prop · H403173 · 2017-04-26 00:00:00 — indikerar, som Svensk Försäkring framhåller, att regleras i artiklarna 19–24 i direktivet, bl.a. förbindelser med personer i politiskt utsatt ställning, endast ställer krav på skärpta åtgärder när kunden är etablerad i ett högrisktredjeland. Regeringen konstaterar dock att detta inte är den rätta innebörden av direktivet. Av de engelska och franska språkversionerna av direktivet framgår nämligen att det saknas ett ”och” i den svenska språkversionen, vilket ändrar artikelns innebörd. Artikel 18.1 i direktivet innebär rätteligen att det ställs krav på skärpta åtgärder för kundkännedom i de fall som avses i artiklarna 19–24 och när kunden är etablerad i ett högrisktredjeland samt i andra fall av större risker. Av artikel 18.1 första stycket i direktivet följer således att skärpta åtgärder för kundkännedom som huvudregel ska vidtas när verksamhets- utövaren har att göra med fysiska personer eller juridiska enheter som är etablerade i ett land som av Europeiska kommissionen har identifierats som ett högrisktredjeland. Kommissionens befogenhet att identifiera sådana länder följer av artikel 9.1 i direktivet. I artikel 9.2 framgår att kommissionen har befogenhet att anta delegerade akter för att identifiera sådana länder. I gällande rätt saknas en motsvarande bestämmelse. Det bör därför föras in en bestämmelse i den nya penningtvättslagen som anger att skärpta åtgärder för kundkännedom ska vidtas i sådana situationer som avses i artikel 18.1 första stycket i direktivet. anser att det bör förtydligas om kravet på skärpta åtgärder vid förbindelser med kunder i högrisktredjeländer endast gäller vid affärsför- bindelser eller också vid enstaka transaktioner. I direktivet anges att kravet på skärpta åtgärder ska inträda när verksamhetsutövare ”har att göra med” personer som är etablerade i sådana länder. Detta inbegriper både affärsförbindelser och enstaka transaktioner, vilket bör framgå i lagen. Skärpta åtgärder behöver inte per automatik vidtas vid förbindelser med filialer eller majoritetsägda dotterföretag till verksamhetsutövare som är etablerade i unionen (artikel 18.1 andra stycket). Detta gäller dock under förutsättning att filialerna eller de majoritetsägda dotterföretagen helt och hållet följer koncernens riktlinjer och rutiner i enlighet med artikel 45. Medlemsstaterna ska se till att dessa fall hanteras av verksamhetsutövare med användning av en riskbaserad metod. Möjligheten till det undantag som följer av direktivet bör framgå i lagen. Att undantaget ska hanteras med användning av en riskbaserad metod bör framgå genom att det tydliggörs att undantaget inte får tillämpas om det vid riskklassificering av kunden kommer fram att risken för penningtvätt eller finansiering är hög. Vid låg eller normal risk bör undantaget kunna tillämpas. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreslås få meddela föreskrifter om skärpta åtgärder vid hög risk för penningtvätt eller finansiering av terrorism (se avsnitt 8.7.3). Sådana föreskrifter bör också få meddelas avseende skärpta åtgärder som ska vidtas när kunden är etablerad i ett högrisktredjeland. 2016/17:173 Gränsöverskridande korrespondentförbindelser och finansiella institut ska vid gränsöverskridande korrespondentförbindelser med motpartsinstitut i tredje land, utöver de åtgärder som fastställs i artikel 13, vidta vissa särskilt utpekade åtgärder för kundkännedom (artikel 19). Denna artikel motsvarar i sak artikel 13.3 penningtvättsdirektiv. I fjärde penningtvättsdirektivet gäller kraven dock inte bara kreditinstitut utan också finansiella institut. penningtvättsdirektiv har genomförts i gällande rätt genom 2 kap. 6 § tredje stycket 2 penningtvättslagen. Denna bestämmelse är utformad som en presumtionsregel och innebär att om omständigheterna i det enskilda fallet inte visar motsatsen ska hög risk anses föreligga vid förbindelse mellan ett svenskt kreditinstitut och ett kreditinstitut med hemvist utanför