prop · H50362 · 2017-12-19 00:00:00 — Förlust av rätt att åberopa begränsning av skadeståndsansvar De begränsningar av skadeståndsansvaret som föreskrivs i dessa enhetliga rättsregler samt de bestämmelser i nationell rätt som begränsar ersättningen till ett fastställt belopp ska inte tillämpas om det visas att transportören orsakat skadan genom handling eller underlåtenhet antingen i avsikt att vålla en sådan skada eller hänsynslöst och med insikt att en sådan skada sannolikt skulle uppkomma. När beräkningen av ersättning medför omräkning av belopp i utländsk valuta ska beräkningen göras enligt kursen den dag och på den plats där ersättningen betalas. Europeiska unionens officiella tidning L 315/35 2.Den som har rätt till ersättning får kräva ränta på ersättningsbeloppet från och med den dag då krav framställdes enligt artikel 55 eller, om något krav inte framställts, från och med den dag då talan väcks vid domstol. 3.På ersättning enligt artiklarna 27 och 28 ska dock ränta betalas först från och med dagen för de omständigheter som lades till grund för beräkning av ersättningsbeloppet, om denna dag är senare än den dag då kravet framställdes eller talan väcktes. 4.I fråga om inskrivet resgods ska ränta betalas endast om ersättningsbeloppet överstiger 16 beräkningsenheter per resgodsbevis. 5.Om den som har rätt till ersättning för inskrivet resgods inte inom en skälig fastställd tidsfrist till transportören över- lämnar de styrkande handlingar som krävs för att kunna slutföra behandlingen av hans krav, ska ränta inte betalas för tiden från det att tidsfristen går ut till dess att handlingarna överlämnas. Transportören ska vara fri från det ansvar som föreskrivs i dessa enhetliga rättsregler, om skadan har orsakats av en atom- olycka, och ägaren till atomanläggningen eller någon annan i dennes ställe är ansvarig för skadan enligt en stats lagar och bestämmelser om ansvar på atomenergiområdet. Personer som transportören ansvarar för Transportören ska vara ansvarig för sin personal och för andra personer vilkas tjänster han anlitar för utförandet av trans- porten när denna personal eller dessa andra personer handlar under fullgörande av sina uppgifter. Förvaltarna av den järn- vägsinfrastruktur på vilken transporten utförs ska anses som personer som transportören anlitar för utförandet av transporten. Andra grunder för anspråk 1.Idefalldärdessaenhetligarättsreglerärtillämpligafåranspråkpåersättning,oavsettvilkengrundsomåberopas,göras gällande mot transportören endast under de förutsättningar och med de begränsningar som föreskrivs i dessa enhetliga rättsregler. 2.Detsamma ska även gälla i fråga om anspråk mot personal och andra personer som transportören ansvarar för enligt artikel 51. Särskilda principer för ansvar Den resande ska vara ansvarig gentemot transportören för sådana skador a)som uppstår till följd av att den resande underlåtit att fullgöra sina skyldigheter enligt 1.artiklarna 10, 14 och 20, 2.de särskilda bestämmelserna för transport av fordon som ingår i de allmänna transportvillkoren, eller 3.reglementet om internationell järnvägstransport av farligt gods (RID), eller b)som orsakats av föremål och djur som han för med sig. Den resande ska inte vara ansvarig gentemot transportören om han styrker att skadan orsakats av omständigheter som han inte hade kunnat undgå eller förebygga följderna av, även om han hade iakttagit den omsorg som krävs av en ansvarsmed- veten resande. Denna bestämmelse ska inte påverka transportörens ansvar enligt artiklarna 26 och 33 1. L 315/36 Europeiska unionens officiella tidning Fastställelse av att egendom har skadats eller delvis gått förlorat 1.Omtransportörenupptäckerellerfåranledningattantaattegendom(resgods,fordon)somtransporterasgenomtrans- portörens försorg har skadats eller delvis gått förlorad, eller om den som har rätt till egendomen påstår att så är fallet, ska transportören genast och om möjligt i dennes närvaro upprätta en rapport som alltefter förlustens eller skadans art redo- visar egendomens tillstånd och så noga som möjligt anger skadans omfattning, dess orsak och tidpunkten då den inträffade. 