prop · H403218 · 2017-08-30 00:00:00 — bedömer vidare att bestämmelserna i 27 kap. 7 § om tid för väckande av åtal och i 27 kap. 8 § om hävande av beslag bör gälla. stämmelserna i 27 kap. 11 § om skyldighet att underrätta den som har drabbats av åtgärden och i 27 kap. 13 § om beslagsprotokoll och om rätt för den drabbade att erhålla bevis om åtgärden tillämpas. att underrätta den som har drabbats av beslaget, att dokumentera det beslagtagna och på begäran utfärda bevis om beslaget bör, som anförs i Prop. 2016/17:218 promemorian, ligga på den svenska åklagaren. och synpunkt att anteck- ningar bör föras över verkställigheten i den andra medlemsstaten av hus- rannsakan och beslag. Slutligen bör, om det beslagtagna materialet inte överlämnats, bestämmelserna i 27 kap. 8 § femte stycket rättegångs- balken tillämpas. Den innebär att när målet avgörs ska rätten ta ställning till om beslaget ska bestå. En motsvarande bestämmelse finns i 2 kap. 3 § tredje stycket lagen om verkställighet av frysningsbeslut. Även om bestämmelsen i den lagen främst är tänkt att tillämpas när beslaget avser att säkerställa en framtida verkställighet av ett beslut om förverkande (se prop. 2004/05:115 s. 35 och 87), går det inte att utesluta att situationen kan uppstå även vid bevisbeslag. En utredningsorder föreslås kunna utfärdas för en åtgärd enligt 27 kap. 15 § (se avsnitt 6.4). Enligt andra stycket i den para- grafen gäller reglerna om beslag i tillämpliga delar för en sådan åtgärd. Mot den bakgrunden bör de bestämmelser som ovan föreslås gälla när ett beslag har verkställts i den andra staten också tillämpas för en åtgärd enligt 27 kap. 15 § . Detta bör framgå av den nya lagen. 7.7.7Åtgärder enligt 28 kap. Regeringens bedömning: Några ytterligare regler för att utfärda en utredningsorder för en åtgärd som avses i 28 kap. behöver inte införas i den nya lagen. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna godtar eller invänder inte mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: En utredningsorder för beslag kommer ofta inkludera åtgärder enligt 28 kap. i syfte att söka efter de föremål eller handlingar som avses med beslaget. Dessa åtgärder kan dock även bli aktuella för andra syften, t.ex. undersökning av en brottsplats eller en persons yttre eller inre för att säkra spår. I avsnitt 7.3.1 föreslås att en utredningsorder ska få utfärdas om den åt- gärd som avses under motsvarande förutsättningar hade kunnat vidtas i . Detta kommer också att gälla åtgärder enligt 28 kap. rättegångs- balken. Enligt regeringens bedömning i avsnitt 7.3.2 bör en proportiona- litetsregel införas, som är generellt tillämplig vid utfärdande av en utred- ningsorder. Av avsnitt 7.3.3 framgår slutligen att åklagaren, innan en ut- redningsorder utfärdas, ska ansöka om rättens prövning enligt bl.a. rätte- gångsbalken, om detta krävs för att vidta den åtgärd som avses i utred- ningsordern. Det innebär att bestämmelserna i 28 kap. 4 och 13 §§ rätte- gångsbalken även kan tillämpas vid utfärdande av en utredningsorder för en åtgärd enligt nämnda kapitel i . I promemorian görs bedömningen att några ytterligare regler inte behövs för att utfärda en utredningsorder avseende åtgärder enligt 28 kap. . Regeringen delar denna bedömning. 2016/17:218 7.7.8 Hemlig avlyssning och hemlig övervakning av Regeringens förslag: En utredningsorder ska få utfärdas för hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation eller hemlig övervakning av elektronisk kommunikation i eller i en annan medlemsstat. Om avlyssningen eller övervakningen ska ske i en annan medlems- stat än den stat till vilken utredningsordern översänds, ska det av ut- redningsordern framgå att underrättelse om avlyssningen eller över- vakningen har lämnats till den först nämnda medlemsstaten. När en utredningsorder har utfärdats för avlyssning eller övervak- ning, ska vissa bestämmelser i tillämpas. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. promemorian föreslås ytterligare bestämmelser om vad en utred- ningsorder ska innehålla i dessa fall. Remissinstanserna godtar eller invänder inte mot promemorians anför dock att det kan tydliggöras vilka bestämmelser i 27 kap. rätte- gångsbalken som ska tillämpas när en utredningsorder har utfärdats. Skälen för regeringens förslag Artikel 30 i direktivet reglerar avlyssning av telekommunikation med tekniskt bistånd från en annan medlemsstat avseende en person som befinner sig där eller i en annan medlemsstat. Enligt skäl 30 är denna be- stämmelse inte begränsad till telekommunikationens innehåll utan avser även insamling av trafik- och lokaliseringsuppgifter av en sådan kommu- Artikeln får därför anses omfatta såväl hemlig avlyssning som hemlig övervakning av telekommunikation. Vad som därutöver avses med t.ex. avlyssning (eller övervakning), telekommunikation eller var en person får anses befinna sig framgår inte I svensk rätt används delvis andra begrepp för nu aktuella kan det konstateras att direktivets syfte är att samtliga utredningsåtgärder som är tillgängliga i en medlemsstat ska kunna omfattas av en utredningsorder (artikel 3), så länge det rör sig om en åtgärd som innebär bevisinhämtning (artikel 1.1). finns har därför ingen avgörande betydelse och de begrepp som används i svensk rätt får därför anses vara förenliga både med de begrepp som används i direktivet och med direktivets syfte. Det innebär att det vidare begreppet som används i 27 kap. rättegångs- balken, elektronisk kommunikation, får anses vara förenligt med termen telekommunikation i artikel 30. Vidare är det inte enligt en person som är föremål för en avlyssning eller övervakning, utan i stället är det meddelanden eller uppgifter om meddelanden som överförs från eller till ett telefonnummer eller annan adress som avlyssnas eller Hemlig övervakning av elektronisk kommunikation omfattar vissa uppgifter om elektronisk kommunikationsutrustning (se 27 kap. 19 § första stycket 2 och 3 ). En möjlighet att ut- färda en utredningsorder för hemlig avlyssning eller hemlig övervakning av elektronisk kommunikation bör således avse ett telefonnummer eller Prop. 2016/17:218 en annan adress eller elektronisk kommunikationsutrustning som an- vänds i eller i en annan medlemsstat. Utredningsordern kan således sändas över till en medlemsstat och avse t.ex. ett mobiltelefon- nummer som används i eller i en annan medlemsstat än den som verkställer avlyssningen eller övervakningen (jfr artikel 30.2). Inhämtande av historiska trafik- och lokaliseringsuppgifter bör ske genom utfärdande av en utredningsorder för hemlig övervakning av elektronisk kommunikation. Visserligen anges i skäl 30 i direktivet att en sådan utredningsorder bör behandlas enligt den allmänna ordningen för verkställigheten av ordern. Inget sägs däremot om vad som bör gälla i den utfärdande staten. Utgångspunkten bör i stället vara den som framgår av artikel 6.1 b, nämligen att den ordning som gäller för att inhämta aktuella uppgifter i ett inhemskt ärende även ska gälla vid utfärdande av en utredningsorder. För svenskt vidkommande innebär det att be- stämmelserna i bl.a. 27 kap. 19 § ska tillämpas. Ett undantag är dock uppgifter om abonnemang vilka i en förundersökning inhämtas med stöd av 6 kap. 22 § första stycket 2 lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation (jfr artikel 10.2 e i direktivet). När det sedan gäller begreppet tekniskt bistånd i direktivet (artiklarna 30 och 31) har det begreppet en annan innebörd i EU:s konvention om ömsesidig rättslig hjälp (se artikel 18.2 och 18.5), vilket återspeglas i lagen om internationell rättslig hjälp i brottmål (se 4 kap. 25 b och 26 §§). Tekniskt bistånd enligt dessa bestämmelser avser endast de situa- tioner då meddelanden eller uppgifter om meddelanden förs över till en annan stat och prövningen av en sådan ansökan är mer begränsad än om upptagningen sker i . Vid genomförandet av direktivet behöver dock inte någon sådan åtskillnad göras, såsom också