prop · H403139 · 2017-03-21 00:00:00 — Medlems- staterna ska dessutom säkerställa att den person som uppgifterna berör, då personens rättigheter avseende dataskydd kränkts, kan överklaga hos en oavhängig domstol enligt artikel 6.1 i den europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna eller hos en oberoende tillsynsmyndighet enligt artikel 28 i Europa- parlamentets och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (1), och att personen ges möjlighet att kräva skadestånd eller annan ersättning. De närmare bestämmelserna för förfa- randet för att hävda dessa rättigheter och skälen till begränsning av tillgången ska följa den tillämpliga nationella lagstiftningen i den medlemsstat där personen i fråga hävdar sina rättigheter. 2.När ett organ i en medlemsstat har översänt personuppgifter i enlighet med detta beslut, kan den mottagande myndigheten i en annan medlemsstat inte hänvisa till att de översända uppgifterna var felaktiga för att undgå sitt ansvar gentemot den skadelidande i enlighet med den nationella lagstiftningen. Om det mottagande organet döms att betala skadestånd på grund av dess användning av översända felaktiga uppgifter ska det översändande organet ersätta det mottagande organets skade- ståndsbetalning till fullt belopp. Information på begäran av medlemsstaterna Den mottagande medlemsstaten ska på begäran ge den över- sändande medlemsstaten information om behandlingen av de översända uppgifterna och de resultat som erhållits. Rådet ska, med kvalificerad majoritet och efter att ha hört , besluta om de åtgärder som är nödvändiga för att genomföra detta beslut på unionsnivå. (1) EGT L 281, 23.11.1995, s. 31. Direktivet ändrat genom förordning (EG) nr 1882/2003 (EUT L 284, 31.10.2003, s. Varje medlemsstat ska ansvara för de driftskostnader som dess egna myndigheter ådrar sig i samband med tillämpningen av detta beslut. I särskilda fall får de berörda medlemsstaterna komma överens om avvikande arrangemang. Förhållandet till andra instrument 1.För de berörda medlemsstaterna ska de tillämpliga bestäm- melserna i detta beslut tillämpas i stället för motsvarande bestämmelser i . Varje annan bestämmelse i Prümfördraget ska fortfarande vara tillämplig mellan de fördrags- slutande parterna i Prümfördraget. 2.Medlemsstaterna får, utan att det påverkar deras åtaganden enligt andra rättakter som antagits enligt avdelning VI i fördraget, a)fortsätta att tillämpa bilaterala eller multilaterala avtal eller överenskommelser om gränsöverskridande samarbete som är i kraft den dag då detta beslut antas, förutsatt att dessa avtal eller överenskommelser inte är oförenliga med målen för detta beslut, b)ingå eller låta träda i kraft bilaterala eller multilaterala avtal eller överenskommelser om gränsöverskridande samarbete efter det att detta beslut har trätt i kraft, förutsatt att dessa avtal eller överenskommelser gör det möjligt att utvidga eller bredda målen för detta beslut. 3.De avtal och överenskommelser som avses i punkterna 1 och 2 får inte påverka förbindelserna med de medlemsstater som inte är parter i dem. 4.Medlemsstaterna ska efter det att detta beslut fått verkan underrätta rådet och kommissionen om de befintliga avtal eller överenskommelser enligt punkt 2 a som de vill fortsätta att tillämpa. 5.Medlemsstaterna ska också underrätta rådet och kommis- sionen om alla nya avtal eller överenskommelser enligt punkt 2 b efter undertecknandet eller, om det gäller instrument som undertecknades innan detta beslut antogs, efter deras ikraftträdande. 6.Ingenting i detta beslut ska påverka bilaterala eller multilaterala avtal eller överenskommelser mellan medlemssta- terna och tredjestater. 7.Detta beslut ska inte påverka befintliga avtal om rättslig hjälp eller ömsesidigt erkännande av domstolsavgöranden. Europeiska unionens officiella tidning L 210/11 1.Medlemsstaterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att följa bestämmelserna i detta beslut efter det att beslutet har fått verkan, med undantag av bestämmelserna i kapitel 2 avseende vilka nödvändiga åtgärder ska vidtas efter det att detta beslut och rådets beslut om tillämpningen av detta beslut har fått verkan. 