prop · H403173 · 2017-04-26 00:00:00 — Beslut om sanktioner mot fysiska personer enligt lagen om bank- och finansieringsrörelse sker genom att utfärdar ett sanktionsföreläggande. Detta gäller både penningsanktioner och beslut om tillfälligt förbud att vara styrelseledamot, verkställande direktör eller ersättare för någon av dem i ett bolag med viss verksamhet. Bestämmelserna om sanktionsföreläggande syftar till att tillförsäkra den fysiska personen en rättssäker prövning. Samma krav på en rättssäker prövning gör sig gällande när sådana beslut meddelas med stöd av penningtvättslagen vid ingripande mot verksamhetsutövare som är fysiska personer genom sanktionsavgift och vid ingripande mot ledningspersoner hos en verksamhetsutövare. Förfarandet med sanktionsföreläggande innebär i korthet att den fysiska personen föreläggs att inom godkänna ett ingripande som är bestämt till tid eller belopp. När föreläggandet har godkänts, gäller det som ett domstolsavgörande som fått laga kraft. Om ett sanktionsföreläggande inte har godkänts inom angiven tid, innebär detta att tillsynsmyndigheten har att ansöka hos domstol om att sanktion ska beslutas. Utredningens förslag innebär lagtekniskt att bestämmelser om sanktionsföreläggande införs i penningtvättslagen genom hänvisning till lagen om bank- och finansieringsrörelse. Enligt utredningens förslag ska förfarandet därutöver inte tillämpas vid ingripande mot verksamhets- utövare som är fysiska personer, utan endast mot fysiska personer i verksamhetsutövarens ledning. Regeringen anser dock i likhet med Förvaltningsrätten i och FAR att är det lämpligt att frågan om sanktionsföreläggande regleras direkt i penningtvättslagen. Förfarandet bör även omfatta beslut om sanktionsavgifter som riktar sig mot verksamhetsutövare som är fysiska personer. Fjärde penningtvättsdirektivet behandlar inte frågor om preskription och verkställighet. Sådana bestämmelser är dock nödvändiga vid införandet av sanktionsavgifter. Bestämmelser om preskription och verkställighet som motsvarar bestämmelserna i lagen om bank- och finansieringsrörelse bör därför införas i penningtvättslagen (jfr prop. 2014/15:57 s. 63). Regeringens förslag: Fastighetsmäklarinspektionens möjlighet att ingripa mot en mäklare som överträder en bestämmelse i penningtvättslagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen ska förtydligas. Vid sådana överträdelser ska inspektionen kunna utfärda ett föreläggande om rättelse. En mäklare som meddelats beslut om varning eller erinran för en överträdelse av penningtvättslagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen ska kunna åläggas att betala en sanktionsavgift. Sanktionsavgiften ska som högst fastställas till det högsta av 1.två gånger den vinst som gjorts till följd av regelöverträdelsen, om beloppet går att fastställa, eller 2.ett belopp i kronor motsvarande . Det ska i fastighetsmäklarlagen tydliggöras vilka faktorer som ska ligga till grund för valet av sanktion och för sanktionsavgiftens storlek. I lagen införs en exemplifierande uppräkning av de omständigheter som kan tillmätas betydelse. Vid beslut om sanktionsavgift ska bestämmelserna om verk- ställighet och preskription penningtvättslagen tillämpas. Regeringens bedömning: Det bör inte införas bestämmelser som gör det möjligt för Fastighetsmäklarinspektionen att ingripa mot fastighetsmäklarbolag och personer som ingår i sådana bolags ledning. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag och bedömning. Utredningen föreslår dock inte någon bestämmelse som möjliggör för Fastighetsmäklarinspektionen att utfärda ett föreläggande om rättelse. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget och bedömningen eller har inget att invända mot dem. ifrågasätter behovet av ett förtydligande av innebörd att beslut om återkallelse av mäklares registrering, varning och erinran ska kunna meddelas mot mäklaren om denne åsidosätter sina skyldigheter i penningtvättslagen. Då införandet av sanktionsavgift är ett krav enligt det bakomliggande direktivet har i sig inget att erinra mot bestämmelsens utformning. Det finns dock skäl att framhålla att bestämmelsen får förstås så att beslut om sanktionsavgift inte är avsett att meddelas regelmässigt då mäklaren tilldelats varning eller erinran i aktuellt hänseende. Vad gäller beräkningen av den tänkta sanktionsavgiften har svårt att tolka hur detta är tänkt att ske, i vart fall när det gäller den föreslagna ”takregeln” enligt vilken sanktionsavgiftens högsta belopp ska kunna bestämmas till två gånger den vinst som mäklarens regelöverträdelse har medfört. Eftersom mäklaren aldrig själv är part i den affär som sker mellan uppdragsgivare och den motpart till uppdragsgivaren som mäklaren förmedlat kontakt med, är det svårt att se vilken ”vinst” den föreslagna regeln syftar på. Möjligen skulle utgångspunkten kunna vara mäklarens nettoersättning för uppdraget i de fall överträdelsen avser bristande kundkännedom rörande uppdragsgivaren, eftersom uppdraget i det fallet aldrig skulle ha ingåtts. I övriga fall är det svårt att se att mäklaren skulle göra någon vinst på en överträdelse. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Av fjärde penning- tvättsdirektivet följer att en verksamhetsutövare ska kunna bli föremål för ett offentligt meddelande, en anmodan om att upphöra med sitt agerande verksamhetsutövaren är föremål för en auktorisation. ska kunna ställas till svars för överträdelser som begås till deras förmån av vissa utpekade personer (artiklarna 59.2 a–c, 60.5 och 60.6). Av direktivet följer även krav på att tillsynsmyndigheten ska ha möjlighet att ingripa mot verksamhetsutövare genom sanktionsavgifter och krav på att vissa fysiska personer ska kunna hållas ansvariga för en juridisk persons överträdelser genom ett tillfälligt förbud att utöva vissa funktioner samt genom sanktionsavgifter. Direktivet reglerar vidare den lägsta nivån på den maximala sanktionsavgiften samt vilka omständigheter som ska beaktas när de behöriga myndigheterna fastställer typen av och nivån på administrativa sanktioner (artiklarna 58.3, 59.2 d och e och 60.4). Av fastighetsmäklarlagen (2011:666) följer att Fastighetsmäklar- inspektionen ska återkalla registreringen för en fastighetsmäklare bl.a. om mäklaren handlar i strid mot sina skyldigheter enligt lagen. kan anses tillräckligt, får Fastighetsmäklarinspektionen i stället meddela varning eller erinran. Är förseelsen ringa, får påföljd underlåtas (29 §). Av lagen följer vidare att en mäklare ska iaktta god fastighetsmäklarsed (8 §). penningtvättslagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen innebär att fastighetsmäklaren agerar i strid med god Sådana överträdelser har således ansetts kunna bli föremål för ingripanden. Överträdelser av penningtvättslagen och föreskrifter som meddelats med stöd av lagen föreslås nu kunna medföra ingripanden genom sanktionsavgifter som kan uppgå till betydande Detta motiverar att det i lagen tydligt markeras att överträdelser Fastighetsmäklarinspektionen kan ingripa. Ett sådant förtydligande bör ske genom ett tillägg till bestämmelsen om ingripanden (29 §). Som nämnts ovan innebär direktivet att tillsynsmyndigheten ska ha möjlighet att ingripa genom att anmoda den fysiska eller juridiska personen att upphöra med sitt agerande och (artikel 59.2 b). En mäklare som har tilldelats en varning eller erinran förutsätts, när det är möjligt, rätta till de förhållanden som föranlett varningen eller anmärkningen. Enligt regeringens bedömning är dock detta implicita krav att rätta till de förhållanden som utgjort grund för anmärkningen inte tillräckligt för att artikel 59.2 b. Fastighetsmäklarlagen bestämmelse som möjliggör för Fastighetsmäklarinspektionen att förelägga om rättelse vid överträdelser av penningtvättsregelverket. Av fjärde penningtvättsdirektivet följer att de administrativa sanktioner och åtgärder som ska kunna tillämpas vid överträdelser av vissa