EES. Regeringen bedömer dock att det inte längre finns utrymme för en sådan presumtionsregel. I lagen bör anges att de åtgärder som anges i artikel 19 a–19 e alltid ska vidtas vid korrespondent- förbindelser med motparter i tredjeland. Det är dock ändå nödvändigt att göra en bedömning av risken för penningtvätt eller finansiering av terrorism som kan förknippas med korrespondentförbindelsen, eftersom även de åtgärder som anges i artikel 13 i direktivet ska vidtas avseende motparten. Omfattningen av dessa åtgärder ska, som framgår i avsnitt 8.7, alltid bestämmas av risken som kan förknippas med kunden. Att de normala åtgärderna för kundkännedom ska vidtas även vid korrespondentförbindelser bör förtydligas i lagen. De särskilda kundkännedomsåtgärder som anges i artikel 19 a–19 e motsvaras i allt väsentligt av 2 kap. 8 § penningtvättslagen. Innehållet i gällande rätt bör därför i huvudsak föras över till den nya penningtvätts- lagen. framhåller att det kan vara svårt att finna offentligt tillgängliga uppgifter om kvaliteten på tillsynen över motparten i en korrespondentförbindelse. Regeringen har förståelse för de svårig- heter som påtalar och konstaterar att direktivet, till skillnad från gällande rätt, innebär att skyldigheten att bedöma tillsynens kvalitet ska baseras på offentligt tillgänglig information. Detta bör framgå även i lagen, eftersom en sådan formulering möjliggör en tillämp- ning som medger att bedömningen av tillsynens kvalitet kan tillåtas variera utifrån den offentligt tillgängliga informationens omfattning och kvalitet. 8.9Personer i politiskt utsatt ställning 8.9.1Åtgärder när kunden eller den verkliga huvudmannen är en person i politiskt utsatt ställning Regeringens förslag: Om kunden eller kundens verkliga huvudman är en person i politiskt utsatt ställning, ska verksamhetsutövare vidta lämpliga åtgärder för att ta reda på varifrån de tillgångar som hanteras inom ramen för affärsförbindelsen eller den enstaka transaktionen kommer, tillämpa skärpt fortlöpande uppföljning av affärsförbindelsen och övervaka aktiviteter och transaktioner i förhöjd omfattning. De särskilda kraven på åtgärder ska gälla även när kunden är anhörig eller nära medarbetare till en person i politiskt utsatt ställning. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I utredningens förslag framgår inte uttryckligen att skärpt övervakning av affärsrelationer med personer i politiskt utsatt ställning samt deras anhöriga och kända medarbetare även ska avse övervakningen som sker i syfte att upptäcka avvikande transaktioner och aktiviteter. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Skälen för regeringens förslag: Av artikel 20 första ledet och 20 b i fjärde penningtvättsdirektivet framgår att vid transaktioner eller affärsförbindelser med personer i politiskt utsatt ställning ska verksamhetsutövare, utöver åtgärder enligt artikel 13 i direktivet, vidta särskilt utpekade åtgärder. De består i att vidta lämpliga åtgärder för att fastställa varifrån förmögenheten och medlen som förknippas med affärsförbindelser eller transaktioner med sådana personer har sitt ursprung, att bedriva skärpt övervakning av affärsförbindelsen och att inhämta sin lednings godkännande av att affärsförbindelser med sådana personer ingås eller fortlöper. Motsvarande krav finns i nuvarande 2 kap. 7 § penningtvättslagen. Innehållet i gällande rätt bör i allt väsentligt överföras till den nya penningtvättslagen. Regeringen bedömer att det även fortsättningsvis ska framgå att ”lednings godkännande” innebär att godkännande lämnas av en behörig beslutsfattare. Begreppet företagsledning definieras i artikel 3.12 i direktivet som en tjänsteman eller anställd som har tillräckliga kunskaper om institutets riskexponering mot penningtvätt och finansiering av terrorism och som har tillräckliga befogenheter att fatta beslut som påverkar dess riskexponering. Denna person behöver inte alltid vara styrelseledamot. Det innebär att exempelvis ett