2.En kopia av rapporten ska kostnadsfritt tillställas den som har rätt till egendomen. 3.Om den som har rätt till egendomen inte godtar uppgifterna i rapporten, kan han begära att resgodsets eller fordonets tillstånd samt skadans orsak och omfattning ska fastställas av en sakkunnig som utses av avtalsparterna eller på rättslig väg. Förfarandet ska genomföras i enlighet med lagar och bestämmelser i den stat där utredningen äger rum. 1.Ersättningsanspråk med anledning av transportörens ansvar i fall då resande dödas eller skadas ska framställas skrift- ligen till den transportör mot vilken talan kan väckas. Om en transport som omfattas av ett enda transportavtal genomförs av efterföljande transportörer, får anspråk även riktas mot den första eller sista transportören samt mot den transportör som har sitt huvudkontor eller den filial eller agentur som ingått transportavtalet i den stat där den resande har sitt hemvist eller är stadigvarande bosatt. 2.Andra anspråk med anledning av ett transportavtal ska vara skriftliga och ställas till den transportör som anges i arti- kel 56.2 och 56.3. 3.Handlingar som den som har rätt till ersättning önskar foga till ersättningsanspråket ska inges i original eller i kopia, som om transportören så begär ska vara styrkt. Vid slutlig uppgörelse i fråga om ett anspråk får transportören kräva att bil- , resgodsbeviset och transportdokumentet lämnas tillbaka. Transportörer mot vilka talan får föras 1.Talan om ersättning i fall då resande dödas eller skadas får endast föras mot den transportör som är ansvarig enligt artikel 26.5. 2.Om inte annat anges i punkt 4 får annan talan som grundas på transportavtalet endast föras mot den första eller sista transportören eller den transportör som utförde den del av transporten under vilken den omständighet inträffade som talan grundas på. 3.I fråga om transport som utförs av efterföljande transportörer får talan föras enligt punkt 2 mot den transportör som ska lämna ut resgodset eller fordonet, om denne med sitt medgivande är inskriven i resgodsbeviset eller transportdokumen- tet, även om transportören varken har mottagit resgodset eller fordonet. 4.Talan om återbetalning av ett belopp som har betalats i enlighet med transportavtalet får föras mot den transportör som har tagit emot detta belopp eller mot den transportör för vars räkning det har tagits emot. 5.Som genkäromål eller kvittningsinvändning får talan föras mot en annan transportör än de som avses i punkterna 2 och 4, om talan grundas på samma transportavtal som huvudyrkandet i målet. 6.I den mån dessa enhetliga rättsregler ska tillämpas på den faktiska transportören, får talan föras även mot denne. 7.Omkärandenharrättattvälja mellanfleratransportörer,skahansvalrättupphöranär talanväcks mot någonavdessa; detta ska också gälla om käranden har rätt att välja mellan en eller flera transportörer och en faktisk transportör. Europeiska unionens officiella tidning L 315/37 Förlust av rätten att föra talan med anledning av dödsfall eller personskada 1.Rätten till sådan talan som grundas på transportörens ansvar i fall då resande dödas eller skadas ska upphöra, om inte den som har rätt till ersättning, från det att han fick kännedom om skadan lämnar meddelande om ska- defallet till någon av de transportörer hos vilka ett anspråk kanframställas enligt artikel55.1. Om den som har rätt tillersätt- ning muntligen lämnar meddelande till transportören, ska denne ge honom ett intyg om det muntliga meddelandet. 