bestämmelser i penningtvättsregelverket åtminstone ska inbegripa maximala administrativa sanktionsavgifter på minst två gånger den vinst som har erhållits genom överträdelsen, om det går att fastställa denna vinst, eller (artikel 59.2 e). saknar bestämmelser om sanktionsavgifter. bör sanktionsavgift mot en mäklare kunna beslutas när en mäklare meddelats beslut om varning eller erinran övre och undre gränsen för sanktionsavgiften och de omständigheter som Prop. 2016/17:173 ska beaktas vid valet av sanktion och bestämmande av sanktionsavgiftens storlek bör regleras genom att bestämmelser motsvarande dem som föreslås i penningtvättslagen införs i fastighetsmäklarlagen (se avsnitten 13.15.2 och 13.15.5). anför att mäklaren aldrig själv är part i den affär som sker mellan uppdragsgivare och den motpart till uppdragsgivaren som mäklaren förmedlat kontakt med. Som samfundet framför är den vinst som säljaren av en fastighet gör därför inte relevant vid bestämmandet av sanktionsavgiftens största belopp. Med vinst avses således i första hand den förtjänst som mäklaren gör på en transaktion som innebär en överträdelse av penningtvättslagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Hur vinstens storlek ska fastställas och andra anknytande frågor bör prövas av Fastighetsmäklarinspektionen i varje enskilt fall. Av direktivet följer att ingripande ska kunna ske inte bara mot verksamhetsutövare, såsom fastighetsmäklare, utan även mot de juridiska personer där verksamhetsutövare är verksamma samt personer i sådana juridiska personers ledning (artikel 58.1 och 58.3). Utgångspunkten måste anses vara att direktivets ingripanderegler tar sikte på att ingripande ska vara möjligt vid överträdelse av nationella bestämmelser som har sin grund i direktivets regler. Fastighetsmäklarinspektionen bedriver enligt gällande rätt inte tillsyn över fastighetsmäklarbolag, och har inte möjlighet att ingripa mot sådana bolag. Ingripanden kan således inte heller ske mot fysiska personer i fastighetsmäklarbolags ledning. Utredningen föreslår inte några nya bestämmelser i dessa avseenden. Det innebär att regeringen inte har underlag för att lämna några sådana förslag inom ramen för detta lagstiftningsärende. Frågan i vilken utsträckning som tillsyn och ingripande måste kunna ske mot fastighetsmäklarbolag på grund av att direktivet uppställer skyldigheter mot dem bör bli föremål för ytterligare överväganden innan förslag lämnas. Regeringens förslag: Lotteriinspektionen ska kunna besluta om sanktionsavgift vid en överträdelse av penningtvättslagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av den lagen som tillståndshavaren gör sig skyldig till. Vid sådana överträdelser ges Lotteriinspektionen vidare rätt att ingripa mot en person som ingår i tillståndshavarens styrelse eller är dess verkställande direktör eller är ersättare för någon av dem. Ingripande mot en ledningsperson får endast ske om överträdelsen som tillståndshavaren har gjort sig skyldig till är allvarlig, upprepad eller systematisk och personen i fråga uppsåtligen eller av grov oaktsamhet har orsakat överträdelsen. Ett ingripande mot en ledningsperson ska ske genom beslut att personen i fråga av tre till inte får inneha en ledande position i en tillståndshavare eller genom beslut om sanktionsavgift. Sanktionsavgiften ska som högst fastställas till det högsta av 1.två gånger den vinst som gjorts till följd av regelöverträdelsen, om beloppet går att fastställa, eller 2.ett belopp i kronor motsvarande . Sanktionsavgiften ska minst uppgå till . Avgiften ska tillfalla staten. Det ska i lagen tydliggöras vilka faktorer som ska ligga till grund för valet av sanktion och för sanktionsavgiftens storlek. Frågor om ingripanden mot ledningspersoner ska prövas genom sanktionsföreläggande. I lag anges vilka uppgifter ett sådant föreläggande ska innehålla. Om ett sanktionsföreläggande inte har godkänts inom utsatt tid, får Lotteriinspektionen ansöka hos allmän förvaltningsdomstol om att sanktion ska beslutas. En sådan ansökan ska göras hos den förvaltningsrätt som är behörig att pröva ett överklagande av Lotteriinspektionens beslut om ingripande mot tillståndshavaren. Prövningstillstånd ska krävas vid överklagande till kammarrätten. Vid beslut om sanktionsavgift ska bestämmelserna om verkställig- het och preskription i lagen om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism tillämpas. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utredningens förslag avviker från regeringens förslag genom att det i utredningens förslag uttryckligen anges att Lotteriinspektionen ska kunna ingripa när ett åsidosättande av skyldigheterna enligt penningtvättslagen har åstadkommits genom att en person i ledande ställning antingen själv har överträtt en bestämmelse till förmån för tillståndshavaren eller brustit i tillsyn och kontroll av underställd personal på ett sådant sätt att den underställde kunnat begå överträdelsen. Utredningens förslag avviker också från regeringens förslag genom att ingripande genom sanktionsavgift får ske i förening med ett beslut om föreläggande. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Skälen för regeringens förslag: Av fjärde penningtvättsdirektivet följer att en verksamhetsutövare ska kunna bli föremål för ett offentligt meddelande, en anmodan om att upphöra med sitt agerande och återkallande eller tillfällig indragning av auktorisering, om verksamhets- utövaren är föremål för en auktorisation. Juridiska personer kunna ställas till svars för överträdelser som begås till deras förmån av vissa utpekade personer (artiklarna 59.2 a–c, 60.5 och 60.6). Enligt kasinolagen (1999:355) får Lotteriinspektionen meddela förbud och förelägga tillståndshavaren att vidta åtgärder, t.ex. i form av rättelse. Lotteriinspektionen kan även besluta om återkallelse av tillstånd. Lotteriinspektionen bedöms vidare ha möjlighet att ingripa mot överträdelser som begås till tillståndshavarens förmån av vissa utpekade personer utan att det vidtas några särskilda lagstiftningsåtgärder (jfr avsnitt 13.15.1). Av direktivet följer även att tillsynsmyndigheten ska ha möjlighet att ingripa mot verksamhetsutövare genom sanktionsavgifter och att personer i verksamhetsutövarens ledning ska kunna hållas ansvariga för en juridisk persons överträdelser genom ett tillfälligt förbud att utöva vissa funktioner samt genom sanktionsavgifter. Direktivet reglerar vidare Prop. 2016/17:173 den lägsta nivån på den maximala sanktionsavgiften samt vilka omständigheter som ska beaktas när de behöriga myndigheterna fastställer typen av och nivån på administrativa sanktioner (artiklarna 58.3, 59.2 d och e och 60.4). Bestämmelser om sådana ingripanden saknas i kasinolagen. För att uppfylla kraven i fråga om ingripanden och sanktioner i fjärde penningtvättsdirektivet bör kasinolagen därför kompletteras i flera avseenden. Lotteriinspektionen bör kunna meddela beslut om sanktionsavgifter mot tillståndshavaren. Taket för sanktionsavgiften bör högst fastställas till det högsta av två gånger den vinst som gjorts till följd av regelöverträdelsen, om beloppet går att fastställa, eller ett belopp motsvarande . För en tillståndshavare ska sanktions- avgiften minst uppgå till (se avsnitt 13.15.2). Personer som ingår i ledningen bör kunna bli föremål för beslut om sanktionsavgift vars högsta belopp ska fastställas på samma sätt som vid ingripande mot tillståndshavaren. En ledningsperson bör även kunna bli föremål för beslut om förbud mot att upprätthålla funktionen hos tillståndshavaren eller hos någon annan som bedriver motsvarande verksamhet. För att ett ingripande ska kunna ske mot en person i ledningen bör krävas att överträdelsen som den juridiska personen gjort sig skyldig till är allvarlig, upprepad eller systematisk, samt att ledningspersonen medverkat till överträdelsen uppsåtligen eller i vart fall genom grov oaktsamhet (se avsnitt 13.15.4). Beslut om sanktioner mot ledningspersoner