godkännande ska inhämtas från någon som befinner sig på en hierarkisk nivå ovanför den som begär godkännandet. Naturligtvis måste den som godkänner ha tillräcklig kompetens och tillräckliga befogenheter för att tillgodose ändamålet med att ett särskilt godkännande ska inhämtas. Detta bör finnas klargjort i verksamhetsutövarens interna rutiner. I enlighet med vad som följer av direktivet bör i lagen framgå att behörig beslutsfattares godkännande också ska inhämtas när fråga uppkommer om att fortsätta en redan ingången affärsförbindelse. I lagen bör vidare anges att den skärpta övervakning som krävs enligt direktivet innebär att verksamhetsutövare ska tillämpa skärpt fortlöpande uppföljning av affärsförbindelsen och att övervakningen som sker i syfte att upptäcka avvikande aktiviteter och transaktioner ska ha förhöjd omfattning. I artikel 23 i direktivet anges att åtgärderna enligt artikel 20 ska tillämpas på familjemedlemmar och kända nära medarbetare till personer i politiskt utsatt ställning. Detta följer även av gällande rätt (2 kap. 7 a § penningtvättslagen) och bör framgå även i den nya lagen. 2016/17:173 8.9.2 Följden av att en person upphör att vara en person i politiskt utsatt ställning Regeringens förslag: När en person i politiskt utsatt ställning upphör att utöva en offentlig funktion ska krav på särskilda åtgärder för kundkännedom tillämpas . Därefter ska dessa åtgärder tillämpas om risken för penningtvätt eller finansiering av terrorism som kan förknippas med kundrelationen bedöms som hög. Detsamma gäller för kunder som är familjemedlemmar eller kända medarbetare till en person i politiskt utsatt ställning som upphör att utöva en offentlig funktion. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I utredningens förslag presumeras hög risk föreligga efter utgången av fristen . Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. framhåller att det är svårt att avgöra när risken kan bedömas som hög avseende en person som upphört att vara en person i politiskt utsatt ställning. Det är inte osannolikt att en sådan person därför fortsätter betraktas som en person i politiskt utsatt ställning för att verksamhetsutövaren ska vara på den ”säkra sidan”. föreslår därför att det ska införas en karenstid, förslagsvis 24 månader, under vilken personen fortfarande ska betraktas som en person i politiskt utsatt ställning. Därefter ska de särskilda åtgärderna fortsätta endast om verksamhetsutövare bedömer att risken i affärsrelationen är fortsatt hög. framför liknande synpunkter. Skälen för regeringens förslag: I artikel 22 i fjärde penningtvätts- direktivet föreskrivs vad som ska gälla när en person i politiskt utsatt ställning inte längre utövar en viktig offentlig funktion. Då ska verksamhetsutövare vara skyldiga att beakta om personen fortfarande utgör en risk och tillämpa motsvarande lämpliga riskkänsliga åtgärder tills personen inte längre anses utgöra någon specifik risk för personer i politiskt utsatt ställning. Motsvarande situation regleras i nuvarande 2 kap. 7 b § penningtvättslagen. Där anges att åtgärder som föranleds av att en person är person i politisk utsatt ställning alltid ska tillämpas från den tidpunkt då personen inte längre innehar funktionen och till dess personen inte längre anses medföra en risk för penningtvätt eller finansiering av terrorism. Det har visat sig att tillämpningen av de särskilda åtgärderna för kundkännedom avseende personer i politiskt utsatt ställning för många verksamhetsutövare varit förenad med vissa olägenheter och svårigheter. Detta motiverar att det införs tydliga och lättillämpade kriterier för att avgöra när en person inte längre ska betraktas som en person i politiskt utsatt ställning. Regeringen anser i likhet med och att detta bäst uppnås genom att det föreskrivs en tydlig karenstid och att det därefter inte ska presumeras att risken i affärsförbindelsen är förhöjd. En sådan bestämmelse indikerar också att det inte är nödvändigt att behandla alla