påpekas i promemorian. Regeringen anser vidare att detta begrepp inte behövs i lagen. Av definitionen av en europeisk utredningsorder framgår att en utredningsåtgärd vidtas i en annan stat, som i dessa fall får anses inkludera tekniskt bistånd från den staten. I promemorian föreslås att en utredningsorder för hemlig avlyssning eller hemlig övervakning av elektronisk kommunikation ska innehålla upp- gifter om bl.a. åtgärden ska pågå och skälen för att åt- gärden behöver vidtas i den andra medlemsstaten. De föreslagna be- stämmelserna bygger på artikel 30.3 och 30.4. I avsnitt 7.5 föreslår regeringen att bestämmelser om upprättande av en utredningsorder kan regleras genom föreskrifter i förordning. Det inklu- derar vad utredningsordern ska innehålla. Av direktivet följer att utred- ningsordern ska innehålla uppgift om bl.a. skälen till utredningsåtgärden, varaktigheten för åtgärden samt uppgifter för att säkerställa att åtgärden kan verkställas (se formuläret i bilaga A till direktivet, avsnitt H7, punk- terna 1–3). Den föreslagna regleringen i förordning får därför anses vara tillräcklig. Några särskilda bestämmelser i lag om att en utredningsorder ska innehålla dessa uppgifter behövs inte. I de fall en utredningsorder sänds över till en medlemstat som ska verkställa en utredningsorder beträffande ett telefonnummer, en annan 2016/17:218 adress eller elektronisk kommunikationsutrustning som används i en annan medlemsstat, ska det framgå av utredningsordern att en under- rättelse lämnats till den verkställande staten (jfr avsnitt 9.7.1). Skäl 31 tillsammans med bilaga C till direktivet, punkt A, kan inte tolkas på annat sätt att det är den utfärdande staten som ska underrätta den stat från vilken något bistånd inte behövs. Enligt regeringen bör denna skyldighet framgå av den nya lagen. Tillämpliga bestämmelser i när en utredningsorder för hemlig avlyssning eller hemlig övervakning har utfärdats I enlighet med den bedömning som görs i promemorian bör vissa be- stämmelser i tillämpas efter det att en utredningsorder har utfärdats. I den bestämmelse som föreslås i promemorian hänvisas till 27 kap. . Regeringen anser dock att hänvisningen bör preciseras något, vilket också och Säkerhets- och påpekar. Av förslagen i avsnitt 7.3.1 följer att de förutsättningar som gäller för att besluta om hemlig avlyssning eller hemlig övervakning av elektronisk kommunikation även ska gälla vid utfärdandet av en ut- redningsorder för en sådan åtgärd. Det innebär att de materiella förutsätt- ningarna i främst 27 kap. 18–20 §§ ska tillämpas. Vidare föreslås i avsnitt 7.3.3 att för de åtgärder som är aktuella ska åklagare ansöka om rättens prövning av om förutsättningarna för åtgär- den är uppfyllda och att bestämmelser ska gälla för åklagarens ansökan och rättens prövning. Förslagen innebär att be- stämmelserna i 27 kap. 21 § om rättens prövning och 26–30 §§ om offentligt ombud blir tillämpliga. Det finns emellertid vissa andra bestämmelser i 27 kap. rättegångs- balken som bör göras tillämpliga på det sätt som föreslås i promemorian. Bestämmelserna i 27 kap. 22 § om att avlyssning inte får omfatta vissa personer, 23 § om upphävande av tvångsmedlet, 23 a § om användandet av överskottsinformation och 24 § om granskning och bevarandet av den upptagning eller uppteckning som har gjorts, bör gälla i samtliga fall. Tillämpningen av dessa bestämmelser måste dock anpassas dels eftersom avlyssningen eller övervakningen sker i en annan medlemsstat, dels med hänsyn till att upptagningen eller uppteckningen i vissa fall sker i den staten för att senare överlämnas till ansvarig åklagare. Bestämmelserna i 27 kap. 31–33 §§ om underrättelse till enskild ska endast tillämpas när upptagningen eller uppteckningen av avlyssningen eller övervakningen sker i . Om upptagningen eller uppteckningen sker i den andra medlemsstaten, får bestämmelser om underrättelser till den som avlyss- nas eller övervakas styras av den statens regler. Bestämmelsen i 27 