bör tas upp genom sanktionsföreläggande (se avsnitt 13.15.6). Vid ingripanden för överträdelser av penningtvättslagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen bör Lotteriinspektionen beakta de omständigheter som följer av artikel 60.4 i direktivet (jfr avsnitt 13.15.5) Även i fråga om verkställighet och preskription av sanktionsavgifter bör den reglering som föreslås i penningtvättslagen gälla vid ingripanden enligt kasinolagen (avsnitt 13.15.6). Bestämmelserna om ingripanden mot tillståndshavare och personer i dess ledning bör således i allt väsentligt överensstämma den reglering som föreslås avseende verksamhetsutövare som står under länsstyrelsernas tillsyn i penningtvättslagen (avsnitt 13.15). Regleringen avseende ingripanden enligt kasinolagen och förfarandet för beslut m.m. bör därför huvudsakligen ske genom hänvisning till relevanta bestämmelser i penningtvättslagen. Regeringens förslag: Lotteriinspektionen ska kunna ingripa vid en överträdelse av penningtvättslagen eller en föreskrift som meddelats med stöd av den lagen. Ingripande får ske genom föreläggande om rättelse. Vid en överträdelse som är allvarlig, upprepad eller systematisk får Lotteri- inspektionen förelägga anordnaren att upphöra med verksamheten eller, när den har meddelat tillstånd, återkalla tillståndet. tillräckligt, får Lotteriinspektionen i stället meddela en varning. 2016/17:173 Ett beslut om varning får förenas med sanktionsavgift. Om anordnaren är en fysisk person, får sanktionsavgift endast beslutas om personen i fråga uppsåtligen eller av grov oaktsamhet orsakat överträdelsen. Om anordnaren är en juridisk person och har begått en överträdelse får Lotteriinspektionen ingripa mot en person som ingår i anordnarens styrelse eller är dess verkställande direktör eller på motsvarande sätt företräder anordnaren, eller är ersättare för någon av dem. Ett ingripande får ske om överträdelsen som anordnaren har gjort sig skyldig till är allvarlig, upprepad eller systematisk och personen i fråga uppsåtligen eller av grov oaktsamhet har orsakat överträdelsen. Ett ingripande ska ske genom beslut att personen i fråga av tre till inte får inneha en ledande position i en anordnare eller genom beslut om sanktionsavgift. Sanktionsavgiften ska som högst fastställas till det högsta av 1.två gånger den vinst som gjorts till följd av regelöverträdelsen, om beloppet går att fastställa, eller 2.ett belopp i kronor motsvarande . För en anordnare som är en juridisk person ska sanktionsavgiften minst uppgå till . Avgiften ska tillfalla staten. Det ska i lagen tydliggöras vilka faktorer som ska ligga till grund för valet av sanktion och för sanktionsavgiftens storlek. Frågor om ingripanden genom sanktionsavgift mot anordnare som är fysiska personer och ingripanden mot ledningspersoner ska prövas genom sanktionsföreläggande. I lag anges vilka uppgifter ett sådant föreläggande ska innehålla. Om ett sanktionsföreläggande inte har godkänts inom utsatt tid, får Lotteriinspektionen ansöka hos allmän förvaltningsdomstol om att sanktion ska beslutas. En sådan ansökan ska göras hos den förvaltningsrätt som är behörig att pröva ett överklagande av Lotteriinspektionens beslut om ingripande mot anordnaren. Prövningstillstånd ska krävas vid överklagande till kammarrätten. Vid beslut om sanktionsavgift ska bestämmelserna om verkställighet och preskription i penningtvättslagen tillämpas. Lotteriinspektionen ska underrätta registreringsmyndigheten eller den myndighet som har meddelat tillståndet när ett beslut att förelägga anordnaren att upphöra med verksamheten har fattats och när beslutet har fått laga kraft. Tillståndet ska återkallas eller registreringen upphävas när Lotteriinspektionen har fattat ett beslut som ska gälla eller när beslutet har fått laga kraft. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utredningens förslag avviker från regeringens förslag genom att enligt utredningens föreslag ska ett ingripande genom sanktionsavgift få ske även om myndigheten ingripit mot en överträdelse genom ett föreläggande. Utredningen föreslår att den domstol som prövar frågan om ett beslut att förbjuda verksamheten ska bestå eller inte, om beslutet upphävs, också ska upphäva ett anslutande beslut om att återkalla tillstånd eller upphäva registrering. Utredningens förslag innehåller en särskild bestämmelse om ingripanden till följd vissa personers överträdelser av penningtvättslagen till förmån för verksamhetsutövaren. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Förvaltningsrätten i anför att utredningens förslag att den domstol som prövar frågan om ett beslut att förbjuda verksamheten ska bestå eller inte, om beslutet upphävs, också ska upphäva ett anslutande beslut om att återkalla tillstånd eller upphäva registrering kan medföra tillämpningsproblem. Skälen för regeringens förslag: Av fjärde penningtvättsdirektivet följer att en verksamhetsutövare ska kunna bli föremål för ett offentligt meddelande, en anmodan om att upphöra med sitt agerande och åter- kallande eller tillfällig indragning av auktorisering, om verksamhets- utövaren är föremål för en auktorisation. Juridiska personer ska kunna ställas till svars för överträdelser som begås till deras förmån av vissa utpekade personer (artiklarna 59.2 a–c, 60.5 och 60.6). Av direktivet följer även krav på att tillsynsmyndigheten ska ha möjlighet att ingripa mot verksamhetsutövare genom sanktionsavgifter och krav på att vissa fysiska personer ska kunna hållas ansvariga för en juridisk persons överträdelser genom ett tillfälligt förbud att utöva vissa funktioner samt genom sanktionsavgifter. Direktivet reglerar vidare den högsta nivån på sanktionsavgiften och vilka omständigheter som ska beaktas när de behöriga myndigheterna fastställer typen av och nivån på administrativa sanktioner (artiklarna 58.3, 59.2 d och e och 60.4). Anordnare av speltjänster som regleras i lotterilagen (1994:1000) har inte tidigare omfattats av penningtvättsregelverket. Gällande rätt innehåller därför inga bestämmelser som reglerar ingripanden mot denna kategori av verksamhetsutövare för överträdelser av penningtvättslagen. För att genomföra fjärde penningtvättsdirektivet bör lotterilagen kompletteras med bestämmelser om åtgärder och sanktioner i flera avseenden. Bestämmelser bör införas som innebär att Lotteriinspektionen, vid en överträdelse av penningtvättslagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av den lagen, ska kunna förelägga verksamhetsutövaren att göra rättelse. Inspektionen bör vidare ges möjlighet att återkalla tillstånd, förelägga en anordnare att upphöra med verksamheten samt besluta om varning. Förläggande att upphöra med verksamheten kan ske i de fall då en annan myndighet än Lotteriinspektionen meddelat tillstånd eller registrerat anordnaren. Varning bör kunna kombineras med en sanktionsavgift. Lotteriinspektionen bör vidare kunna förbjuda en person i ledande ställning av utöva den funktionen samt besluta om sanktionsavgift mot ledningspersoner. En närmare beskrivning av innebörden av dessa bestämmelser och regeringens överväganden i dessa delar finns i avsnitten 13.15.2–13.15.4. Lotteriinspektionens möjligheter att ingripa bör, så långt det är möjligt, regleras genom hänvisningar till penningtvättslagen. Genom hänvisningarna bör även övriga relevanta bestämmelser avseende vilka omständigheter som ska beaktas vid ingripanden och förfarandet för beslut mot fysiska personer gälla vid Lotteriinspektionens handläggning. Även penningtvättslagens bestäm- melser om verkställighet och preskription av påförda sanktionsavgifter bör gälla för Lotteriinspektionen (se avsnitten 13.15.5 och 13.15.6). 2016/17:173 Genom den föreslagna regleringen bedömer regeringen att Lotteri- inspektionen, utan att det behöver framgå i en särskild bestämmelse, kan ingripa mot verksamhetsutövare till följd vissa personers överträdelser av penningtvättslagen till förmån för verksamhetsutövaren.