2.Talerätten ska dock inte upphöra om a)den som har rätt till ersättning har framställt ett anspråk hos någon av de transportörer som anges i artikel 55.1, inom den tid som anges i punkt 1, b)den ansvariga transportören på något annat sätt har fått kännedom om att en resande har skadats, inom den tid som anges i punkt 1, c)meddelande om skadefallet inte har lämnats eller inte har lämnats till följd av omständigheter som inte kan läggas den till last som har rätt till ersättning, d)den som har rätt till ersättning visar att skadefallet har orsakats av fel eller försummelse från transportörens sida. Förlust av rätten att föra talan om transport av resgods 1.När den som har rätt till resgodset har tagit emot detta, upphör rätten att föra talan till följd av transportavtalet mot transportören med anledning av att resgodset gått delvis förlorat, blivit skadat eller lämnats ut . 2.Talerätten ska dock inte upphöra a)vid delförlust eller skada, om 1.förlusten eller skadan har fastställts enligt artikel 54 innan den som har rätt till resgodset tog emot det, 2.den fastställelse som borde ha gjorts enligt artikel 54 inte har gjorts, och detta beror enbart på fel eller försum- melse från transportörens sida, b)vid skada som inte kan upptäckas utifrån och som fastställs först efter det att den som har rätt till resgodset tagit emot detta, om han 1.begär fastställelse enligt artikel 54 genast efter det att skadan upptäcks och senast efter det att han tog emot resgodset, och 2.dessutom visar att skadan har uppkommit från det att resgodset togs emot av transportören till dess att det lämnades ut, c)vid dröjsmål med utlämningen, om den som har rätt till godset har gjort sin rätt gällande hos någon av de transportörer som anges i artikel 56.3, d)den som har rätt till godset visar att skadan har orsakats av fel eller försummelse från transportörens sida. 1.En skadeståndsfordran som grundas på transportörens ansvar i fall då resande dödas eller skadas ska preskriberas a)för den resande, räknat efter den dag då den skadevållande händelsen inträffade, b)för andra som har rätt till ersättning, räknat efter den resandes död, dock senast räknat efter den dag då olyckan inträffade. L 315/38 Europeiska unionens officiella tidning 2.Andra fordringar på grund av ett transportavtal ska preskriberas . Preskriptionstiden ska dock vara i fråga om en fordran som framställs på grund av en skada som transportören orsakat genom handling eller underlåtenhet antingen i avsikt att vålla en sådan skada eller hänsynslöst och med insikt att en sådan skada sannolikt skulle uppkomma. 3.Den preskriptionstid som anges i punkt 2 ska räknas i fråga om a)fordran på ersättning för totalförlust: från fjortonde dagen efter utgången av den tid som anges i artikel 22.3; b)fordran på ersättning för delförlust, skada eller dröjsmål med utlämningen: för utlämningen; c)fordran som i något annat avseende rör transport av resande: från den dag då biljettens giltighetstid gick ut. I preskriptionstiden inräknas inte den dag som anges som begynnelsedag. 6.I övrigt ska förlängning av preskriptionstiden och preskriptionsavbrott regleras enligt nationell rätt. Avräkning i fråga om transportavgiften 1.Varje transportör som har eller borde ha uppburit en transportavgift ska vara skyldig att till de berörda transportö- rerna betala de andelar som tillkommer dem. Betalningssättet ska bestämmas genom överenskommelse mellan transportörerna. 2.Artikel 6.3, artikel 16.3 och artikel 25 ska även tillämpas på förhållandena mellan efterföljande transportörer. Om en transportör har betalat ersättning enligt dessa enhetliga rättsregler, ska den gentemot de transportörer som har deltagit i transporten ha rätt till återkrav enligt följande bestämmelser: a)Den transportör som orsakat skadan ska vara ensam ansvarig för den. b)Om skadan har orsakats av flera transportörer, ska var och en av dem svaraför den del av skadan som den har orsakat. Om en sådan uppdelning inte är möjlig, ska ersättningsskyldigheten fördelas mellan dem enligt c. c)Om det inte kan visas vilken av transportörerna som har orsakat skadan, ska ersättningsskyldigheten fördelas mellan alla transportörer som har deltagit i transporten, med undantag av dem som visar att skadan inte har orsakats av dem. Fördelningen ska ske i förhållande till deras respektive andelar av transportavgiften. Om någon av transportörerna