2.Medlemsstaterna ska underrätta rådets generalsekretariat och kommissionen om att de har uppfyllt de skyldigheter som de åläggs enligt detta beslut och lämna in de förklaringar som avses i beslutet. I samband med detta får varje medlemsstat meddela att den kommer att tillämpa detta beslut i förbindelserna med de medlemsstater som har lämnat samma meddelande. 3.Förklaringar som har lämnats i enlighet med punkt 2 får när som helst ändras genom en förklaring som lämnas till rådets generalsekretariat. Rådets generalsekretariat ska vidarebefordra alla mottagna förklaringar till medlemsstaterna och kommissio- nen. På grundval av detta och annan information som medlems- staterna gjort tillgänglig på begäran ska kommissionen inge en rapport till rådet om genomförandet av detta beslut åtföljd av förslag som den anser lämpliga för vidare utveckling. Detta beslut får verkan efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning. Europeiska unionens officiella tidning L 210/73 RÅDETS BESLUT 2008/617/RIF om förbättrat samarbete i krissituationer mellan Europeiska unionens medlemsstaters särskilda insatsgrupper EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR BESLUTAT FÖLJANDE med beaktande av fördraget om Europeiska unionen, särskilt artiklarna 30, 32 och 34.2 c, med beaktande av Republiken initiativ (1), med beaktande av yttrande (2), och av följande skäl: (1)Enligt artikel 29 i fördraget ska unionens mål vara att ge medborgarna en hög säkerhetsnivå inom ett område med frihet, säkerhet och rättvisa genom att bland medlemssta- terna utforma gemensamma insatser på områdena polis- samarbete och straffrättsligt samarbete. (2)Europeiska unionens medlemsstaters stats- och regerings- chefer förklarade i sitt uttalande av om solidaritet i kampen mot terrorismen att det var deras bestämda avsikt att medlemsstaterna ska mobilisera alla instrument som står till deras förfogande för att i händelse av en terroristattack bistå en medlemsstat eller en anslutande stat på dess territorium på begäran av dess politiska myndigheter. (3)Med anledning av attackerna har de särskilda insatsgrupperna inom alla brottsbekämpande organ i medlemsstaterna redan inlett samarbete under överinseende av den operativa specialgruppen med polis- chefer. Detta nätverk, kallat , har genomfört diverse seminarier, studier, utbyten av material och gemensamma övningar . (4)Ingen medlemsstat förfogar själv över alla de medel och resurser och den expertis som behövs för att effektivt hantera alla möjliga typer av bestämda eller storskaliga krissituationer där det krävs särskilda insatser. Det är därför av avgörande betydelse att varje medlemsstat kan begära bistånd av en annan medlemsstat. (5)Rådets beslut /615/RIF av om ett fördjupat gränsöverskridande samarbete, särskilt för bekämpning av terrorism och gränsöverskridande brotts- lighet (3) (Prümbeslutet), och särskilt artikel 18 i det beslutet, reglerar formerna för polisärt bistånd mellan (1) EUT C 321, 29.12.2006, s. 45. (2) Yttrandet avgivet (ännu ej offentliggjort i EUT). (3) Se sidan 1 i detta nummer av EUT. medlemsstaterna vid större evenemang och liknande viktiga händelser, vid katastrofer och vid allvarliga olyckor. Detta beslut omfattar inte större evenemang, naturkatastrofer eller allvarliga olyckor i enlighet med artikel 18 i Prümbeslutet, utan utgör en komplettering av de bestäm- melser i Prümbeslutet som möjliggör former av polisärt bistånd mellan medlemsstaterna genom särskilda insats- grupper i andra situationer, dvs. krissituationer som är förorsakade av människor och som innebär ett allvarligt direkt fysiskt hot mot personer, egendom, infrastruktur eller institutioner, särskilt tagande av gisslan, kapning och liknande händelser. (6)När denna ram och en sammanställning där de behöriga myndigheterna anges finns tillgängliga kommer det att bli möjligt för medlemsstaterna att reagera snabbt och vinna tid om en sådan krissituation inträffar. I syfte att förbättra medlemsstaternas förmåga att förhindra och åtgärda sådana krissituationer är det vidare viktigt att de särskilda insatsgrupperna träffas regelbundet och anordnar gemen- sam utbildning för att dra fördel av varandras erfarenheter. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. I detta beslut fastställs allmänna regler och villkor som möjliggör att en medlemsstats särskilda insatsgrupper lämnar bistånd och/ eller opererar på en annan medlemsstats territorium i sådana fall där de blivit ombedda av den andra medlemsstaten (nedan kallad den ansökande medlemsstaten) och har samtyckt till att göra detta för att hantera en krissituation. De praktiska detaljer och genomförandebestämmelser som kompletterar detta beslut ska fastställas direkt i samråd mellan den ansökande medlemsstaten och den anmodade medlemsstaten. I detta beslut gäller följande definitioner: a)särskild insatsgrupp: varje brottsbekämpande enhet i en medlemsstat, vilken har hantering av krissituationer som en specialuppgift. L 210/74 Europeiska unionens officiella tidning b)krissituation: varje situation i en medlemsstat där de behöriga myndigheterna i en medlemsstat har rimlig anledning att förmoda att det föreligger ett brott som innebär ett allvarligt direkt fysiskt hot mot personer, egendom, infrastruktur eller institutioner i den medlems- staten, särskilt sådana situationer som avses i artikel 1.1 i rådets rambeslut /475/RIF av om bekämpande av terrorism (1). c)behörig myndighet: den nationella myndighet som får göra ansökningar om eller bemyndiga användning av de särskilda insatsgrupperna. Bistånd till en annan medlemsstat 1.Genom en begäran via de behöriga myndigheterna, i vilken det begärda biståndets art och det operativa behovet av bistånd anges, kan en medlemsstat begära att få bistånd av en särskild insatsgrupp i en annan medlemsstat för att hantera en krissituation. Den anmodade medlemsstatens behöriga myndig- het får fritt besluta att bevilja eller avslå en sådan begäran eller föreslå någon annan typ av bistånd. 2.Med förbehåll för en överenskommelse mellan de berörda medlemsstaterna kan biståndet bestå av tillhandahållande av utrustning och/eller expertis till den ansökande medlemsstaten och/eller av genomförande av operationer på den medlems- statens territorium, om så krävs med användning av vapen. 3.När det gäller operationer på den ansökande medlemsstatens territorium ska tjänstemännen i den bistående särskilda insatsgruppen bemyndigas att agera i en stödfunktion på den ansökande medlemsstatens territorium och vidta alla de åtgärder som är nödvändiga för att lämna det begärda biståndet förutsatt att de a)opererar på den ansökande medlemsstatens ansvar, under dess bemyndigande och ledning samt i enlighet med den ansökande medlemsstatens lagstiftning, och b)opererar inom ramen för sina befogenheter enligt sitt lands nationella lagstiftning. Civilrättsligt och straffrättsligt ansvar När tjänstemän från en medlemsstat opererar i en annan medlemsstat och/eller utrustning används i enlighet med detta beslut ska de regler om civilrättsligt och straffrättsligt ansvar som anges i artiklarna 21.4, 21.5 och 22 i Prümbeslutet gälla. (1) EGT L 164, 22.6.2002, s. 3. Möten och gemensam utbildning De deltagande medlemsstaterna ska se till att deras särskilda insatsgrupper håller möten och anordnar gemensam utbildning och gemensamma övningar närhelst det är nödvändigt, i syfte att utbyta erfarenheter och expertis samt allmän, praktisk och teknisk information om sätt att hantera en krissituation. Mötena, utbildningen och övningarna får finansieras genom de möjlig- heter att beviljas anslag ur Europeiska unionens budget som erbjuds genom unionens finansiella program. I detta samman- hang ska den medlemsstat som innehar unionens ordförande- skap sträva efter att säkerställa att denna utbildning och dessa