prop · H40391 · 2017-02-07 00:00:00 — och sekretesslagen, om vad som gäller vid konkurrens mellan den överförda sekretessen och sådan sekretess som är direkt tillämplig hos den mottagande myndigheten, se avsnitt 15.5. Vad gäller advokatsamfunds syn om att enskilda individer kan komma att få del av uppgifter bör påminnas om att den aktuella direktåtkomstregleringen endast kommer att medge myndigheter direkt- åtkomst, och därmed endast tjänstemän vid sådan myndighet. den angivna risken för missbruk med en sådan ordning, t.ex. genom att uppgifterna används för andra ändamål än för vilka de samlades in inte ska underskattas, vill regeringen framhålla att det inte är reglerna om direktåtkomst som styr för vilka ändamål som uppgifter som får behand- Bestämmelserna om direktåtkomst handlar om att uppgifter som får lämnas ut, ska kunna lämnas på ett visst sätt, nämligen genom direkt- Vad sedan gäller tillgången till uppgifterna hos de mottagande myndig- heterna bör motsvarande begränsning gälla som i avsnitt 9.5 har föreslagits för egen behandling – att tillgången till uppgifter ska begränsas till vad varje tjänsteman behöver för att kunna fullgöra Regeringen föreslår därför särskilda regler om detta i den nya lagen. En möjlighet till direktåtkomst behöver alltså inte innebära annat än att en begränsad krets av tjänstemän – eller enbart en viss tjänsteman – hos den mottagande myndigheten får tillgång till Vad slutligen gäller informationssäkerhet i samband med direktåtkomst har regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer möjlighet att meddela särskilda föreskrifter om detta, om vilket en upplysnings- bestämmelse föreslås, se nedan. Om de brottsbekämpande myndig- heterna ska ges möjlighet till direktåtkomst till varandras person- uppgifter, bör den myndighet som beslutar om sådan åtkomst vara skyldig att försäkra sig om att den mottagande myndigheten har en acceptabel säkerhetsnivå, t.ex. vad gäller system för utlämnande av behörighet och loggning av transaktioner samt tillsyn. Det kan i samman- hanget noteras att den tekniska utvecklingen fortlöpande ger bättre möjligheter att begränsa tillgången till olika uppgifter och att i efterhand genom bl.a. loggningsuppgifter kontrollera hur tillgången har utnyttjats. De ökade integritetsrisker som en möjlighet till direktåtkomst kan medföra motverkas alltså genom bestämmelser av annat slag, såsom befintliga bestämmelser om sekretess och bestämmelser om tillgång till och sökning bland uppgifter och om informationssäkerhet. Regeringen anser att den nya lagen därför på liknande sätt som den nuvarande regleringen bör tillåta att övriga brottsbekämpande myndig- heter ges direktåtkomst till personuppgifter som behandlas i brottsbekämpande verksamhet. Regeringen föreslår därför att Polis- myndigheten, Säkerhetspolisen, , Åklagarmyndig- heten, och ska få medges direktåtkomst till personuppgifter i brottsbekämpande verksamhet. Kriminalvården anger att myndigheten inte finns upptagen som en av de myndigheter som trots sekretess har rätt att ta del av personuppgifter som är gemensamt tillgängliga, och inte heller som en av de myndigheter som får medges direktåtkomst till personuppgifter i brotts- bekämpande verksamhet. Kriminalvården anser att det finns starka skäl att överväga om inte även Kriminalvården bör hänföras till brottsbekäm- pande myndigheter, då den har ett uttryckligt uppdrag att bekämpa brott under verkställigheten och samverkar inom ramen för den myndighets- gemensamma satsningen i kampen mot organiserad brottslighet. Regeringen vill med anledning av detta framhålla följande. Som har nämnts har en lag och tillhörande förordning införts som syftar till att förbättra samverkan mellan myndigheter mot organiserad brottslighet, lagen om uppgiftsskyldighet vid samverkan mot viss organiserad brottslighet och sammanhörande förordning, se prop. 2015/16:167. Förutsättningarna för samverkan mellan myndigheterna har således förbättrats bl.a. genom att sekretessbrytande bestämmelser