prop · H40330 · 2017-01-10 00:00:00 — Den som är förmyndare, god man eller förvaltare för någon får inte bevittna ett förordnande till denne (10 kap. 4 § andra stycket ). Detta vittnesförbud grundar sig på att en ställföreträdare som representant för den som förordnandet avser kan misstänkas vilja utöva ett inflytande över testatorn (se prop. 2011/12:110 s. 29). För att så långt som möjligt undvika fall där vittnet kan misstänkas ha påverkat testatorn att förordna på ett visst sätt anser regeringen att detta förbud bör utsträckas till att även avse den som har utsetts som framtidsfullmaktshavare. 5.8 Framtidsfullmaktens förhållande till godmanskap och förvaltarskap Regeringens förslag: Om godmanskap eller förvaltarskap anordnas på de områden som en framtidsfullmakt avser, ska fullmakten förlora sin verkan i motsvarande utsträckning. Skulle ett godmanskap eller förvaltarskap upphöra att gälla, utan att fullmaktsgivaren har återfått sin beslutsförmåga, träder framtidsfullmakten åter i kraft. En fullmaktshavare ska ha behörighet att ansöka om godmanskap och förvaltarskap för fullmaktsgivaren och ska få tillfälle att yttra sig i sådana ärenden. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår inte att en fullmaktshavare ska få tillfälle att yttra sig i ärenden om godmanskap och förvaltarskap. Utredningen föreslår däremot att en bristande förmåga hos fullmaktshavaren att ta till vara fullmaktsgivarens intressen ska utgöra en självständig grund för anordnande av godmanskap och förvaltarskap. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser instämmer i förslagen eller invänder inte mot dem. vid anser dock att förslaget innebär att det är alltför lätt att åsidosätta framtidsfullmakten och att det i stället bör införas ogiltighetsregler som styr åsidosättandet. kommun efterfrågar ett förtydligande av i vilka fall framtidsfullmakten bör ersättas med ett legalt ställföreträdarskap. kommun framhåller att det kan bli svårt att rekrytera gode män till uppdrag i det fall den enskilde i vissa avseenden företräds av en fullmaktshavare. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian finns inte något förslag om att en fullmaktshavare ska få tillfälle att yttra sig i ärenden om godmanskap och förvaltarskap. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser instämmer i förslagen eller invänder inte mot dem. efterfrågar ett klargörande av gränsdragningen mellan olika företrädare. vid på anser att godmanskap eller förvaltarskap endast ska få anordnas för en fullmaktsgivare om det finns särskilda skäl. Skälen för regeringens förslag En framtidsfullmakt blir utan verkan om godmanskap eller förvaltarskap anordnas Både utredningen och promemorian föreslår att en framtidsfullmakt ska bli utan verkan om godmanskap enligt 11 kap. 4 § eller förvaltarskap anordnas för fullmaktsgivaren. Flertalet remissinstanser godtar förslaget. vid anser dock att förslaget innebär att det blir alltför lätt att åsidosätta framtidsfullmakten och menar att det i stället bör införas ogiltighetsregler som styr åsidosättandet. En förvaltare har inom ramen för sitt uppdrag ensam rådighet över den enskildes egendom och företräder denne i alla angelägenheter som omfattas av uppdraget (11 kap. 9 § ). För att en sådan ordning ska få verkan måste andra ställföreträdarskap vika i händelse av att förvaltarskap anordnas. I , och ersätter ett godmanskap eller förvaltarskap (s.k. vergemål, værgemål respektive intressebevakning) framtidsfullmakten i den utsträckning de avser samma uppgifter. I lagrådsremissen föreslogs också att framtidsfullmakter ska vara underordnade såväl godmanskap som förvaltarskap i den bemärkelsen att anordnandet av ett sådant legalt ställföreträdarskap medför att framtidsfullmakten förlorar sin verkan i motsvarande utsträckning. Lagrådet anser att rättsläget blir oklart när det, som i lagrådsremissen, anges att en framtidsfullmakt saknar verkan om förvaltarskap anordnas som det anges att en fullmaktshavare ska ha kvar viss