är på obestånd, ska den obetalda delen av den transportörens andel fördelas mellan de övriga transportörer som har deltagit i transporten i förhållande till deras respektive andelar av transportavgiften. Förfarandet i mål om återkrav En transportör mot vilken återkrav riktas enligt artikel 62 får inte bestrida det befogade i en betalning som den åter- kravsökande transportören har gjort, om ersättningsbeloppet har fastställts av domstol och den transportör mot vilken åter- kravet riktas har blivit vederbörligen underrättad om stämningsansökan och beretts tillfälle att inträda som intervenient i målet. Domstolen i huvudmålet ska fastställa de frister inom vilka underrättelsen och ansökan om intervention ska göras. Europeiska unionens officiella tidning L 315/39 2.Den transportör som utövar sin rätt till återkrav ska i en och samma rättegång framföra sina anspråk mot samtliga transportörer med vilka den inte gjort upp i godo. I annat fall ska transportören förlora rätten till återkrav mot de trans- portörer som inte har stämts in. 3.Domstolen ska meddela en enda dom i fråga om alla återkrav som den handlägger. 4.Den transportör som önskar göra sin rätt till återkrav gällande får föra talan vid domstolarna i den stat på vars terri- torium någon av de transportörer som deltagit i transporten har sitt huvudkontor eller den filial eller agentur som ingått transportavtalet. 5.Om käromålet avser flera transportörer, får den transportör som utövar rätten till återkrav välja mellan de domstolar som är behöriga enligt punkt 4. Överenskommelser i fråga om återkrav Transportörerna ska vara fria att sinsemellan komma överens om bestämmelser som avviker från artiklarna 61 och 62. L 315/40 Europeiska unionens officiella tidning MINIMIINFORMATION SOM SKA LÄMNAS AV JÄRNVÄGSFÖRETAG OCH/ELLER BILJETTUTFÄRDARE Del I: Information före resan Tidtabeller och villkor för den snabbaste resan. Tidtabeller och villkor för det lägsta biljettpriset. Möjligheterna att utnyttja förbindelserna, villkor för detta och tillgången till hjälpmedel ombord på tågen för personer med funktionshinder eller nedsatt rörlighet. Möjligheten att medföra cyklar samt villkor för detta. Tillgång på platser för rökare och icke-rökare, i första och andra klass samt i ligg- och sovvagnar. Eventuella faktorer som kan leda till avbrott eller förseningar i trafiken. Tillgång till tjänster ombord på tågen. Förfaranden för att återfå förlorat resgods. Förfaranden för inlämnande av klagomål. Del II: Information under resan Tjänster ombord på tågen. Viktigare anslutande tåg. Säkerhets- och trygghetsfrågor. Europeiska unionens officiella tidning L 315/41 Information och biljetter. Förbindelsernas punktlighet och allmänna principer för hantering av störningar i trafiken. Renhållning av vagnar och stationsområden (luftkvaliteten i vagnarna, toaletternas hygieniska standard etc.). Enkät om kundtillfredsställelse. Hantering av klagomål, återbetalning och ersättning för bristande kvalitet. Assistans till personer med funktionshinder eller nedsatt rörlighet. Sammanfattning av betänkandet En modern reglering av järnvägstransporter (SOU 2015:9) Utredningen lämnar i betänkandet förslag på en modernisering av den civilrättsliga regleringen av nationella järnvägstransporter, liksom den civilrättsliga regleringen av spårvägs- och tunnelbanetransporter. Utredningen lämnar också förslag på en vidsträckt regressrätt mellan transportör och infrastrukturförvaltare, vilken bland annat innefattar en rätt till regress för kostnader för förseningar. Utredningen föreslår att en ny samlad järnvägstrafiklag ersätter nu- varande järnvägstrafiklag och lagen om internationell järnvägstrafik. Transporter som inte omfattas av COTIF 1999 eller av tågpassagerarförordningen Tågpassagerarförordningen bör tillämpas på alla inrikes passagerartransporter förslag i SOU 2014:26, att fördraget om internationell järnvägstrafik i dess lydelse enligt protokollet av om ändring av fördraget (COTIF 1999) inkorporeras i svensk