har införts. Vad gäller metoden för utlämnande anser dock regeringen inte att de uppgifter som ska kunna lämnas ut till Kriminal- vården från , måste kunna lämnas ut genom direktåtkomst. Andra metoder för utlämnande av uppgifter får således användas vid utlämnande till denna myndighet. Vad gäller övriga förutsättningar för direktåtkomsten för de uppräk- nade myndigheterna gör regeringen följande överväganden. På mot- svarande sätt som gäller bör direktåtkomsten bara få avse sådana personuppgifter som är gemensamt tillgängliga. Även om myndighets- överskridande samarbete äger rum i mindre grupper innebär informa- tionsutbytet att uppgifter som behandlas av blir tillgängliga utanför det sammanhang där de ursprungligen har behandlats. Det är då ur ett integritetsperspektiv rimligt att de särskilda, mer begränsande reglerna om gemensamt tillgängliga uppgifter, exempelvis särskilda upplysningar och sökbegränsningar, alltid tillämpas. Motsvarande över- väganden har skett i bl.a. förarbetena till kustbevakningsdatalagen, se propositionen Kustbevakningsdatalag (prop. 2011/12:45 s. 138). Som har nämnts ovan föreslår också regeringen att, i likhet med vad som gäller enligt polisdatalagen och kustbevakningsdatalagen, det föreskrivs att den myndighet som har medgetts direktåtkomst ansvarar för att tillgången till personuppgifter begränsas till vad varje tjänsteman behöver för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter. I promemorian har vidare föreslagits en uttrycklig reglering om att för en sådan myndighet som har medgetts direktåtkomst ska den nya lagens bestämmelser om sökning gälla. Regeringen ser dock inte skäl att föra in en sådan bestämmelse i lagen. Något motsvarande finns inte heller i t.ex. polisdatalagen eller kustbevakningsdatalagen. Det bör i lagen upplysas om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen kan 2016/17:91 meddela närmare föreskrifter om direktåtkomsten samt om behörighet och säkerhet. Förslaget genomförs genom 3 kap. 8 § i den nya lagen. 15.4Ingen direktåtkomst för utländska myndigheter och internationella organisationer Regeringens bedömning: Utländska myndigheter och internationella organisationer bör inte medges direktåtkomst till personuppgifter i brottsbekämpande verksamhet. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Ingen remissinstans yttrar sig särskilt över bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: I lagen (2005:787) om behand- ling av uppgifter i brottsbekämpande verksamhet (kallad tullbrottsdatalagen) finns det inte några bestämmelser som medger att utländska myndigheter och internationella organisationer har direkt- åtkomst. I polisdatalagen finns det en bestämmelse om att regeringen meddelar föreskrifter om att en utländsk myndighet, Europol eller en mellanfolklig organisation får medges direktåtkomst till uppgifter i polisens brotts- bekämpande verksamhet under vissa förutsättningar (2 kap. 21 §). Någon motsvarande bestämmelse finns inte i kustbevakningsdatalagen. Det ökade internationella samarbetet när det gäller brottsbekämpning aktualiserar frågan om det finns behov av att medge direktåtkomst för utländska myndigheter och internationella organisationer till person- uppgifter i brottsbekämpande verksamhet. Regeringen har i samband med tidigare lagstiftningsförslag ansett att restriktivitet bör iakttas generellt när det gäller att medge direktåtkomst, och i allra högsta grad när det gäller direktåtkomst för utländska myndigheter och andra organ. En orsak till detta är att den myndighet som är personuppgifts- ansvarig i sådant fall får sämre möjligheter att kontrollera den vidare användningen av personuppgifterna. När det gäller bekämpning av terrorism och gränsöverskridande brottslighet innehåller rådets beslut /615/RIF av om ett fördjupat gränsöverskridande samarbete, särskilt för bekämpning av terrorism och gränsöverskridande brottslighet, kallat Prümrådsbeslutet (se mer i avsnitt 4.5.2) bl.a. bestämmelser som ålägger medlemsstaterna