kap. 25 § är inte aktuell att tillämpa. De tekniska hjälpmedel som behövs för att genomföra avlyssningen eller övervakningen får i stället hanteras av den andra medlemsstaten. Aktuella bestämmelser i kommer i realiteten att tillämpas först efter det att verkställigheten påbörjats i den andra med- lemsstaten. I vissa fall kan det dock finnas skäl att häva åtgärden med stöd av 27 kap. 23 § även i tiden före en verkställighet. Hemlig kameraövervakning och hemlig Regeringens förslag: När en utredningsorder för hemlig kameraöver- vakning eller hemlig rumsavlyssning i en annan medlemsstat har utfärdats ska vissa bestämmelser i tillämpas. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna godtar eller invänder inte mot förslagen. myndigheten lyfter fram behovet av att kunna meddela tillstånd om att inhämta historiska uppgifter vid hemlig rumsavlyssning. Skälen för regeringens förslag: I avsnitt 7.1.1 föreslås att en åklagare ska kunna utfärda en utredningsorder för hemlig kameraövervakning eller hemlig rumsavlyssning. En sådan övervakning eller avlyssning kommer att avse en plats i en annan medlemsstat. Bestämmelserna i 27 kap. 20 a–20 e §§ om förut- sättningarna för att utfärda en sådan utredningsorder föreslås också gälla, se avsnitt 7.3.1. Detsamma gäller bestämmelserna i om rättens prövning av en sådan åtgärd samt anlitande av offentligt ombud (se förslagen i avsnitt 7.3.3). I de fall det i ett inhemskt ärende skulle krävas ett beslut enligt 25 a § om tillstånd att tillträda den plats där av- lyssningsutrustning ska installeras, ska utredningsordern även omfatta ett sådant tillstånd. På samma sätt som vid hemlig avlyssning och hemlig övervakning av elektronisk kommunikation (se avsnitt 7.7.8) bör även vissa andra be- stämmelser i 27 kap. göras tillämpliga när en utred- ningsorder har utfärdats. Det gäller främst bestämmelserna i 22 § om att avlyssning inte får omfatta vissa personer, 23 § om upphävande av tvångsmedlet, 23 a § om användandet av överskottsinformation och 24 § om granskning och bevarande av den upptagning eller uppteckning som har gjorts. Reglerna i 27 kap. 31–33 §§ bör däremot inte tillämpas, eftersom åtgärden vidtas i den andra staten och förut- sättningar för att underrätta den som blivit övervakad eller avlyssnad får hanteras enligt de bestämmelser som gäller i den staten. påtalar ett behov av att kunna besluta om hemlig rumsavlyssning av historiska uppgifter. Myndigheten anför att ett behov främst torde uppstå i internationella ärenden och lyfter fram några exem- pel. Hemlig rumsavlyssning enligt svensk rätt avser endast avlyssning i realtid. Det är inte möjligt att inom ramen för detta lagstiftningsärende införa regler om hemlig rumsavlyssning av historiska uppgifter. Regeringens bedömning: Några ytterligare bestämmelser i den nya lagen behövs inte för att utfärda en utredningsorder för inhämtande av information om bankkonton eller banktransaktioner, för en kontrolle- rad leverans eller för bistånd i en brottsutredning med användning av en skyddsidentitet. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna godtar eller invänder inte mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Enligt direktivet kan en utred- ningsorder utfärdas för andra åtgärder än de som har behandlats i avsnitt 7.7.2–7.7.9. Det rör sig om inhämtande av uppgifter om bankkonton eller andra konton för finansiella transaktioner (artikel 26), information om banktransaktioner eller andra finansiella transaktioner (artikel 27) och realtidsövervakning av banktransaktioner eller andra finansiella transak- tioner (artikel 28.1 a). Vidare kan en utredningsorder avse en kontrolle- rad leverans (artikel 28.1 b) eller hemliga utredningar (artikel 29). Inhämtande av uppgifter om bl.a. bankkonton och banktransaktioner regleras i svensk rätt som en uppgiftsskyldighet för banker och andra finansiella institut om det begärs under en förundersökning (se t.ex. 2 kap. 20 § lagen [2004:46] om värdepappersfonder). Det finns