behörighet enligt avtalslagen. För att undvika detta kan en lösning, enligt Lagrådet, vara att låta endast avtalslagens regler gälla i förvaltarfallen. Regeringen delar inte den uppfattningen. På samma sätt som föreslås gälla vid anordnande av godmanskap bör framtidsfullmakten inte längre ha verkan om förvaltarskap anordnas. Härigenom kan konkurrerande rättshandlingar undvikas. Hänvisningen i lagrådsremissens förslag till 24 och 26 §§ avtalslagen innebär endast att fullmaktshavaren ges rätt att företa rättshandlingar som är nödvändiga för att skydda fullmaktsgivaren, vilket närmast kan bli aktuellt i tiden innan en förvaltare hinner överta förvaltningen. Regeringen ser inte att detta riskerar leda till oklarheter i tillämpningen. Att låta avtalslagen helt reglera situationen när förvaltarskap anordnas innebär att fullmaktshavaren ges en vidare behörighet att fortsätta att agera, vid sidan av såväl den enskilde själv som förvaltaren. Regeringen anser att en sådan lösning minskar förutsebarheten och ökar risken för att det vidtas motstridiga rättshandlingar till nackdel för den enskilde. Att en framtidsfullmakt är underordnad ett legalt ställföreträdarskap innebär också att fullmakten inte kan träda i kraft i de avseenden som den innefattar angelägenheter som redan omfattas av ett godmanskap eller förvaltarskap. Vid prövningen av om ett godmanskap eller förvaltarskap ska anordnas ska rätten bedöma om den enskilde får sitt hjälpbehov helt eller delvis tillgodosett på annat sätt (11 kap. 4 och 7 §§ ). Vid denna bedömning bör naturligtvis förekomsten av en framtidsfullmakt beaktas. Finns det en framtidsfullmakt bör det som utgångspunkt tala mot att anordna godmanskap eller förvaltarskap. Om fullmaktsgivarens behov, helt eller delvis, inte tillgodoses inom ramen för en framtidsfullmakt och övriga förutsättningar för godmanskap eller förvaltarskap är uppfyllda, kan däremot ett legalt ställföreträdarskap anordnas för fullmaktsgivaren. I den bemärkelsen kommer det, som vid på är inne på, att krävas något särskilt skäl för att anordna exempelvis godmanskap när det redan finns en framtidsfullmakt. Riktas det i ett sådant sammanhang invändningar mot fullmaktshavarens fullgörande av uppdraget måste en bedömning göras av dennes förmåga att utföra sitt uppdrag. Om utredningen visar att fullmaktshavaren inte har förmåga att utföra sitt uppdrag eller på annat sätt brister i sitt uppdrag, får det anses ligga i fullmaktsgivarens intresse att framtidsfullmakten ersätts med en annan form av ställföreträdarskap. Därför menar regeringen, till skillnad från vid , att godmanskap eller förvaltarskap kommer att vara ett skydd för den enskilde som kan tillämpas i sista hand, då framtidsfullmakten inte fungerar på avsett vis (se vidare avsnitt 5.9). Mot denna bakgrund anser regeringen, i likhet med vad som anförs i promemorian, att det inte behövs någon uttrycklig bestämmelse om vad som ska beaktas när godmanskap eller förvaltarskap övervägs för en fullmaktsgivare. Inget hindrar att rätten anordnar godmanskap eller förvaltarskap endast för vissa angelägenheter eller tillgångar och att framtidsfullmakten har fortsatt verkan i andra avseenden. En sådan ordning innefattar därmed också en lämplig avvägning mellan friheten att utse sin företrädare och skyddsbehovet för fullmaktsgivaren när fullmakten har trätt i kraft. Om ett godmanskap eller förvaltarskap upphör och den enskilde har upprättat en framtidsfullmakt, bör fullmakten kunna användas, om förutsättningarna för det i övrigt är uppfyllda. I särskilda fall kan det dock finnas behov av att göra framtidsfullmakten permanent verkningslös eller på annat sätt förhindra att fullmaktshavaren brukar fullmakten. Detta kan bli aktuellt om fullmaktshavaren gör sig skyldig till missbruk eller annars visar sig vara uppenbart oförmögen att ta till vara fullmaktsgivarens intressen. Detta behandlas i avsnitt 5.9. I de flesta fall befinner sig en fullmaktsgivare, på grund av sitt hälsotillstånd, i en sårbar