att tillåta direktåtkomst till vissa uppgifter i och fingeravtrycksregister. Åtkomsten ska begränsas till uppgifter om huru- vida någon förekommer i registren eller inte. är personuppgiftsansvarig för dessa register. När det gäller brottsbekämpande verksamhet förekommer visserligen ett omfattande internationellt uppgiftsutbyte. I likhet med ansvarar emellertid inte för något register som utländska myndigheter och internationella organisationer enligt internationella åtaganden ska medges direktåtkomst till. uppgifter ska enligt vad som föreslås i avsnitt 13.1 få lämnas ut på Prop. 2016/17:91 medium för automatiserad behandling. Regeringen bedömer att detta får anses tillräckligt när det gäller elektroniskt utlämnande till utlandet. Någon bestämmelse som tillåter direktåtkomst för utländska myndig- heter och internationella organisationer föreslås därför inte i den nya lagen. 15.5.1Regler om sekretess i den brottsbekämpande verksamheten Sekretess till skydd för intresset av att förebygga eller beivra brott regleras i 18 kap. offentlighets- och sekretesslagen. Sekretess gäller, i större eller mindre utsträckning, för förundersökningar och motsvarande utredningar enligt 23 kap. (18 kap. 1 §) och som regel för underrättelseuppgifter (18 kap. 2 §). för enskild finns huvudsakligen i 35 kap. offentlighets- och sekretess- lagen, som reglerar sekretess i verksamhet som syftar till att förebygga eller beivra brott. enligt 35 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen skyddar enskilds personliga och ekonomiska förhållanden. omfattar bl.a. uppgifter i utredning enligt bestämmelserna om förunder- sökning i brottmål (1), användning av tvångsmedel (2), annan verksam- het som syftar till att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott och som bedrivs av en åklagarmyndighet, , Säkerhets- polisen, , eller (4), misstanke- registret (7) och register som förs av enligt den nuvarande tullbrottsdatalagen (10). Brottsanmälningar omfattas också av sekre- Sekretessen gäller om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående lider skada eller men. beslut att väcka åtal eller att inte inleda eller lägga ned en förunder- sökning gäller inte sekretessen (35 kap. 6 §). normalt om uppgiften lämnas till domstol med anledning av åtal (35 kap. 7 §). Sekretessen upphör inte om uppgiften uppenbart saknar betydelse i målet (2). Om åtal inte väcks kvarstår också sekretessen. mycket vanligt att det förekommer kvarstående sekretess till skydd för enskild i förundersökningar och andra brottsutredningar. När en förundersökning eller annan motsvarande utredning inleds gäller som regel sekretess enligt både 18 kap. 1 eller 2 § och 35 kap. 1 § Sekretessen enligt 18 kap. minskar efter hand och brukar normalt upphöra senast i samband med att åtal Enligt 35 kap. 2 § gäller sekretess, i verksamhet som avses i 1 § första stycket, för uppgift i en anmälan eller utsaga av enskild i förhållande till den som anmälan eller utsagan avser, endast om det kan antas att fara uppkommer för att någon utsätts för våld eller lider annat allvarligt men om uppgiften röjs. 3 § 1 regleras sekretessen för belastningsregistret och i 35 kap. 4 § bl.a. register över strafföreläggande och 2016/17:91 föreläggande av ordningsbot. I 35 kap. 10 § finns en sekretessbrytande bestämmelse för uppgifter som får lämnas ut bl.a. enligt den nuvarande tullbrottsdatalagen. 15.5.2Sekretessbrytande regler mellan brottsbekämpande myndigheter Ansvaret för brottsbekämpningen i är uppdelat mellan flera myndigheter. Gemensamt för dessa är att sekretess i större eller mindre utsträckning gäller för åtskilliga av de personuppgifter som behandlas inom ramen för den brottsbekämpande verksamheten. Enligt 8 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen får uppgifter för vilka sekretess gäller inte röjas för andra myndigheter, om inte annat framgår av lagen (eller lag eller förordning till vilken lagen hänvisar). När uppgifter ska lämnas mellan myndigheter måste hänsyn tas