personer i politiskt utsatt ställning som högriskkunder. I förarbetena till 2 kap. 7 a § penningtvättslagen anges att riskerna som kan förknippas med en person i politiskt utsatt ställning i de allra flesta fall finns kvar initialt, men att de avtar med tiden (prop. 2014/15:80 s. 30 f.). Riskerna kan ofta förväntas finnas kvar under åtminstone ett till . Därefter finns det mera sällan anledning att vidta skärpta åtgärder för att uppnå kundkännedom i fråga om en person i politiskt utsatt ställning, om inte en individuell riskbedömning ger skäl för det. Sammantaget gjorde regeringen i den nämnda propositionen bedömningen att skärpta åtgärder för kundkännedom bör vidtas beträffande en person i politiskt utsatt ställning efter att denna upphört att inneha sina funktioner. Regeringen anser att bedömningen i den nämnda propositionen alltjämt är relevant. Det bör i lagen därför framgå att de särskilda åtgärderna för kundkännedom ska vidtas efter det att personen i politiskt utsatt ställning upphör att utöva den viktiga offentliga funktionen. Därefter ska verksamhetsutövare göra en bedömning av risken för penningtvätt eller finansiering av terrorism som kan förknippas med kundrelationen. Endast om risken då bedöms som hög bör de särskilda åtgärderna fortsatt vidtas. I artikel 23 i direktivet anges att åtgärderna enligt artiklarna 20 och 21 ska tillämpas på familjemedlemmar och kända nära medarbetare till personer i politiskt utsatt ställning. Beträffande familjemedlemmar och kända medarbetare sker således inte någon hänvisning till artikel 22 i direktivet, där det regleras vad som ska gälla när en person i politiskt utsatt ställning upphör att utöva den viktiga offentliga funktionen. Direktivet reglerar således inte hur familjemedlemmar och kända medarbetare ska behandlas i en sådan situation. Av gällande rätt följer att när en person inte längre anses medföra en risk för penningtvätt eller finansiering av terrorism ska samma bedömning gälla avseende familjemedlemmar eller kända medarbetare till personen (2 kap. 7 b § andra stycket penningtvättslagen). Denna princip bör alltjämt upprätt- hållas. I lagen bör således framgå att särskilda åtgärder för kundkänne- dom inte ska tillämpas på familjemedlemmar eller kända medarbetare till personer i politiskt utsatt ställning när sådana åtgärder är motiverade avseende personen i politiskt utsatt ställning. Regeringen konstaterar vidare att vare sig direktivet eller gällande rätt reglerar situationen då en familjemedlem eller känd medarbetare till en person i politiskt utsatt ställning förlorar sin koppling till den personen. En känd medarbetare kan exempelvis avsluta den anställning eller det uppdrag som medfört att denne ska betraktas som känd medarbetare. Familjemedlemmar kan få en annan status exempelvis vid skilsmässa eller separation. Enligt regeringens bedömning bör risken kopplad till en kundrelation med en familjemedlem eller nära medarbetare i allmänhet anses vara lägre än risken som kan förknippas med personen i politiskt utsatt ställning. Det bör därför inte införas några särskilda bestämmelser om karenstid avseende denna situation. Om en familjemedlem eller känd medarbetare till en person i politiskt utsatt ställning förlorar sin koppling till den personen bör frågan om skärpta åtgärder fortsättningsvis ska vidtas avgöras efter en riskklassificering av kunden. 2016/17:173 8.10 Åtgärder utförda av utomstående Regeringens förslag: Åtgärder för identifiering av kunden och den verkliga huvudmannen samt inhämtande av uppgifter om affärsför- bindelsens syfte och art ska kunna ske genom att verksamhetsutövaren förlitar sig på åtgärder utförda av utomstående. Detta får endast ske om verksamhetsutövaren utan dröjsmål får del av de uppgifter som den utomstående inhämtat och på begäran kan få del av den dokumentation som ligger till grund för uppgifterna. Ansvaret för att åtgärderna är tillräckliga ligger på den verksamhetsutövare som har förlitat sig på