situation när framtidsfullmakten väl har trätt i kraft. Som berör kan beslutsförmågan brista i sådan utsträckning att personen kan återkalla fullmakten på egen hand. Det kan också uppstå en ohållbar situation därför att fullmaktsgivaren företräds med stöd av två eller flera konkurrerande fullmakter. Det är mot den bakgrunden viktigt att personer i fullmaktsgivarens omgivning på ett eller annat sätt kan agera för att framtidsfullmakten inte längre ska gälla. En ansökan om godmanskap eller förvaltarskap kan göras av den enskilde själv och av hans eller hennes make eller sambo och närmaste släktingar (11 kap. 15 § ). Enligt regeringen är det naturligt att, som utredningen och promemorian föreslår, även ge fullmaktshavaren rätt att ansöka om godmanskap eller förvaltarskap för fullmaktsgivaren, något som remissinstanserna inte invänder mot. 2016/17:30 Fullmaktsgivarens intresse av stöd och hjälp kan härigenom tas till vara på bästa sätt. Utredningen och promemorian lämnar inte något förslag om att en fullmaktshavare ska höras i en utredning om godmanskap eller förvaltarskap för fullmaktsgivaren. Enligt regeringens mening är det viktigt att en fullmaktshavare involveras i sådana ärenden, även i de fall där någon annan än fullmaktshavaren är sökande och även om framtidsfullmakten inte har trätt i kraft. Regeringen föreslår därför att yttrande ska inhämtas från en fullmaktshavare i ett ärende om anordnande av godmanskap eller förvaltarskap för fullmaktsgivaren. kommun menar att det kan bli svårt att rekrytera gode män till uppdrag som är tänkta att gälla i avvaktan på att fullmaktshavaren bedömer att framtidsfullmakten har trätt i kraft. Regeringen bedömer dock att det endast undantagsvis kommer att uppstå sådana situationer och att det inte finns skäl att tro att sådana uppdrag kommer att bli mindre attraktiva än andra. Vad händer om fullmaktshavaren avböjer, avträder eller avlider? En speciell situation uppstår om den som har utsetts som fullmaktshavare förklarar att han eller hon inte vill åta sig uppdraget, eller väljer att avbryta ett pågående uppdrag. Fullmaktshavaren kan t.ex. få förhinder på grund av att han eller hon blir sjuk eller flyttar utomlands. Fullmaktshavaren kan också ha utsetts utan att ha blivit informerad om detta i förväg och mot sin vilja. Som utgångspunkt bör det åligga en fullmaktshavare som har åtagit sig uppdraget men som senare blir förhindrad eller avträder sitt uppdrag att upplysa fullmaktsgivaren om detta (se avsnitt 5.7 och 18 kap. 7 § handelsbalken). Om fullmaktsgivaren är beslutsförmögen, får denne därmed möjlighet att utse någon annan fullmaktshavare eller, om flera fullmaktshavare har utsetts, ändra ordningen mellan dem. Det är naturligtvis viktigt att personer i fullmaktsgivarens omgivning, inte minst fullmaktshavaren, överväger om det i ett sådant läge finns skäl att ansöka om god man eller förvaltare för den enskilde eller åtminstone uppmärksamma överförmyndaren på att den saken behöver utredas. En ansökan om godmanskap eller förvaltarskap kan göras av fullmaktsgivaren och av hans eller hennes make eller sambo och närmaste släktingar samt, med regeringens förslag ovan, av fullmaktshavaren. En motsvarande situation uppstår om fullmaktshavaren avlider. Fullmaktsgivarens behov av hjälp och stöd behöver då tillgodoses på något annat sätt, om det inte finns flera fullmaktshavare utsedda. Har fullmaktsgivaren fortfarande kvar sin beslutsförmåga, kan framtidsfullmakten ändras eller en ny upprättas. I annat fall får frågan om godmanskap eller förvaltarskap väckas i vanlig ordning. Regeringens förslag: Fullmaktsgivaren kan i framtidsfullmakten utse en person (en granskare) som fullmaktshavaren på begäran ska redovisa sitt uppdrag till. Fullmaktsgivaren ska i framtidsfullmakten få ge granskaren behörighet att återkalla fullmakten. Om en granskare inte har utsetts, ska fullmaktshavaren på begäran av fullmaktsgivarens make eller sambo eller närmaste släktingar lämna redovisning för sitt uppdrag till dem. lämnas oftare än en gång . Fullmaktshavaren ska på begäran av överförmyndaren vara skyldig att lämna redovisning för sitt uppdrag och upplysningar om fullmakts- förhållandet och vidtagna åtgärder. Överförmyndaren ska få besluta att en fullmaktshavare som t.ex. allvarligt missköter sitt uppdrag inte längre får bruka framtidsfullmak- Beslutet ska få överklagas till tingsrätten. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. ningen föreslår inte att överförmyndaren ska få besluta att en fullmakts- havare inte längre får bruka framtidsfullmakten. inte heller regler om granskare eller om redovisning till fullmaktsgivar- Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna godtar förslagen eller lämnar dem utan invändning. Några remissinstanser, bl.a. Domstols- verket, framhåller att det finns en risk för att en fullmaktshavare försöker dra egen fördel av uppdraget. sätter hur överförmyndaren ska kunna utöva insyn och kontroll över Invändningar riktas också mot att överförmyndaren inte ges möjlighet att tillgripa några sanktioner för det fall fullmakts- havaren inte lämnar upplysningar eller redovisning för sitt uppdrag. Kommuner och Landsting anser att fullmaktshavarens skyldig- het att på begäran lämna redovisning och upplysningar är oförenlig med grundtanken att inte blanda in myndigheter i den enskildes angelägen- Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. promemorian föreslås att en granskare ska ha en legal rätt att återkalla en Om en granskare har utsetts, ska det krävas särskilda skäl för att överförmyndaren ska få förbjuda fullmaktshavaren att bruka I promemorian föreslås också att fullmaktsgivaren ska få föreskriva att fullmaktshavaren regelbundet ska överlämna redovisning av uppdraget till överförmyndaren och att fullmaktsgivaren, dennes make eller sambo och närmaste släktingar ska få ta del av den Det föreslås däremot inte regler om att fullmaktsgivarens anhöriga ska få begära redovisning av fullmaktshavaren. Remissinstanserna: Många remissinstanser har synpunkter på över- förmyndarens roll i fråga om insynen i och kontrollen av fullmakts- Några, bl.a. kommun, anser att möjligheten att utse överförmyndaren som redovisningsmottagare inte fyller någon egentlig funktion och menar att det riskerar att skapa outtalade förväntningar på att redovisningen granskas. Flera remissinstanser, däribland och Landsting, och kommun anser att det är tillräckligt att granskningen av fullmaktsgivarens verksamhet sköts privat, utan inblandning av någon myndighet. Flera remissinstanser, däribland , och kommuner, anser att överförmyndarens granskning och sanktionsmöjligheter behöver förtydligas. i anser att det bör framgå av lagen att, om fullmaktsgivaren flyttar till en annan kommun, ansvaret för tillsynen överflyttas till överförmyndaren i den kommun dit personen flyttar. anser att regler om vitesföreläggande bör övervägas. anser att reglerna om redovisning och granskning bör överensstämma med vad som gäller för gode män. vid på avstyrker förslaget att fullmaktsgivarens make eller sambo och närmaste släktingar ska få ta del av den redovisning som lämnas till överförmyndaren. vid på och lyfter fram behovet av att ge överförmyndaren möjlighet att fatta ett interimistiskt beslut om att fullmakten inte längre får brukas. och kommuner anser att det är tillräckligt att överförmyndaren kan begära redovisning om det uppkommer en fråga om huruvida godmanskap ska anordnas. Justitiekanslern anser att överförmyndarens möjlighet att ingripa inte ska vara beroende av om en granskare har utsetts och ifrågasätter att en granskare ska ha obegränsad möjlighet att återkalla framtidsfullmakten. vid framhåller att följderna av att inte få bruka fullmakten behöver förtydligas. anser att anhöriga bör få begära ingripande av överförmyndaren. Skälen för regeringens förslag Utgångspunkter för bedömningen av behovet av insyn och kontroll Som regeringen anför i avsnitt 5.4 vilar fullmakter i grunden på ett förtroendefullt förhållande