv kontrollera att fullmaktshavaren sköter uppdraget kan emellertid inte heller systemet med framtidsfullmakter vara helt fritt från insyn från samhällets sida. Däremot behöver samhällets kontroll inte vara särskilt framträdande eller ens regelbunden, utan kan aktualiseras vid behov. Framtidsfullmakterna blir således ett komplement till nuvarande former av ställföreträdarskap. En framtidsfullmakt innebär att en person själv ges makt att bestämma hur hans eller hennes angelägenheter ska skötas . 2016/17:30 sätt som gäller för vanliga fullmakter vilar framtidsfullmakter på den förutsättningen att det är den enskilde som väljer fullmaktshavare. Det förtroende som han eller hon ger fullmaktshavaren innebär i sig ett skydd mot att denne agerar illojalt. Till detta kommer att en framtidsfullmaktshavares uppdrag i många fall kommer att avse relativt okomplicerade åtgärder. Regeringen är övertygad om att det stora flertalet fullmaktshavare kommer att utföra sina uppdrag på ett förtjänstfullt sätt och göra en mycket värdefull insats för den enskilde som de företräder. En ordning med framtidsfullmakter skapar möjligheter för enskilda att genom fullmakt bli företrädda både före och efter det att beslutsoförmågan inträder. Genom att kombinera en vanlig fullmakt med en framtidsfullmakt kan enskilda på ett konkret sätt planera för framtiden.