möten och övningar äger rum. Den ansökande medlemsstaten ska ansvara för de driftskostnader som den anmodade medlemsstatens särskilda insatsgrupper ådrar sig i samband med tillämpningen av artikel 3, inbegripet kostnader för transport och förläggning, om inte de berörda medlemsstaterna har kommit överens om någonting annat. Förhållandet till andra instrument Medlemsstaterna får utan att det påverkar deras åtaganden enligt andra rättakter som antagits enligt avdelning VI i fördraget, särskilt Prümbeslutet a)fortsätta att tillämpa bilaterala eller multilaterala avtal eller överenskommelser om gränsöverskridande samarbete som är i kraft , förutsatt att dessa avtal eller överenskommelser inte är oförenliga med målen för detta beslut, b)ingå eller låta träda i kraft bilaterala eller multilaterala avtal eller överenskommelser om gränsöverskridande samarbete efter , förutsatt att dessa avtal eller överenskommelser gör det möjligt att utvidga eller bredda målen för detta beslut. 2.De avtal och överenskommelser som avses i punkt 1 får inte påverka förbindelserna med de medlemsstater som inte är parter i dem. 3.Medlemsstaterna ska underrätta rådet och kommissionen om sådana avtal och överenskommelser som avses i punkt 1. Europeiska unionens officiella tidning L 210/75 Rådets generalsekretariat ska sammanställa och kontinuerligt uppdatera förteckningen över de behöriga myndigheter i medlemsstaterna som får göra ansökningar om eller bemyndiga lämnande av bistånd enligt artikel 3. Rådets generalsekretariat ska underrätta de myndigheter som nämns i punkt 1 om varje förändring i den förteckning som upprättats i enlighet med denna artikel. Detta beslut träder i kraft . Sammanfattning av betänkandet Utökat polissamarbete i och EU (SOU 2011:25) Utredningens uppdrag har varit att överväga på vilket sätt svenska brottsbekämpande myndigheter, dvs. polisen, , och , i större utsträckning än bör kunna ta emot hjälp från myndigheter inom EU och , inbegri- pet insatser som kan innebära myndighetsutövning mot enskilda. I utred- ningens uppdrag har också ingått att utreda de frågor som aktualiseras, när svenska tjänstemän på motsvarande sätt deltar i insatser utomlands. Inom EU och mellan de nordiska staterna finns ett polisiärt samarbete. Samarbetet bedrivs främst genom uppgiftsutbyte men även genom andra former av mera direkt bistånd, t.ex. i samband med brotts- utredningar. Men operativt insatssamarbete av den typ som utrednings- uppdraget avser är mindre utvecklat. Genom finns dock möjligheter till s.k. gränsöverskridande övervakning och gränsöverskridande förföljande. Med detta menas att en medlemsstats tjänstemän tillåts att fortsätta en pågående övervakning av en misstänkt gärningsman eller ett pågående förföljande av en efterlyst person in på en annan medlemsstats territorium. Operativt samarbete mellan svensk och dansk polis kan också ske enligt en särreglering som gäller för polisiärt samarbete i . Regleringen innebär att dansk polis har samma befogenheter som svensk polis att ingripa mot hot mot den all- männa ordningen och säkerheten på Öresundsförbindelsen. Utöver dessa samarbetsformer finns i princip inga möj- ligheter att låta utländsk personal delta i polisverksamhet i med operativa insatser som innebär myndighetsutövning mot enskilda. Utredningens överväganden tar, i enlighet med direktiven, sin utgångs- punkt i det gränsöverskridande polisiära samarbete som möjliggörs ge- nom dels rådets beslut om ett fördjupat gränsöverskridande sam- arbete särskilt för bekämpning av terrorism och gränsöverskridande brottslighet, det s.k. Prümrådsbeslutet, dels rådets beslut om förbättrat samarbete i krissituationer mellan EU:s medlemsstaters sär- skilda insatsgrupper, Atlasrådsbeslutet. Utredningen har även beaktat ett förslag till avtal om samtjänstgöring mellan nordisk polispersonal, som upprättats av en arbetsgrupp tillsatt av för lagstiftningssamarbete, och vilket bereds i . När utredningens direktiv beslutades omfattade