mellan fullmaktsgivaren och fullmaktshavaren. Den spärr mot illojala förfaranden och missbruk som ligger i att en fullmaktsgivare i vanliga fall kan återkalla fullmakten eller ställa fullmaktshavaren till svars för befogenhetsöverskridanden eller missbruk är dock av naturliga skäl begränsade när fullmaktsgivaren är beslutsoförmögen. Regeringen föreslår visserligen att fullmaktshavaren ska redovisa för sin förvaltning enligt reglerna i 18 kap. 1 § handelsbalken (se avsnitt 5.7). Den regleringen tar dock sikte på att redovisningen ska lämnas till fullmaktsgivaren, vilken i allmänhet inte kommer att vara i stånd att se till att redovisning sker eller att granska den. I framtidsfullmaktens natur ligger således att fullmaktshavaren kan agera på ett tämligen insynsskyddat sätt, om inte särskilda kontrollmekanismer införs. Detta kan jämföras med det skydd som en person som har god man eller förvaltare har när det gäller insyn. män och förvaltare står under överförmyndarens tillsyn och de är skyldiga att lämna överförmyndaren de upplysningar om sin verksamhet som överförmyndaren begär (12 kap. 9 § ). män och förvaltare ska redogöra för sin förvaltning en gång och när uppdraget avslutas (14 kap. 15– 20 §§ ) och överförmyndaren ska granska förvaltningen med ledning av de uppgifter som har lämnats (16 kap. 3 § ). Överförmyndaren kan förelägga ställföreträdaren att fullgöra sin skyldighet att redovisa uppdraget och förena detta med vite (16 kap. 13 § Prop. 2016/17:30 ). Överförmyndaren kan också rikta anmärkningar mot förvaltningen (16 kap. 5 § ). Den enskilde och dennes make eller sambo och närmaste släktingar har rätt att ta del av de handlingar som rör ställföreträdarskapet (16 kap. 7 § ). Dessa bestämmelser för att insynen i gode mäns och förvaltares förehavanden är god. Som beskrivs i avsnitt 4 står en fullmaktshavare i under förmyndarmyndighetens regelbundna tillsyn. Någon privat form av granskning regleras inte särskilt där. I har det däremot införts en möjlighet till privat granskning av fullmaktshavarens verksamhet och fullmaktshavaren ska endast på särskild begäran av fylkesmannen lämna upplysningar om verksamheten och föra räkenskaper. En fullmaktshavare i ska stå under statsförvaltningens tillsyn men bara på särskild begäran behöva lämna upplysningar om verksamheten. Framtidsfullmakternas privaträttsliga karaktär är en värdefull aspekt som möjliggör för den enskilde att själv bestämma hur de ekonomiska och personliga angelägenheterna ska hanteras när han eller hon inte kan göra det på egen hand. Den enskilde kan härigenom välja att inte överlämna dessa frågor till en god man, en situation där den enskilde kan vara förhindrad att bestämma vem det ska vara. I linje med syftet med denna reform, att stärka den enskildes självbestämmande, bör insynen i första hand skötas på det sätt som fullmaktsgivaren anser är lämpligt. I det avseendet skiljer sig framtidsfullmakterna från de legala ställföreträdarskapen. Ett anordnande av godmanskap eller förvaltarskap innebär att det allmänna övertar den enskildes ansvar för att personen som utses som företrädare sköter sitt uppdrag. Mot bakgrund av fullmaktsgivarens begränsade möjligheter att själv kontrollera fullmaktshavaren och för att minska risken för illojala beteenden anser regeringen att det dock behöver finnas inslag av insyn och kontroll. I det följande lämnar regeringen förslag om hur den insynen och kontrollen bör utformas. Fullmaktsgivaren ska kunna utse en granskare Som regeringen anför ovan bör det i första hand ligga på fullmaktsgivaren att avgöra om det är lämpligt att arrangera en extern kontroll av fullmaktshavarens verksamhet och närmare bestämma hur detta ska gå till. Genom en sådan granskning av fullmaktshavarens verksamhet kan fullmaktsgivaren i stort sett uppnå en motsvarande grad av säkerhet mot illojala förfaranden och missbruk som en fullmaktsgivare till vanliga fullmakter. Fullmaktsgivaren bör alltså ha möjlighet att utse en eller flera personer som