prop · H40330 · 2017-01-10 00:00:00 — vanlig fullmakt har om fullmaktsgivaren blir beslutsoförmögen. Att, som vid på universitet och är inne på, låta förutsättningarna för när en vanlig fullmakt ska förlora sin verkan motsvara vad som ska gälla för när en framtidsfullmakt ska träda i kraft, skulle leda till att fullmaktssystemen i viss utsträckning i systematiskt hänseende hänger Framtidsfullmakten skulle ta vid där den vanliga fullmakten upphör Detta har dock, enligt regeringens mening, inte något egentligt egenvärde, särskilt mot bakgrund av att det framför allt skulle få betydel- se i de fall fullmaktsgivaren har utfärdat både en vanlig fullmakt och en Enligt regeringens mening är det inte heller lämpligt att låta fullmaktsgivarens beslutsoförmåga få betydelse endast i vissa fall, närmare bestämt i de fall där fullmaktsgivaren har upprättat en framtids- fullmakt, men inte i andra fall. Utredningens och promemorians förslag innebär emellertid att en vanlig fullmakt förlorar sin verkan när fullmaktsgivaren blir besluts- oförmögen, oavsett om en framtidsfullmakt tar vid därefter. med säkerhet innebära att en fullmaktsgivare som företräds genom en vanlig fullmakt, men inte har utfärdat en framtidsfullmakt, kan komma att stå utan representation, om han eller hon blir beslutsoförmögen. förslaget beträffande avtalslagen genomförs, skulle nämligen den bedöm- ning av beslutsoförmågan som regeringen beskriver i avsnitt 5.4 i praktiken behöva tillämpas av alla fullmaktshavare och i förlängningen behöva beaktas av alla tredje män. Detta skulle gälla oavsett om det rör sig om en framtidsfullmakt eller en vanlig fullmakt enligt avtalslagens regler. Förutsättningarna för en sådan bedömning kan dock se helt annorlunda ut i ett vanligt fullmaktsförhållande. Fullmaktshavarens kännedom om fullmaktsgivarens personliga förhållanden kan skilja sig avsevärt från vad som kan förväntas vara fallet när det gäller en framtidsfullmakt. Det inverkar i sin tur på fullmaktshavarens förutsättningar att göra en riktig bedömning av fullmaktsgivarens beslutsförmåga. Om fullmaktshavaren i en vanlig fullmakt skulle konstatera att fullmaktsgivaren har blivit beslutsoförmögen, skulle fullmakten i princip bli verkningslös. Att införa en ordning som får sådana generella konsekvenser går stick i stäv med regeringens föresats att värna om beslutsoförmögna personer. Redan enligt nuvarande ordning måste tredje man förhålla sig till risken för att fullmaktshavarens agerande saknar verkan mot fullmaktsgivaren. Tredje man kan inte utan vidare förlita sig på att en tidigare kontrollerad fullmakt fortfarande gäller. Detta uppvägs visserligen i någon utsträckning av att en fullmaktshavare som huvudregel har ett strikt ansvar för skador som drabbar en godtroende tredje man på grund av att fullmaktshavaren agerar utan fullmakt (25 § avtalslagen). vid på påpekar kan dock tilltron till vanliga fullmakter komma att minska om utredningens och promemorians förslag genomförs. Detta gäller särskilt mot bakgrund av att fullmaktsgivarens beslutsoförmåga, till skillnad från vad som gäller i fråga om förvaltare, inte manifesteras genom ett myndighetsbeslut och kungörs i särskild ordning (se 11 kap. 27 § ). När en fullmakt förlorar sin verkan med anledning av ett förvaltarskap är det således fråga om att konstatera att ett myndighetsbeslut med vissa rättsverkningar har fattats. Utredningens och promemorians förslag medför däremot att kraven på fullmaktshavaren och tredje man skärps genom att de regelbundet måste bedöma fullmaktsgivarens beslutsförmåga. Detta blir naturligtvis särskilt påtagligt om en fullmaktsgivare, exempelvis på grund av hög ålder, löper större risk än annars att förlora sin beslutsförmåga. Utan en sådan bestämmelse i avtalslagen som föreslås av utredningen och i promemorian kommer en vanlig fullmakt, beroende på hur rättspraxis utvecklar sig, att kunna gälla parallellt med en framtidsfullmakt. Det skulle i sin tur innebära att vanliga