rätt, kommer med största sannolikhet att genomföras. Om förslaget genomförs kommer en mycket stor andel av passagerartransporterna att styras av ansvarssystemet i 1999, antingen på grund av att tågpassagerar- förordningen är tillämplig eller för att 1999 är tillämpligt. Enligt utredningens mening framstår det inte längre som ändamåls- enligt att upprätthålla ett ansvarssystem för internationella passagerar- transporter som är grundat på COTIF 1999 respektive ett annat system för inrikes transporter och övriga internationella transporter. Ur såväl passagerarnas som järnvägsföretagens synvinkel måste det anses vara till fördel med ett enda system. Det är betydligt mer lättöverskådligt för passagerarna, som järnvägsföretagens hantering av skador förenklas. Med anledning av internationella åtaganden gäller redan tågpassagerarförordningen och 1999 för merparten av passagerar- transporterna. En önskan att göra regleringen enhetlig kan därför bara göras med utgångspunkt från dessa regelverk. Det innebär i så fall att 1999 i dess lydelse enligt tågpassagerarförordningen bör tillämpas också på sådana inrikes transporter som inte omfattas av tågpassagerarförordningens tillämpningsområde. Utredningen anser dock inte att bestämmelserna i tågpassagerar- förordningen om förseningar bör tillämpas på de inrikes passagerar- transporter som kommer att undantas från tågpassagerarförordningens tillämpningsområde enligt den kommande lagen om resenärers rättigheter vid kortare resor. Passagerare i internationell järnvägstransport som inte omfattas av COTIF 1999 eller av tågpassagerarförordningen Utredningen anser att samma skäl talar för att tågpassagerarförordningen bör tillämpas även på sådana internationella transporter som inte omfattas av COTIF 1999. På avtal om internationell transport med resande på järnväg som inte omfattas av COTIF 1999 eller av tågpassagerarförordningen bör därför tågpassagerarförordningen tillämpas som svensk lag. Det innebär att bestämmelserna i 1999, såsom de begränsats av tågpassagerarförordningen, kommer att vara tillämpliga. 1999 bör tillämpas på avtal om inrikes godstransporter på järnväg och på avtal om sådana internationella godstransporter på järnväg som inte redan omfattas av 1999 Utredningens uppfattning är att det precis som för passagerartransporter kan anses ändamålsenligt att upprätthålla ett ansvarssystem för internationella godstransporter som omfattas av COTIF 1999 samt ett annat system för inrikes godstransporter och övriga internationella godstransporter. Bestämmelserna i är väl anpassade även för inhemska transporter. Det framstår som betydligt enklare för lastägare och transportörer med ett enda system. Det ger också ett mer enhetligt och lätt- överskådligt system. Utredningens förslag är därför att tillämpningsområdet för bestäm- melserna i till COTIF 1999 utsträcks till att omfatta också nationella godstransporter på järnväg, liksom internationella godstransporter som inte redan omfattas av COTIF 1999. Järnvägstrafiklagen (1985:192) och lagen (1985:193) om internationell järnvägstrafik Utredningens bedömning är att de bestämmelser om transport av passagerare och gods som finns i 1 kap., 2 kap., 3 kap., 4 kap. och 6 kap. järnvägstrafiklagen (1985:192) och som reglerar samma sak som och inte längre bör tillämpas. Det gäller bestämmelserna i 1 kap. 1–9 §§ järnvägstrafiklagen, liksom hela 2 kap., 3 kap. 4 kap. och 6 kap. Dessa bestämmelser bör därför inte föras över till en ny lag. Däremot bör bestämmelsen om retentionsrätt i 1 kap. 10 § järnvägstrafik- lagen finnas kvar i en något omarbetad version. I fråga om lagen (1985:193) om internationell järnvägstrafik är det utredningens uppfattning att majoriteten av de regler i lagen som utredningen föreslog i SOU 2014:26 i huvudsak bör kvarstå i det nu omarbetade förslaget. Likaså bör reglerna om ansökan om verkställighet och rättsverkningarna av ett sådant verkställighetsbeslut kvarstå i princip oförändrade. CUV 1999 bör gälla för sådana avtal om nyttjande