inga ut- tryckliga bestämmelser om realtidsövervakning över banktransaktioner eller andra finansiella transaktioner. En åklagare som behöver få tillgång till dessa uppgifter från en annan stat kan med stöd av 1 kap. 7 § lagen om internationell rättslig hjälp ansöka om sådant bistånd. I avsnitt 7.3.1 föreslås att en utredningsorder ska få utfärdas om den åt- gärd som avses under motsvarande förutsättningar hade kunnat vidtas i Den föreslagna bestämmelsen kommer också att gälla vid ut- färdandet av en utredningsorder avseende bl.a. information om bank- konton och banktransaktioner som görs av åklagare (se avsnitt 7.1). samma gäller föreslagna bestämmelser om översändande av en utred- ningsorder och andra förfaranderegler (se avsnitt 7.5). bestämmelser är därför enligt regeringens mening inte påkallade. Eftersom det enligt svensk rätt inte är möjligt att besluta om realtids- övervakning av banktransaktioner eller andra finansiella transaktioner kan en utredningsorder som utfärdas i inte avse en sådan åtgärd, se vidare i avsnitt 6.4. Det kan dock konstateras att banker och andra finansiella institut enligt lag har en skyldighet att lämna ut uppgifter om det begärs av en åklagare under en förundersökning. ningar i uppgiftsskyldigheten föreskrivs inte. het omsätts i praktiken, t.ex. med vilken frekvens uppgifter ska lämnas, får i varje enskilt fall hanteras av åklagaren och den bank eller det finansiella institut som avses. I samma utsträckning som åklagaren kan begära att få ut uppgifter från banker eller andra finansiella institut i ett rent inhemskt ärende, kan åklagaren med stöd av den nya lagen utfärda en utredningsorder för sådana åtgärder. Hur ordern sedan verkställs i den andra staten beror på vad som gäller enligt den verkställande statens lag angående möjligheterna att få ut uppgifter om banktransaktioner m.m. En åklagare ska enligt vad som föreslås i avsnitt 7.1 kunna utfärda en utredningsorder för en kontrollerad leverans på en annan medlemsstats territorium (artikel 28.1 b) eller för bistånd i en brottsutredning med an- vändning av en skyddsidentitet (artikel 29). finns i artiklarna 12 och 14 i om ömsesidig rättslig I lagen (2003:1174) om vissa former av internationellt samarbete i brottsutredningar (lag om internationellt samarbete) finns bestämmelser om kontrollerade leveranser och bistånd i brottsutredningar med användning av en skyddsidentitet som genomför motsvarande be- De frågor som regleras är vissa förfaran- defrågor, användningsbegränsningar och utländska tjänstemäns skade- Av 11 § den lagen framgår att en ansökan om kontrollerad Prop. 2016/17:218 leverans görs av åklagare eller, efter det att åklagaren lämnat sitt till- stånd, , eller . Motsva- rande behörighetsregler vid bistånd i brottsutredningar med användande av en skyddsidentitet framgår av 15 §. I dessa fall ansöks inte om bistånd som prövas av den andra statens myndigheter. I stället träffar behöriga myndigheter en överenskommelse om att bistå varandra. Om det pågår en förundersökning i , ingås överenskommelsen av den som leder förundersökningen. I övriga fall är , Polismyndig- heten eller Säkerhetspolisen behöriga. Några uttryckliga bestämmelser finns inte om under vilka förutsättningar en ansökan om kontrollerad leverans får göras eller när en överenskommelse om bistånd i brottsutred- ningar får ingås. Däremot finns en etablerad praxis när dessa åtgärder används inom ramen för en brottsutredning (se prop. 2004/05:144 s. 79 f. och 82). Det kan även påpekas att en kvalificerad skyddsidentitet, som ofta torde behövas vid bistånd i en brottsutredning med användning av en skyddsidentitet, förutsätter att det rör sig om allvarlig brottslighet (se 2 § 1 lagen [2006:939] om kvalificerade skyddsidentiteter). Även för dessa åtgärder delar regeringen den bedömning som görs i promemorian att några ytterligare regler i lagen inte behövs. Den all- männa bestämmelsen om att en utredningsorder får utfärdas för en åtgärd om den under