fullmakter tillåts leva sitt eget liv i ett läge där fullmaktsgivarens möjligheter att granska fullmaktshavarens verksamhet och återkalla fullmakten är mycket begränsade. En sådan ordning riskerar att skapa utrymme för konkurrerande fullmakter, vilket naturligtvis kan vara till nackdel för den enskilde. Det problemet kan dock relativt enkelt lösas genom att det i lagen om framtidsfullmakter införs en regel som möjliggör för framtidsfullmaktshavaren att återkalla fullmaktsgivarens vanliga fullmakter. Sammanfattningsvis anser regeringen att de skäl som framförs för att införa en regel i avtalslagen, som innebär att en vanlig fullmakt i princip saknar verkan om fullmaktsgivaren blir beslutsoförmögen, inte är tillräckligt tungt vägande. Regeringen anser därför att det inte finns anledning att genomföra den föreslagna ändringen. 2016/17:30 givaren har utfärdat andra fullmakter än framtidsfullmakter, kan konkurrerande behörigheter uppstå. För att undvika problem som detta kan föra med sig är det lämpligt att göra det möjligt för en fullmaktshavare i en framtidsfullmakt att, när framtidsfullmakten har trätt i kraft, återkalla en vanlig fullmakt. En motsvarande regel kommer att gälla i . Ett nytt legalt ställföreträdarskap för anhöriga Regeringens förslag: Anhöriga ska få rätt att företräda enskilda som inte längre själva kan ha hand om sina ekonomiska angelägenheter. Bestämmelserna om anhörigas behörighet ska införas i föräldra- Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår att bestämmelserna ska ingå i lagen om framtids- Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser som berör anhörigas behörighet, däribland , Hovrätten för Nedre , För- säkringskassan, vid , vid , kommun, , kommun, kommun, Kommuner och Landsting, och Handikappförbundens samarbetsorgan, instämmer i förslaget eller lämnar det utan invändning. Några remissinstanser, bl.a. och Överförmyndarnämn- den i och kommuner, är tveksamma till en behörig- het för anhöriga, eftersom behörigheten kan utnyttjas för egna syften och utan extern kontroll. behovet av nya former av ställföreträdarskap tillgodoses genom in- förandet av framtidsfullmakter och att en behörighet för anhöriga att företräda närstående därför inte behövs. tion motsätter sig en behörighet för anhöriga eftersom den enskilde kan komma att företrädas av någon som han eller hon inte vill bli företrädd av och av anhöriga som har intressen som kolliderar med Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås att bestämmelserna ska ingå i lagen om framtids- Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser, däribland ombudsmän, , , , tingsrätt, Justitiekanslern, , Juridiska fakultets- nämnden vid , kommun, kommun, , , kommun och , instämmer i förslaget eller lämnar det utan avstyrker förslaget och menar att anhörig- behörigheten inte fyller något egentligt behov och att den inkräktar på den enskildes rätt att själv bestämma vem som ska företräda honom eller välkomnar i och för sig en behörighet för anhöriga men avstyrker förslaget eftersom det förutsätter att bankerna i varje enskilt fall måste utreda vem som är behörig och det försvårar för bankerna att finna pragmatiska lösningar för kunderna. Svensk Försäkring anser att förslaget inte är rättssäkert för den enskilde eller för tredje man och att praktiska problem, särskilt vid osämja mellan anhöriga, medför att en behörighet för anhöriga inte bör införas. Skälen för regeringens förslag: Det finns ett stort engagemang bland anhöriga till hjälpbehövande vuxna. Många anhöriga sköter den dagliga livsföringen för enskilda familjemedlemmar som behöver hjälp med att ha hand om sina angelägenheter. I takt med att den enskildes tillstånd försämras och dennes handlingsförmåga minskar, övergår de anhöriga inte så sällan till att mer och mer vara självständiga aktörer. De utför därmed inte enbart åtgärder som den enskilde ber om utan kan tvingas ta egna initiativ för att se till att personens dagliga livsföring