till både sekretesslagstiftningen och lagstiftningen om behandling av personuppgifter. I offentlighets- och sekretesslagen finns flertal bestämmelser som möjliggör utbyte av uppgifter mellan myndigheter utan hinder av sekretess. Av 10 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen framgår att sekretessbelagda uppgifter får lämnas från en myndighet till en annan om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin verksamhet. Bestämmelsen, som är avsedd att tillämpas restriktivt, medger inte sekretessgenombrott på den grunden att den mottagande myndigheten behöver uppgifterna i sin verksamhet. Enligt 10 kap. 28 § första stycket hindrar sekretess inte att uppgifter lämnas till en annan myndighet om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning. Upp- gifter kan vidare, med vissa undantag, lämnas ut med stöd av 10 kap. 19– 26 §§, när uppgifterna behövs för olika i paragraferna angivna ändamål inom brottsbekämpningen, bl.a. förundersökning. Enligt 10 kap. 27 §, den s.k. generalklausulen, gäller som huvudregel att en uppgift får lämnas ut till en annan myndighet, om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. Undantag görs dock för vissa sekretessregler som är av begränsat intresse här. Bedömningen av om uppgiften kan lämnas ut görs av den myndighet som innehar uppgiften, utom i de fall där utlämnande- bestämmelsen har konstruerats så att uppgiften alltid ska lämnas ut om det begärs. Även bestämmelsen i 6 kap. 5 § offentlighets- och sekretesslagen är viktig i sammanhanget. Den innebär att en myndighet på begäran av en annan myndighet ska lämna ut uppgifter i den mån hinder inte möter på grund av sekretess eller arbetets behöriga gång. Det innebär att om en myndighet begär att få del av uppgifter från en annan myndighet och någon av de ovan nämnda sekretessbrytande bestämmelserna är tillämp- lig, så ska uppgifterna lämnas ut. Detsamma gäller om de begärda upp- gifterna är offentliga, dvs. inte omfattas av sekretess. Bestämmelsen kan sägas motsvara allmänhetens rätt att få tillgång till handlingar genom offentlighetsprincipen, men utlämnandeskyldigheten är mer vidsträckt och omfattar alla typer av uppgifter som myndigheten förfogar över, bl.a. uppgifter i handlingar som inte är allmänna. Det kan även finnas sekretessbrytande bestämmelser i annan lag eller För del finns sådana bestämmelser i t.ex. 2 § tullbrottsdataförordningen och 1 kap. 4 § tullagen (2016:253). 15.5.3Förhållandet mellan direktåtkomst och sekretess En bestämmelse om direktåtkomst innebär ingen uppgiftsskyldighet enligt 10 kap. 28 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen (se t.ex. prop. 2004/05:164 s. 83 och propositionen Personuppgiftsbehand- ling hos Försvarsmakten och , prop. 2006/07:46 s. 80). Bestämmelsen är alltså inte i sig sekretessbrytande, utan reglerar endast den tillåtna formen för att lämna ut uppgifter. Möjligheterna för t.ex. en myndighet att vid informationsutbyte med en annan myndighet överföra uppgifter genom att medge den senare direktåtkomst till upp- gifter som behandlas automatiserat begränsas därför ofta av sekretess. Eftersom direktåtkomst innebär att den mottagande myndigheten fritt kan avgöra vilka uppgifter – inom ramen för den beviljade direktåtkomsten – den vill ta del av, blir uppgifterna att anse som utlämnade i och med att direktåtkomst medges. Prövningen av om ett utlämnande är förenligt med offentlighets- och sekretesslagen måste därför ske redan då upp- gifterna görs tillgängliga genom direktåtkomst, oavsett om någon mottagare tar del av dem. En myndighet kan därför inte tillåta en annan myndighet direktåtkomst till uppgifter som, vid en sekretessprövning, den senare myndigheten inte med säkerhet skulle ha rätt att ta del av, se t.ex. propositionen Utökat elektroniskt informations- utbyte (prop. 2007/08:160 s. 73). Direktåtkomst förutsätter därför att det är fråga om offentliga uppgifter, uppgifter som omfattas av en författ- ningsbestämmelse om uppgiftsskyldighet eller – i