Prümråds- beslutet endast EU:s medlemsstater. har emellertid och också anslutit sig till beslutet. Eftersom alla nordiska stater således numera ingår i Prümsamarbetet, uppkommer fråga om behovet av sam- arbetsformen samtjänstgöring mellan nordisk polispersonal. Enligt ut- redningens bedömning innebär denna samarbetsform, såsom den definie- rats i nuvarande avtalsutkast, nämligen ingen utökning av samarbetet jämfört med Prümrådsbeslutet. Utredningen konstaterar därför, att det knappast finns skäl att fullfölja projektet i dess nuvarande form. syfte främst att ge ett så brett remissunderlag som möjligt, har utred- ningen dock valt att i sina överväganden och förslag utgå ifrån att det nordiska avtalsutkastet kan resultera i ett framtida avtal med i huvudsak samma innehåll som det nuvarande utkastet. Det betecknas i betänkandet därför genomgående som det nordiska samarbetsavtalet. Utredningen har inledningsvis kartlagt de brottsbekämpande myndighe- ternas behov av stöd från motsvarande utländska myndigheter med insat- ser som kan innebära myndighetsutövning mot enskilda. Kartläggningen ger vid handen, att polisen har ett visst behov av sådant stöd. Behovet av stöd kan delas in i såväl punktvisa samverkansinsatser som mera löpande samarbete. De punktvisa insatserna kan avse förstärkning av polisens grundför- måga i form av ökad numerär eller uthållighet vid en viss händelse, t.ex. vid allmänna sammankomster, offentliga tillställningar eller andra större händelser. Det kan också röra sig om stöd i form av särskild expertis (exempelvis bombtekniker och helikopterförare) eller utrustning (t.ex. fordon och skyddsutrustning). Vidare kan det vara fråga om särskilda insatser av den typ som i hanteras av . kan, beroende på situationen, ha behov av stöd för att utöka sin kapacitet. Stödet kan avse numerär, uthållighet, kompe- tens eller utrustning. Löpande samarbete avser samverkan som är av mera fortlöpande ka- raktär, mera utsträckt i tiden och ofta även avser ett större geografiskt område. Det kan t.ex. röra sig om en sampatrullering längs gränsen till , eller . Övriga brottsbekämpande myndigheter, alltså , och , har, såvitt framkommit under utred- ningen, däremot inte något behov av nya former av sådant stöd som om- fattas av utredningsuppdraget. Internationaliseringen och de geografiska gränsernas minskande bety- delse för människors levnadsförhållanden har öppnat för en gränsöver- skridandebrottslighet som ställer allt större krav på internationell sam- verkan vad gäller såväl brottsprevention som brottsbekämpning. ökat internationellt operativt polissamarbete ger förutsättningar att före- bygga och bekämpa brottsligheten på ett mera slagkraftigt sätt, än vad som är möjligt . Ett fördjupat samarbete innebär också att polisen ges möjlighet att bedriva sin verksamhet på ett mera kostnadseffektivt I stället för att dimensionera verksamheten så, att polisen har för- måga att hantera varje tänkbar situation, vilket ofrånkomligen normalt förutsätter viss överkapacitet, kan polisen och utländska brottsbekäm- pande myndigheter genom ett gemensamt resursutnyttjande ytterligare rationalisera sina verksamheter. En utgångspunkt för utredningens över- väganden är att samma krav på rättssäkerhet för den enskilde och kvalitet i polisarbetet ska ställas på uppgifter som utförs inom ramen för inter- nationellt polissamarbete som om uppgiften utförs rent nationellt. Från såväl den enskildes som deltagande myndigheters perspektiv är det också viktigt att föreskriftregleringen av samarbetet är klar, tydlig och lätt att tillämpa. Utredningen föreslår att fyra nya samarbetsformer införs: 1Gemensamma patruller eller andra liknande insatser där utländska tjänstemän deltar i operationer på en annan stats territorium i syfte att upprätthålla allmän ordning och säkerhet samt förebygga brott (gemensamma insatser). Gemensamma insatser får genomföras med andra stater i EU samt och . 