sköts. Detta kan fortgå även sedan den enskilde har blivit beslutsoförmögen. I vissa fall grundas anhörigas insatser på skriftliga eller muntliga fullmakter men i andra fall saknas sådana uttryckliga viljeförklaringar. Det råder en osäkerhet om vilket utrymme anhöriga har att hjälpa sina nära och kära. Regeringen anser att detta är otillfredsställande. En sådan osäkerhet riskerar nämligen att leda till att anhöriga helt avstår från att bistå sina familjemedlemmar och till att det uppstår slitningar och tvister inom familjen. Det kan även leda till ansökningar om god man, trots att det inte alla gånger är nödvändigt. Flera kommuner bedömer också att det har blivit svårare att rekrytera gode män och förvaltare (prop. 2013/14:225 s. 15). Med allt fler äldre i befolkningen kommer antalet personer som behöver stöd dessutom att öka. För att se till att enskilda inte ska stå utan hjälp ger regeringen hög prioritet åt att säkerställa att det finns tillgång till personer som vill åta sig uppdrag som god man och förvaltare. Regeringen anser dock att detta inte är tillräckligt, utan att det finns ett behov av nya, kompletterande, former av ställföreträdarskap. Framtidsfullmakter är en sådan alternativ form av ställföreträdarskap som regeringen anser bör införas för att möta det ökande behovet av hjälp och stöd till enskilda (se avsnitt 4 och 5). Det kan dock antas att alla inte förbereder sig för framtiden genom att upprätta en sådan fullmakt eller på annat sätt bestämmer sig för hur den dagliga livsföringen ska skötas om personen blir beslutsoförmögen. Regeringen anser därför att det är en fördel att åtminstone vardagliga åtgärder kan vidtas av anhöriga. Det skapar en trygghet för anhöriga som hjälper en familjemedlem i vardagen och ger dem tid att överväga en mera långsiktig lösning för den enskilde när han eller hon kan sköta sina angelägenheter. Även om ett godmanskap eller förvaltarskap kan vara den enda möjliga lösningen för den enskilde, kan en behörighet för anhöriga vara värdefull som ett eventuellt godmanskap eller förvaltarskap utreds. En sådan behörighet kan också leda till att det räcker med ett mera begränsat ställföreträdarskap i övrigt. Därmed kan systemet med gode män och förvaltare avlastas som det säkerställs att den enskilde får de mest angelägna behoven tillgodosedda. I infördes en ordning med anhörigbehörighet i samband med införandet av framtidsfullmakter. Där får vissa närmare angivna anhöriga representera en familjemedlem som exempelvis på grund av sjukdom kan sköta sina ekonomiska intressen. enskildes boende och dagliga uppehälle, liksom betalning av skatter och avgifter och ingångna låneavtal. En anhörig kan också säga upp vissa Utredningen och promemorian föreslår att anhöriga ges rätt att före- träda släktingar som på grund av t.ex. sjukdom eller psykisk funktions- nedsättning kan ha hand om sina angelägenheter. remissinstanser, däribland och Svenska Bankföre- ningen, riktar kritik mot förslaget och menar att behörigheten för anhö- riga inte grundas på något för tredje man synbart faktum, t.ex. en skriftlig handling, utan enbart på ställföreträdarens ställning som anhörig. som tredje man därmed får svårt att bedöma om den som påstår sig vara anhörig verkligen är behörig, kommer förslaget enligt remissinstanserna att få ett begränsat genomslag. Några remissinstanser, bl.a. Konsument- verket, framhåller att det finns en risk för att anhöriga missbrukar sin ställning och att de åtgärder som vidtas därmed inte kommer den enskilde till godo. Regeringen anser att de farhågor som framförs inte ska överdrivas. sköter anhöriga vardagliga göromål för enskilda, i många fall utan något rättsligt stöd. Regeringens förslag innebär att anhörigas insatser för den enskilde legaliseras och att gränserna tydliggörs. utvecklas nedan ska det i lag framgå vilka som är behöriga och att dessa agerar under skadeståndsansvar. Precis som med vanliga fullmakter kan tredje man vid behov ta kontakt med den