åtgärderna. Med utomstående avses utpekade svenska och utländska verksam- hetsutövare som omfattas av penningtvättslagen eller motsvarande reglering enligt utländsk rätt. Verksamhetsutövare får inte förlita sig på åtgärder vidtagna av utomstående med hemvist i ett högrisktredjeland. Detta gäller inte när den utomstående är en filial eller ett majoritetsägt dotterbolag till en verksamhetsutövare som är etablerad inom EES, om filialen eller dotterbolaget tillämpar de gemensamma riktlinjer och rutiner som fastställts för koncernen. De förutsättningar som anger när en verksamhetsutövare kan förlita sig på kundkännedomsåtgärder utförda av utomstående ska inte gälla vid utkontraktering, agenturförhållanden eller liknande förhållanden där den utomstående ska anses vara en del av verksamhetsutövaren. Regeringens bedömning: Kraven på tillsynsmyndigheter i artikel 28 i direktivet, enligt vilka en tillsynsmyndighet under vissa förhållanden ska anse att villkoren avseende åtgärder utförda av utomstående är uppfyllda, bör genomföras genom föreskrifter av lägre valör än lag. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I utredningens förslag saknas en möjlighet att förlita sig på filialer och majoritetsägda dotterföretag till verksamhets- utövare som är etablerade inom EES när filialer och dotterföretag bedriver verksamhet i ett högrisktredjeland. I utredningens förslag saknas också en bestämmelse om utkontraktering, agenturförhållande och Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget och Fastighetsmäklarinspektionen anser att direktivet kräver att kunden ska ha hänvisats till en verksamhetsutövare från en utomstående som har utfört åtgärder för kundkännedom. Detta framgår inte av förslaget och anser att det bör införas en möjlighet att förlita sig på filialer och majoritetsägda dotterföretag till verksamhetsutövare som är baserade inom EES när filialer och dotterföretag bedriver verksamhet i ett högrisktredjeland. möjlighet ges i artikel 26.2 i direktivet. Skälen för regeringens förslag och bedömning: I artiklarna 25–29 i fjärde penningtvättsdirektivet finns bestämmelser rörande möjligheten att Syftet med dessa artiklar är enligt skäl 35 till direktivet att undvika upprepade kundidentifieringsförfaranden som leder till att affärsverksamheten drabbas av förseningar och ineffektivitet. Motsvarande bestämmelser finns i artiklarna 14–19 penningtvättsdirektiv. I gällande rätt regleras möjligheten att förlita sig på kundkännedomsåtgärder utförda av utomstående i 2 kap. 3 § fjärde stycket och 4 § penningtvättslagen. Möjligheten att förlita sig på utomståendes åtgärder för kundkännedom i fjärde penningtvättsdirektivet överensstämmer till stor del med innehållet i gällande rätt. Det finns dock skäl att göra vissa förändringar med anledning av den delvis nya regleringen i direktivet. En första förändring är att det bör införas en möjlighet för anordnare av speltjänster och kasinoverksamhet att förlita sig på åtgärder för kundkännedom som vidtagits av utomstående. Denna möjlighet bör finnas också för verksamhetsutövare som bedriver verksamhet enligt lagen (2016:1024) om verksamhet med bostadskrediter. I direktivet finns krav på att den utomstående ska ha tillstånd eller vara registrerad i ett särskilt yrkesregister. Detta krav bör därför utgå ur penningtvättslagen. Regeringen anser också att det bör förtydligas i lagen att ansvaret för att åtgärderna som vidtagits av en utomstående är tillräckliga ligger på den verksamhetsutövare som förlitat sig på en utomstående. Detta följer av artikel 25 i direktivet. Fastighetsmäklarinspektionen anser att direktivet kräver att kunden ska ha hänvisats till en verksamhetsutövare från en utomstående som har utfört åtgärder för kundkännedom. Detta framgår inte av förslaget och bör enligt inspektionen förtydligas. Begreppet hänvisning förekommer i artikel 27.2 i direktivet. Där anges att medlemsstaterna ska se till att de verksamhetsutövare som kunden hänvisas till vidtar lämpliga