undantagsfall – uppgifter som kan lämnas ut rutinmässigt med stöd av generalklausulen. Det finns en särskild bestämmelse om överföring av sekretess vid direktåtkomst (11 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen). Om en myndighet har elektronisk tillgång till en upptagning för automatiserad behandling hos en annan myndighet och uppgifter i upptagningen är sekretessreglerade, blir de sekretessbestämmelser som är tillämpliga hos den utlämnande myndigheten tillämpliga även hos den mottagande myndigheten. Sekretessen överförs dock inte om uppgiften ingår i ett beslut hos den mottagande myndigheten (11 kap. 4 § andra stycket) eller om det hos den mottagande myndigheten finns en annan primär sekretessbestämmelse än 21 kap. 1, 3, 5, och 7 §§ som skyddar samma intresse (11 kap. 8 § offentlighets- och sekretesslagen). Eftersom samt- liga brottsbekämpande myndigheter i princip tillämpar samma primära sekretessbestämmelser innebär den sistnämnda bestämmelsen att bestäm- melsen om överföring av sekretess enligt 11 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen får begränsad betydelse vid utlämnande av uppgifter mellan brottsbekämpande myndigheter. 15.5.4Uppgiftslämnande till svenska brottsbekämpande myndigheter Regeringens förslag: , Säkerhetspolisen, Ekobrotts- myndigheten, , och Skatte- verket ska, trots sekretess enligt 21 kap. 3 § första stycket och 35 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen, ha rätt att ta del av person- uppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga i brotts- bekämpande verksamhet, om den mottagande myndigheten behöver uppgifterna i sin brottsbekämpande verksamhet. I lagen ska det upplysas om att regeringen har möjlighet att meddela föreskrifter om att uppgifter får lämnas ut även i andra fall. Vidare ska det upplysas om att bestämmelser om att uppgifter får lämnas ut även finns i offentlighets- och sekretesslagen. Promemorians förslag: Överensstämmer i sak med regeringens förslag. Promemorians förslag är något annorlunda utformat. Remissinstanserna: Kriminalvården anger att myndigheten inte finns upptagen som en av de myndigheter som trots sekretess har rätt att ta del av personuppgifter som är gemensamt tillgängliga, och inte heller som en av de myndigheter som får medges direktåtkomst till personuppgifter i brottsbekämpande verksamhet. Dessa synpunkter behandlas i avsnitt 15.3. vill i likhet med vad som anges i promemorian peka på behovet av att det finns en tydligare sekretessbrytande bestämmelse i offentlighets- och sekretesslagen än den s.k. generalklausulen i 10 kap. 27 § rörande möjligheten till informationsutbyte mellan myndigheter. I övrigt yttrar sig ingen remissinstans särskilt över förslaget. Skälen för regeringens förslag Det behövs sekretessbrytande bestämmelser Enligt den nuvarande tullbrottsdataförordningen ska lämna ut uppgifter från tullbrottsdatabasen om det begärs av de myndigheter som får ha direktåtkomst till sådana uppgifter (2 § jfrt med 6 och 7 §§). Även polisdatalagen och kustbevakningsdatalagen har sekretess- brytande regler men de har utformats på ett annat sätt. Dessa innebär att de brottsbekämpande myndigheterna har, trots sekretess enligt 21 kap. 3 § första stycket och 35 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen, rätt att ta del av personuppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga, om den mottagande myndigheten behöver dem i sin brottsbekämpande verksamhet (2 kap. 16 § polisdatalagen respektive 3 kap. 7 § kustbevak- ningsdatalagen). I samband med lagstiftningsärendet rörande den nuvarande tullbrotts- datalagen konstaterades att det fanns behov av tydliga sekretessbrytande regler för att kunna medge andra brottsbekämpande myndigheter direkt- åtkomst till sekretessbelagda uppgifter, något som har upprepats i senare lagstiftningsärenden om behandling av personuppgifter hos polisen och , dock att utformningen av reglerna blev en annan. Det finns ett fortsatt behov av en sekretessbrytande regel som omfattar