enskilde för att kontrollera om den anhöriges uppgifter stämmer. Stödet för att införa en behörighet för anhöriga är också utbrett bland remissinstanserna. Det finns därför goda skäl att tro att en sådan behörighet kommer att fylla ett praktiskt behov och att den kommer att få en bred tillämpning i samhället. begränsa behörighetens omfattning till ekonomiska angelägenheter av enklare slag (se avsnitt 6.3) och ställa vissa krav på hur en anhörig ska tillämpa behörigheten (se avsnitt 6.6) kan också risken för missbruk När det gäller makar kan de under vissa förutsättningar redan företräda varandra (6 kap. 4 § ). Om den ena maken på grund av sjukdom eller bortavaro inte själv kan sköta sina angelägenheter och det fattas medel för familjens underhåll, får den andra maken i behövlig omfattning lyfta den sjuka eller bortavarande makens inkomst och avkastning av dennes egendom samt kvittera ut banktillgodohavanden och andra penningmedel. Rätten att lyfta bankmedel m.m. gäller dock inte om det finns en fullmaktshavare, förmyndare, god man eller förval- tare som har rätt att företräda den sjuka eller bortavarande maken i dessa En rättshandling som vidtas med stöd av denna rätt är bindande för den sjuka eller bortavarande maken även om medlen inte behövs för familjens underhåll, såvida tredje man varken insåg eller borde ha insett att behovet inte fanns. Rätten för makar att enligt företräda varandra tar delvis sikte på andra situationer än de som är aktuella här. om en möjlighet att täcka behovet av medel för familjens underhåll i händelse av att den ena maken inte kan sköta sina angelägenheter. Sjukdomstillståndet behöver inte vara av viss grad och så länge den make som kan sköta sina angelägenheter har tillräckliga medel för familjens Prop. 2016/17:30 underhåll är det inte möjligt för denne att ta den andres medel i anspråk. Det rör sig alltså primärt om ett skydd för den make som sköter underhållet medan den andre inte kan göra det. Den anhörigbehörighet som är aktuell här syftar snarare till att skydda den hjälpbehövande maken genom att göra det möjligt att sköta dennes dagliga livsföring. De regler som regeringen föreslår kommer således att komplettera nuvarande möjligheter för makar att företräda varandra. Sammantaget anser regeringen att det finns ett behov av en lagreglerad behörighet för anhöriga som tar sikte på den hjälpande roll som många anhöriga, trots bristande lagstöd, tar på sig . Eftersom avsikten är att fånga upp behovet av hjälp till den som inte i förväg har bestämt hur hans eller hennes angelägenheter ska skötas om han eller hon blir beslutsoförmögen bör behörighet grundas på lag. Den förutsätter alltså inte någon fullmakt. Eftersom anhörigbehörigheten gäller en begränsad del av en persons ekonomiska angelägenheter behöver andra former av ställföreträdarskap, t.ex. godmanskap, tillämpas om den enskilde har behov som avser andra ekonomiska angelägenheter eller personliga sådana. Den ordning som föreslås hindrar inte att banker eller andra aktörer tillsammans med anhöriga och andra närstående finner praktiska lösningar som går utöver den lagreglerade behörigheten för anhöriga. Reglerna om anhörigas behörighet innebär att det införs en ny form av legalt ställföreträdarskap för vuxna som har flera beröringspunkter med de legala ställföreträdarskapen enligt , dvs. godmanskap och förvaltarskap. Enligt regeringens bedömning bör därför reglerna om det nya ställföreträdarskapet införas i . Regeringens förslag: Om den enskilde på grund av sjukdom, psykisk störning, försvagat hälsotillstånd eller liknande förhållande inte har förmåga att ha hand om sina ekonomiska angelägenheter, ska en anhörig vara behörig att företräda honom eller henne. Behörigheten ska gälla under förutsättning att den enskilde har fyllt och först därefter har blivit beslutsoförmögen. Företräds den enskilde av en god man, en förvaltare eller en fram- tidsfullmaktshavare, ska anhörigbehörigheten inte gälla i den delen. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår att behörighet ska inträda när den enskilde på grund av psykisk störning, sjukdom, skada eller liknande förhållande varaktigt saknar förmåga att ha hand om sina ekonomiska angelägenheter. Remissinstanserna: Av de remissinstanser som berör anhörigas behörighet är flertalet positiva till förslagen, däribland Juridiska fakul- tetsnämnden vid , kommuner och Landsting Några remissinstanser, bland andra Handikapp- förbundens samarbetsorgan och Föreningen , framhåller vikten av att behörigheten inte ska gälla den som på grund av bestående funktionsnedsättning saknar beslutsförmåga när han eller hon Föreningen () och flera privatpersoner anser däremot att personer som har intellektuell funktionsnedsättning sedan barndomen ska ha samma möjlighet som andra att företrädas av anhöriga. Några remissinstanser, däribland , , kommun och i och kommuner, anser att behovet av skydd mot att anhöriga drar egen fördel av behörigheten inte beaktas tillräckligt. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås att anhörigas behörighet ska inträda när den enskilde på grund av psykisk störning, sjukdom, skada eller liknande förhållande saknar förmåga att ha hand om sina ekonomiska angelägenheter. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna, däribland ombudsmän, , , , Justitiekanslern, , , , , , och kommuner, Kommuner och Landsting, och , välkomnar förslaget om anhörigas behörighet. förespråkar en närmare analys av möjligheten att företräda en person som på grund av bestående funktionsnedsättning saknar beslutsförmåga . berör risken för att flera olika ställföreträdarskap överlappar varandra. kommun anser att det bör framgå tydligare som behörigheten inträder. Skälen för regeringens förslag Den anhörigbehörighet som regeringen föreslår syftar till att täcka ett hjälpbehov som den enskild har och behörigheten kan användas t.ex. i avvaktan på att ett godmanskap kan anordnas för den enskilde. Med hänsyn till detta är det lämpligt att anknyta reglerna om behörighetens uppkomst till de kriterier som gäller för andra ställföreträdarskap. På motsvarande sätt som för framtidsfullmakter anser regeringen att de medicinska kriterierna för att anhörigbehörigheten ska gälla bör utgå från nuvarande lydelse (se avsnitt 5.1). Följaktligen bör anhörigbehörigheten bli aktuell att tillämpa i situationer då den enskilde drabbas av sjukdom, psykisk störning, försvagat hälsotillstånd eller liknande förhållande. På så sätt skapas enhetliga regler om vid vilka tillstånd som ställföreträdarskap aktualiseras. Vidare anser regeringen, i likhet med vad som anförs av utredningen och i promemorian, att anhörigbehörighet bör inträda om den enskilde inte har förmåga att ha hand om sina ekonomiska angelägenheter. Regeringen föreslår också att denna beslutsoförmåga ska vara uppenbar. Den frågan behandlas i avsnitt 6.5. Anhörigas behörighet kan förväntas fylla en viktig funktion i de fall där prognosen för den konstaterade oförmågan inte är klar eller där oförmågan av allt att döma kommer att bli, men ännu inte är, varaktig. Det krav på varaktig beslutsoförmåga som utredningen föreslår begränsar dessutom möjligheten för engagerade anhöriga att snabbt bistå den enskilde med hjälp i vardagliga angelägenheter. Regeringen anser därför att det inte ska uppställas något krav på att beslutsoförmågan ska vara Den legala behörigheten bör således, såsom i , få tas i Prop. 2016/17:30 anspråk även vid akuta och tillfälliga perioder av beslutsoförmåga. Den enskilde ska ha fyllt och därefter ha blivit beslutsoförmögen Den anhörigbehörighet som regeringen föreslår innebär att en ny form av legalt ställföreträdarskap införs. För omyndiga, dvs. personer , finns redan ett heltäckande system för ställföreträdarskap genom reglerna om förmyndare (se 10 kap. ). Behörigheten bör därför begränsas till personer som är myndiga, dvs. En kategori av beslutsoförmögna personer bör dock undantas från den krets av