åtgärder för att se till att tredje part på begäran överlämnar relevanta kopior av identifierings- och kontrolluppgifter och andra relevanta handlingar om kundens eller den verkliga huvudmannens identitet. Enligt regeringens bedömning är det inte uppenbart att kravet på ”hänvisning” syftar till att innebära någon begränsning i fråga om möjligheterna att förlita sig på åtgärder för kundkännedom som vidtagits av utomstående. I skäl 35 till fjärde penningtvättsdirektivet används inte begreppet hänvisning, utan det talas om att kunden ”introduceras” till verksamhetsutövaren. I Fatfs rekommendation 17 och dess tolkningsnot, som är förebild för artiklarna 25–29 i direktivet, finns inte något krav på att kunden ska ”hänvisas” från en utomstående för att det ska vara möjligt att förlita sig på de kundkännedomsåtgärder som en utomstående vidtagit. Regeringen bedömer vidare att ett krav på hänvisning inte skulle bidra till att verksamhetsutövare får ökade möjligheter att förhindra eller försvåra penningtvätt eller finansiering av terrorism eller ha andra fördelar. Som exempel kan nämnas situationen att en person som är kund i en bank vill bli kund i ett försäkringsföretag som ingår i samma koncern som banken. Om detta sker på bankens initiativ kan kunden sägas ha ”hänvisats” till försäkringsföretaget. Om det sker på kundens initiativ och denne vänder sig direkt till försäkringsföretaget föreligger inte någon hänvisning av kunden. I båda dessa fall är det dock rimligt att försäkringsföretaget ska kunna förlita sig på åtgärder för kundkännedom som banken har vidtagit om detta bedöms vara mer effektivt än att genomföra åtgärderna på nytt. Ett krav på hänvisning skulle således utan 2016/17:173 tungt vägande skäl minska möjligheterna att förlita sig på utomstående, vilket går emot syftet att undvika att upprepade identifieringsförfaranden drabbar affärsverksamheten i form av förseningar och ineffektivitet. krav på att kunden ska ha hänvisats till verksamhetsutövaren av den utomstående bör därför inte förekomma i lagen. I direktivet framgår att verksamhetsutövare som huvudregel inte får förlita sig på åtgärder som har utförts av tredje parter etablerade i de högrisktredjeländer som identifierats av Europeiska kommissionen (artikel 26.2). Medlemsstaterna får dock göra undantag från huvudregel om den utomstående i ett högrisktredjeland är en filial eller dotterbolag till en verksamhetsutövare inom EES, om filialen eller dotterföretaget helt följer koncernens riktlinjer och rutiner anser att det vore önskvärt att införa en bestämmelse som möjliggör ett sådant undantag. anför att en olycklig konsekvens annars skulle kunna bli att en svensk advokat inte skulle kunna förlita sig på kundkännedomsåtgärder som utförts t.ex. av en svensk banks filial i ett högriskland, trots att banken måste tillämpa svensk penningtvättslagstiftning i hela koncernen. Regeringen konstaterar i likhet med att det kan finnas situationer då det skulle vara effektivt och ändamålsenligt att använda Eftersom det är begränsat till filialer och dotterbolag till verksamhetsutövare som tillämpar penningtvättslagen eller motsvarande bestämmelser i annat EES-land fullt ut, saknas skäl att anta att det skulle medföra en förhöjd risk. Sammantaget anser regeringen att möjligheten till undantag enligt artikel 26.2 i direktivet bör införas i penning- I artikel 28 i direktivet anges att medlemsstaten ska se till att den behöriga myndigheten i hemmedlemsstaten och den behöriga myndig- heten i värdmedlemsstaten ska anse att en verksamhetsutövare följer de bestämmelser som antas i enlighet med artiklarna 26 och 27 genom sitt koncernprogram, om villkoren i a–c nedan är uppfyllda. Villkoren är (a) att den ansvariga enheten förlitar sig på uppgifter som lämnas av en utomstående inom samma koncern, (b) att koncernen vidtar åtgärder för kundkännedom, följer bestämmelser om registerhållning och har program mot penningtvätt och finansiering av terrorism i enlighet med