av vagnar som inte omfattas av CUV Marknaden för långväga internationella godstransporter till och från länder utanför COTIF-området växer alltmer. stora mängder containrar på tåg mellan och över . Bestämmelserna i är dispositiva, och kan därför tjäna som stöd vid ingående av avtal, men parterna kan ändå frångå dessa vid behov. använder sig parterna av avtal som bygger på CUV (, GCU) såväl internationellt som nationellt. Utredningen föreslår mot denna bakgrund att CUV ska tillämpas som svensk lag på avtal om nyttjande av vagnar i internationell järnvägstrafik som inte om- fattas av CUV och på avtal om nyttjande av vagnar i inrikes järnvägstrafik. Ansvarsreglering för spårväg och tunnelbana För att tillgodose behovet av ett enhetligt ansvarssystem anser utredningen att de nya järnvägsrättsliga bestämmelserna om ansvar bör utsträckas till att omfatta också spårvägs- och tunnelbanetransporter. Tågpassagerarförordningens ansvarsreglering bör därför enligt utred- ningens mening tillämpas också på spårväg och tunnelbana (artiklarna 4 och 11). Övriga bestämmelser i tågpassagerarförordningen är inte avpassade till spårväg och tunnelbana och bör således enligt utredningens bedömning inte tillämpas. I fråga om förseningsansvaret bör den kommande lagen om resenärers rättigheter vid kortare resor tillämpas. Skadeståndsansvar mot tredje man Utredningen anser att bestämmelserna rörande ansvar mot tredje man i 1 kap. och 5 kap. järnvägstrafiklagen (1985:192) i huvudsak bör överföras till den nya järnvägstrafiklagen. Det bör av lagen framgå att infrastrukturförvaltaren är den som ansvarar för skador som drabbar tredje man till följd av järnvägs-, spårvägs- och tunnelbanedrift. Ett järnvägsföretag som har tillfogats skada av annat järnvägsföretag bör inte anses som tredje man i bestämmelsens mening. En nationell regressrätt bör införas Enligt utredningens mening faller det sig naturligt att utsträcka CUI:s tillämpningsområde till att omfatta också nationellt nyttjande av infrastruktur. Därigenom kommer regressrätten avseende person- och sakskador som finns i artikel 8.1 c CUI att gälla också nationellt. Precis som beträffande de andra bihangen finns det många fördelar med att tillämpa samma regler internationellt och nationellt. Med hänsyn till att många av de stora kostnaderna härrört från förseningar och att det därför framför allt är förseningarna som en incitamentseffekt bör påverka, är det emellertid utredningens uppfattning att det inte räcker med en regressrätt enligt CUI. Regressrätten bör mot den angivna bakgrunden omfatta också kostnader för ersättningstrafik och annan assistans samt förseningsersättningar som följer av tågpassagerarförordningen och den kommande lagen om resenärers rättigheter vid kortare resor. I fråga om den kommande lagen om resenärers rättigheter vid kortare resor är det inte möjligt att exakt uttala sig om hur ersättningssystemet kommer att se ut. hindrar det emellertid inte att man nu kan slå fast hur en regressrätt bör se ut, rent principiellt. Utredningens uppfattning är att det skulle vara till stor fördel om alla de kostnader som transportören har enligt lag, EU-förordning eller annan föreskrift omfattas av regressrätten. Den nu föreslagna regressrätten bör enbart sträcka sig till infra- strukturförvaltaren och inte till ett annat järnvägsföretag. Skälet för det är bland annat att uppgifter inhämtade från transportörerna visar att endast få förseningar orsakas av ett annat järnvägsföretag. det ändå starka incitament för järnvägsföretag att reducera risken för För att undvika risken för att transportören får ersättning två gånger för samma händelse, dels via kvalitetsavgifterna, dels via en regressrätt, bör emellertid de kvalitetsavgifter som eventuellt har utbetalats av infrastrukturförvaltaren räknas av från den ersättning transportören får Man bör då också kunna räkna med att transportörerna kommer att nöja sig med erhållna kvalitetsavgifter så länge som det rör sig om lägre belopp för ersättningar.