personer för vilka anhöriga ska ha behörighet att agera. Det gäller personer som på grund av en bestående funktionsnedsättning saknar beslutsförmåga avseende ekonomiska angelägenheter redan när de blir myndiga. Som framhålls av utredningen och flera remissinstanser, bl.a. Kommuner och Landsting, bör en rättslig prövning göras av vem som ska fungera som dessa personers ställföreträdare eftersom det stärker den enskildes rättssäkerhet. En person som på grund av en bestående funktionsnedsättning saknar beslutsförmåga när han eller hon fyller bör alltså endast, i likhet med vad som föreslås beträffande framtidsfullmakter (se avsnitt 5.1), få företrädas av en god man eller förvaltare. Anhörigbehörighetens förhållande till annan representation Som framgår av avsnitt 6.1 är anhörigbehörigheten inte begränsad i tiden även om den i flera fall kan förväntas vara en temporär lösning i avvaktan på att den enskildes angelägenheter kan ordnas långsiktigt. Det är inte uteslutet att anhörigbehörigheten i vissa fall blir en långsiktigare lösning av den dagliga livsföringen och att det vid behov anordnas ett godmanskap för den enskilde för andra angelägenheter. Det är naturligt att anhörigbehörigheten inte gäller om godmanskap eller förvaltarskap anordnas i samma frågor som anhörigbehörigheten avser. På motsvarande sätt bör anhörigbehörigheten inte gälla om en framtidsfullmakt har trätt i kraft. På så sätt kan konkurrerande behörigheter undvikas. Det innebär också att en anhörig som missbrukar sin behörighet kan avskäras från sin behörighet genom att exempelvis godmanskap anordnas. Den anhörige kan förväntas ha god kunskap om den enskildes personliga och ekonomiska förhållanden. I det krav på kommunikation mellan anhöriga och den enskilde, som regeringen föreslår i avsnitt 6.6, ligger det bl.a. ett ansvar på den anhörige att försäkra sig om att den enskilde inte företräds av en god man, förvaltare eller fullmaktshavare. Detta bör inte innebära några praktiska problem. För att undvika att den enskilde eller en tredje man lider skada av att en anhörig trots allt agerar utan behörighet föreslår regeringen särskilda skadeståndsregler (se avsnitt 6.7). 6.3Behörigheten gäller den enskildes dagliga livsföring Regeringens förslag: Anhörigas behörighet ska avse ordinära rättshandlingar med anknytning till den enskildes dagliga livsföring. Om det uppstår en jävssituation, ska den anhörige inte få företräda fullmaktsgivaren. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna instämmer i för- slagen eller lämnar dem utan invändning. (numera Svensk Försäkring) efterfrågar uttalanden till ledning för rätten att teckna och avsluta försäkringar och sköta skadereglering. påpekar att det kan bli praktiska problem att utforma autogirofullmakter. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås att insättningar av den enskildes medel inte ska omfattas av behörigheten och att det inte ska införas någon uttrycklig jävsbestämmelse. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser instämmer i förslagen eller lämnar dem utan invändning. anser att det bör förtydligas att behörigheten också omfattar ansökan om och uppbärande av socialförsäkringsförmåner. vid ansluter sig till utredningens förslag om att behörigheten bör omfatta insättning av den enskildes medel hos bank eller kreditmarknadsföretag och att det i lagen bör införas en uttrycklig jävsbestämmelse. kommun anser att insättning på räntebärande bankkonto ska omfattas av behörigheten. och kommuner och Svensk Försäkring anser att behörighetens gränser är otydliga. Skälen för regeringens förslag Behörigheten gäller den enskildes dagliga livsföring Enligt regeringens bedömning är den som förlorar sin beslutsförmåga i ekonomiskt hänseende i första hand i behov av hjälp med vardagliga betalningar och inköp. Det kan t.ex. röra sig om betalningar hänförliga till bostaden, hälso- och sjukvård och andra sociala tjänster, transporter, försäkringar, skatter, tv och telefon.