2Bistånd vid större evenemang och liknande viktiga händelser, katastrofer och allvarliga olyckor i syfte att upprätthålla allmän ordning och säkerhet samt förebygga brott (bistånd enligt Prümrådsbeslutet). Bistånd får begäras från andra stater i EU samt och . 3Bistånd från en särskild insatsgrupp för att hantera en situation, då det finns anledning att anta att det föreligger ett brott som innebär ett allvarligt direkt fysiskt hot mot personer, egendom, infrastruktur eller institutioner (bistånd enligt Atlasrådsbeslutet). Bistånd får begäras från andra stater i EU. 4Samtjänstgöring mellan nordisk polispersonal i syfte att upprätthålla allmän ordning och säkerhet samt förebygga brott (nordisk samtjänstgöring). Gemensamt för de fyra samverkansformerna är, som framgått, att de syftar till att upprätthålla allmän ordning och säkerhet samt förebygga brott. Samarbetsformerna omfattar således inte utredning i fråga om brott, utan utgör ett komplement till de former för straffrättsligt samar- bete inom EU som redan finns på det området. En begäran om stöd från en utländsk brottsbekämpande myndighet ska enligt förslaget göras av regeringen eller, efter regeringens bestäm- mande, (). En lokal polismyndighet har alltså inte denna möjlighet. Orsaken till denna beslutsordning är att frågan om in- satser med utländska tjänstemän på svenskt territorium i sig är av sådan principiell vikt, att beslutsnivån redan av det skälet bör vara hög. Dess- utom har RPS i det internationella arbetet på polisområdet flera ansvarsområden och befogenheter. RPS har också en samlad över- blick över de nationella polisresurserna och kan säkerställa en enhetlig syn på frågorna. Vid varje samverkansinsats ska regeringen, eller i förekommande fall RPS, träffa en överenskommelse med behörig myndighet i samverkande stat. I överenskommelsen ska insatsen konkretiseras och avgränsas i exempelvis tid och rum. Även praktiska frågor kan regleras i överens- kommelsen. Endast utländska tjänstemän som är verksamma vid brottsbekämpande myndigheter får enligt förslaget delta i insatser i . I insatser enligt Prümrådsbeslutet och Atlasrådsbeslutet får delta polisman, annan tjäns- teman som har polisiära befogenheter samt tjänsteman som har särskild funktion och kompetens, exempelvis bombtekniker och helikopterförare. I nordisk samtjänstgöring får, i enlighet med vad som föreskrivs i det nordiska samarbetsavtalet, endast polismän delta. Utländska tjänstemän får inte verka på egen hand i , utan ska alltid stå under befäl av svensk polis. Det finns dock inget hinder mot att de utländska tjänstemännen åtföljs av egna befäl som utövar en intern befälsrätt över tjänstemännen. En förutsättning för de utländska tjänste- männens medverkan är dock att de inordnas i den ledningsstruktur som finns här och underställs svensk polis befäl och ledning. När en utländsk polisman, eller annan tjänsteman med polisiära befo- genheter, deltar i insatser i , kan de liksom svensk polis ställas inför situationer då de måste använda sig av våld eller tvång för att lösa en arbetsuppgift. För att en samverkansinsats ska fungera praktiskt är det närmast en förutsättning att en deltagande utländsk tjänsteman i en sådan situation har samma befogenheter som en svensk polisman har enligt polislagen. I annat fall finns en risk att det tänkta stödet i stället blir en belastning, att säkerheten inte kan upprätthållas och att den operativa effektiviteten därmed går förlorad. Utredningen föreslår därför, att dessa tjänstemän ska ha motsvarande befogenheter att initialt ingripa som en svensk polisman har enligt polislagen. Att befogenheterna är avgränsade till ett initialskede innebär att de är tänkta att utövas under en inledande, begränsad tidsrymd till dess svensk polis får full kontroll över situa- tionen. Övriga tjänstemän som får delta i insatser i , dvs. tjänstemän med särskild funktion och kompetens, ställs, till skillnad från polismän, i normalfallet inte inför situationer då våld eller tvång måste användas utan har en understödjande funktion i det polisiära arbetet.