ska ta emot och granska redovisning från fullmaktshavaren, s.k. granskare. Detta bör lämpligen ske genom ett utpekande i fullmakten. Om en granskare utses i framtidsfullmakten, bör fullmaktsgivaren också överväga om denne ska ha rätt till arvode för sitt uppdrag och, i så fall, föreskriva det i framtidsfullmakten. En granskare får fullmaktsgivarens förtroende att bevaka hans eller hennes intressen och kontrollera att fullmaktshavaren sköter sitt uppdrag. I de flesta fall ligger det därför närmast till hands att den granskare som utpekas i fullmakten är en fysisk person som fullmaktsgivaren känner 2016/17:30 och litar på. Det kan vara en anhörig eller vän till fullmaktsgivaren eller någon utomstående. Även i denna fråga bör dock fullmaktsgivarens självbestämmande få stort genomslag. Fullmaktsgivaren bör därför få utse den som han eller hon finner mest lämplig och en granskare bör få vara såväl en fysisk person som en juridisk person. Det sistnämnda kan t.ex. vara aktuellt när det gäller mera omfattande eller komplicerad förvaltning av fullmaktsgivarens egendom. Eftersom fullmaktsgivaren väljer om en granskare ska utses är det enligt regeringens mening naturligt att även låta fullmaktgivaren närmare precisera hur granskningen ska gå till. Det är dock lämpligt att i lag föreskriva om en skyldighet för fullmaktshavaren att på begäran lämna redovisning till granskaren. På så sätt kan fullmaktsgivarens vilja att ordna en extern granskning få verkan även om inga närmare anvisningar lämnas i framtidsfullmakten. En sådan rätt bör naturligtvis tillämpas med viss restriktivitet så att inte fullmaktshavaren överhopas med arbete på grund av frekventa förfrågningar från granskaren. Finns det inte någon särskild indikation på missförhållanden, kan granskaren normalt nöja sig med att genom kontakter med fullmaktsgivaren och fullmaktshavaren förhöra sig om hur arbetet fortlöper. Skulle det undantagsvis uppstå motsättningar mellan fullmaktshavaren och granskaren som de inte kan lösa själva får, i sista hand, frågan om godmanskap eller förvaltarskap väckas. Det bör inte föreskrivas att granskaren ska kunna ansöka om godmanskap, utan det får anses tillräckligt att han eller hon kan uppmärksamma överförmyndaren eller anhöriga på behovet av att utreda om den enskildes hjälpbehov bör tillgodoses på något annat sätt än genom framtidsfullmakten. Insyn om en granskare inte har utsetts Regeringens utgångspunkt är alltså att fullmaktsgivaren får avgöra om en extern kontroll av fullmaktshavarens verksamhet ska finnas och hur den i så fall ska utformas. Möjligheten att ha en granskare förutsätter att fullmaktsgivaren i framtidsfullmakten aktivt väljer att utse en sådan. Oavsett om en granskare har utsetts föreslår regeringen nedan att överförmyndaren ska ha möjlighet att agera om det framkommer uppgifter som ger anledning till det. Det kan t.ex. vara fallet om det uppstår misstanke om att fullmaktshavaren inte sköter sitt uppdrag på ett godtagbart sätt eller till och med agerar oegentligt gentemot fullmaktsgivaren. Om någon granskare inte har utsetts, kan sådana upplysningar t.ex. lämnas av släktingar och andra närstående till fullmaktsgivaren. Sådana upplysningar förutsätter dock att någon har insyn i fullmaktshavarens verksamhet. Regeringen föreslår att bland andra fullmaktgivarens make eller sambo och närmaste släktingar ska underrättas när framtidsfullmakten träder i kraft (se avsnitt 5.4). Därigenom ges dessa en möjlighet att följa uppdragets fortsatta utförande. Om någon granskare inte har utsetts, kan det dock vara svårt för anhöriga att få en klar bild av hur fullmaktshavarens verksamhet fungerar och bedöma om det finns anledning att uppmärksamma överförmyndaren på eventuella oegentligheter. I promemorian föreslås att fullmaktsgivaren ska kunna bestämma att fullmaktshavaren ska lämna redovisning över sin förvaltning till över- förmyndaren, där fullmaktsgivarens make eller sambo och närmaste Prop. 2016/17:30 släktingar kan ta del av den.