informationsutbyte mellan de brottsbekämpande myndigheterna. Hur ska bestämmelserna utformas? Det ligger i sakens natur att en sekretessbrytande bestämmelse som ska möjliggöra direktåtkomst mellan brottsbekämpande myndigheter måste vara tämligen generellt utformad, eftersom det vid direktåtkomst saknas möjlighet att göra en sekretessprövning i varje enskilt fall. Prövningen måste i stället, som nämnts ovan, göras i förväg. Med hänsyn till intresset av ett gott skydd för den personliga integriteten kan ett fullständigt sekretessgenombrott mellan de brottsbekämpande myndigheterna dock inte anses acceptabelt. Även om sekretessen består gentemot allmänheten och effektivitetsaspekterna väger tungt, bör någon form av begränsning i den sekretessbrytande bestämmelsen göras. Uppgifter som omfattas av sekretess till skydd för enskild kan vara mycket integritetskänsliga. Därför är det viktigt att tulltjänstemän och tjänstemän vid andra brottsbekämpande myndigheter får tillgång till sådana uppgifter bara när de behöver det för att kunna bedriva den brottsbekämpande verksamhet som de är ålagda. Detta behov bör därför utgöra det rekvisit som begrän- sar den sekretessbrytande bestämmelsen, på motsvarande sätt som gäller enligt polisdatalagen och kustbevakningsdatalagen. Då regeln ska ha till syfte att tillåta frekvent utlämnande bör behovs- bedömningen kunna göras inom tämligen vida ramar. Bedömningen av vad mottagaren behöver får göras främst utifrån myndighetens brotts- bekämpande uppgifter och med utgångspunkt i de behov som typiskt sett föreligger. Personuppgifter som en myndighet typiskt sett inte behöver bör alltså inte vara åtkomliga för den myndigheten. Det kan dock finnas situationer där en brottsbekämpande myndighet i ett enskilt fall har behov av uppgifter som ligger utanför det normala i den brottsbekämpande verksamheten. En prövning får i så fall göras i det enskilda fallet med stöd av andra sekretessbrytande bestämmelser på samma sätt som sker . Mot bakgrund av dessa överväganden bör den sekretessbrytande bestämmelsen, på motsvarande sätt som bestämmelserna i polisdatalagen och kustbevakningsdatalagen, utformas så att personuppgifter i Tull- verkets brottsbekämpande verksamhet, trots viss närmare angiven sekretess, kan lämnas till , Säkerhetspolisen, Ekobrotts- myndigheten, , och under två förutsättningar. Den ena är att personuppgifterna är gemensamt tillgängliga. Samma begränsning gäller för den föreslagna direktåt- komsten. Personuppgifter som inte är gemensamt tillgängliga omfattas således inte av bestämmelsen. Sådana uppgifter kan dock komma att lämnas ut efter en sekretessprövning i det enskilda fallet med stöd av andra bestämmelser. Den andra förutsättningen är att den mottagande myndigheten behöver uppgifterna i sin brottsbekämpande verksamhet. Bestämmelsen bryter endast viss sekretess, se under nästa rubrik. Bestämmelsen utformas som en uppgiftsskyldighet, jfr propositionen Integritet och effektivitet i polisens brottsbekämpande verksamhet (prop. 2009/10:85 s. 331). Sekretessbrytande regler kan föreskrivas i såväl lag som förordning. Som framgår ovan regleras nuvarande sekretessbrytande uppgifts- skyldighet i förordning. I lagstiftningsärendena om polisdatalagen och kustbevakningsdatalagen gjordes bedömningen att de brottsbekämpande verksamheternas särskilda natur talade för att bestämmelserna skulle införas i lag. Regeringen anser att den nu aktuella sekretessbrytande bestämmelsen bör tas in i den nya lagen och inte i förordning. Vilka sekretessbestämmelser bör den nya regleringen omfatta? Frågan är då vilka slag av sekretess som ska kunna brytas vid informa- tionsutbyte med andra brottsbekämpande myndigheter. Eftersom bestäm- melserna i 18 kap. 1 och 2 §§ offentlighets- och sekretesslagen till skydd för intresset att förebygga och förhindra brott är tillämpliga hos alla brottsbekämpande myndigheter, bör det i de flesta fall inte innebära någon skada för brottsbekämpande verksamhet att lämna ut uppgifterna.