motsvarande förutsättningar hade kunnat vidtas i , som föreslås i avsnitt 7.3.1, kommer även att gälla för nu aktuella åt- gärder. Detsamma gäller frågor om översändande av en utredningsorder och andra förfaranderegler (avsnitt 7.5). En skillnad mot nuvarande reg- lering är att endast åklagaren kommer att vara behörig att utfärda en sådan order (se avsnitt 6.5). Det samråd som behöver ske mellan berörda myndigheter i dessa fall kan regleras i förordning. Återkallelse av en utredningsorder Regeringens förslag: Om den utredningsåtgärd som en utrednings- order avser har upphävts med stöd av en bestämmelse i den nya lagen, ska utredningsordern återkallas. Detsamma ska gälla om det i övrigt inte längre finns skäl för att vidta den åtgärd som avses i utrednings- Har utredningsordern utfärdats av en domstol, ansvarar domstolen I övriga fall ansvarar åklagare för återkallelsen. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna godtar eller invänder inte mot förslagen. rätten över och anför att det behöver klargöras att det är den utfärdande myndigheten som ska återkalla utredningsordern. Skälen för regeringens förslag: Som anförs i promemorian bör en ut- redningsorder kunna återkallas, t.ex. om utredningsordern har upphävts. Genom den ordning som regeringen föreslår ovan, är bestämmelserna i om upphävande av beslag, av åtgärder enligt 27 kap. 15 § och av hemliga tvångsmedel tillämpliga även när en utredningsorder utfärdats för en sådan åtgärd. Finns inget skäl för den aktuella åtgärden, ska den alltså upphävas enligt den ordning som gäller i . 2016/17:218 regler om hävande av beslag föreslås dock kunna tillämpas först efter att beslaget verkställts i den andra medlemsstaten (se avsnitt 7.7.6). Har den åtgärd som avses i ordern upphävts efter en pröv- ning av rätten, bör utredningsordern återkallas. Detsamma bör gälla om rätten upphäver en utredningsorder i samband med en obligatorisk pröv- ning av ordern efter åklagarens anmälan till rätten av ett beslag enligt 27 kap. 2 § fjärde stycket eller efter det att åklagaren har utfärdat en utredningsorder med stöd av 27 kap. 9 a och 21 a §§ rätte- gångsbalken. En återkallelse kan också behöva ske efter det att en utred- ningsorder överklagats och högre instans upphäver ordern (avsnitt 9.1.2). Detta bör framgå av den nya lagen. Även när det i andra situationer visar sig att det inte längre finns skäl för åtgärden, bör utredningsordern återkallas, t.ex. om den åtgärd som avses inte behöver vidtas. Andra skäl kan vara att den andra statens myn- digheter avser att vidta en annan åtgärd som inte kan accepteras (artikel 10.4) eller att kostnaderna för att vidta åtgärden inte är försvarbara (artikel 21.3). Något särskilt beslut om upphävande behöver då inte meddelas, utan en återkallelse är tillräcklig. Regeringen anser vidare att en utredningsorder bör återkallas av den instans som utfärdat ordern. Som anförs av Hovrätten över och bör det uttryckligen framgå av lagtexten. Har utredningsordern utfärdats av en domstol, ska den domstolen ansvara för återkallelsen, medan åklagare ska återkalla en order som har utfärdats av åklagare. Förslaget att utredningsordern i vissa fall ska kunna återkallas om det inte längre finns skäl för åtgärden, utan att ett särskilt beslut om upphäv- ande meddelas, samt att återkallelse sker av den som utfärdat ordern, överensstämmer i princip med den ordning som gäller enligt rättegångs- balken. Beträffande flera av de åtgärder som en utredningsorder kan avse, behöver det i ett inhemskt förfarande inte meddelas något särskilt beslut om upphävande när det visar sig att åtgärden inte behöver vidtas, t.ex. att inte hålla ett förhör. I några avseenden innebär dock förslaget en skillnad i förhållande till vad som gäller i ett rent inhemskt ärende. Att en utredningsorder om beslag ska återkallas av åklagaren, oavsett om ordern fastställts av domstol, skiljer sig i viss mån från reglerna om hävande av beslag i 27 kap. 8 § första och fjärde styckena .