prop · H40330 · 2017-01-10 00:00:00 — Enligt utredningen kan tredje man ha svårt att bilda sig en uppfattning om i vilken utsträckning den anhöriges handlande verkligen sker för den enskildes räkning och kommer denne till del. För att detta inte ska leda till att tredje man avstår från att rättshandla med behöriga anhöriga föreslås ett skydd för en godtroende tredje man. Flertalet remissinstanser godtar förslaget men bl.a. vid på anser att det innebär ett alltför starkt skydd för tredje man. Regeringen anser att frågan om huruvida en rättshandling faller inom behörighetens gränser bör bli förhållandevis enkel att avgöra. Ett tredjemansskydd som tar sikte på frågan om huruvida en rättshandling är sådan att den omfattas av anhörigbehörigheten framstår därför som obefogad. vid framhåller skulle ett tredjemansskydd i linje med utredningens och promemorians förslag i praktiken utvidga den anhöriges möjlighet att binda den enskilde på ett sätt som inte är motiverat. Inte endast ordinära rättshandlingar med anknytning till den dagliga livsföringen skulle bli bindande, utan även rättshandlingar som ligger utanför den sfären skulle omfattas. Det är rimligt att tredje man har ett ansvar för att känna till den lagstadgade anhörigbehörighetens gränser. Till skillnad från fullmakter finns det här inte några interna förbehåll eller liknande som begränsar den anhöriges handlingsutrymme. Tredje man får därför normalt anses ha kännedom om inom vilka ramar som en anhörig kan rättshandla. Med hänsyn till detta anser regeringen att anhörigas rättshandlingar utanför behörighetens gränser inte bör vara bindande för den enskilde. Som framgår av avsnitt 6.7 föreslår regeringen att anhöriga som agerar trots att den enskilde är beslutsförmögen eller utanför behörighetens gränser ska vara skadeståndsskyldiga mot en godtroende tredje man. Regeringens förslag: Lagförslagen ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Det behövs inte några övergångsbestäm- Utredningens förslag och bedömning överensstämmer inte med regeringens. Utredningen föreslår en övergångsbestämmelse som innebär att vanliga fullmakter som upprättats före ikraftträdandet ska ha verkan som framtidsfullmakter, om de uppfyller förutsättningarna i den nya lagen. Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot förslaget eller bedömningen. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna godtar förslaget och bedömningen eller invänder inte mot dem. 2016/17:30 håller att det krävs anpassningar, bl.a. av IT-system, inför ett genomförande av förslagen om framtidsfullmakter och behörighet för anhöriga. Skälen för regeringens förslag och bedömning Det är angeläget att den nya lagen och lagändringarna träder i kraft . För att myndigheter, banker och andra aktörer ska kunna förbereda sig inför den nya lagstiftningen är den tidigaste möjliga tidpunkten för ikraftträdande . Regeringen bedömer att det inte behövs några övergångsbestämmelser, vare sig avseende den nya lagen om framtidsfullmakter eller de nya bestämmelserna om anhörigbehörighet. Anledningen till detta är att det är fråga om nya behörighetsgrundande omständigheter, vars tillämpning inte förutsätter att förhållandet till annan lagstiftning regleras. I den utsträckning som en fullmakt som har upprättats före lagens ikraftträdande uppfyller de formkrav som ställs på en framtidsfullmakt finns det inget som hindrar att en sådan fullmakt, efter lagens ikraftträdande, tillämpas som en framtidsfullmakt. Detta bör gälla oavsett om fullmaktsgivaren blir beslutsoförmögen före eller efter lagens ikraftträdande och oavsett om godmanskap eller förvaltarskap har anordnats för den enskilde. Någon övergångsbestämmelse om detta är inte nödvändig. Regeringen bedömer att det inte heller i övrigt finns behov av övergångsbestämmelser. Regeringens bedömning: Förslagen om framtidsfullmakter och om behörighet i vissa fall för anhöriga får positiva konsekvenser för enskilda. Förslagen bedöms inte leda till några ökade kostnader för kommunerna, domstolarna eller det allmänna i övrigt. Utredningens bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans yttrar sig särskilt om utredningens bedömning i de delar som behandlas i propositionen. På ett övergripande plan menar att det är svårt att få en närmare bild av de sammantagna kostnadseffekterna, om det kommer att behövas ytterligare finansiering för att kunna genomföra förslagen och, i så fall, hur finansiering ska ske. Kommuner och Landsting pekar på vikten av att staten följer finansieringsprincipen och kompenserar kommuner för de ökade kostnader som kan bli följden av utredningens förslag i dess helhet. Promemorians bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian bedöms förslagen, i den del de avser framtidsfullmakter, initialt innebära vissa administrativa merkostnader för bl.a. överförmyndaren. Förslagen kommer också att innebära ett visst behov av utbildning av berörd personal hos kommuner och länsstyrelser. Dessa kostnader bedöms rymmas inom respektive organisations verksamhetsanslag. Förslagen bedöms inte medföra några merkostnader för domstolarna. Remissinstanserna: Flera remissinstanser, däribland ombudsmän, och kommun, godtar eller invänder inte mot bedömningen. Många remissinstanser, däribland , , , och Kommuner och Landsting, anser dock att de ekonomiska konsekvenserna av förslagen om framtidsfullmakter är underskattade. framhåller att antalet ärenden hos domstolarna kan komma att bli betydligt fler än vad som antas i promemorian och anser, i likhet med , att de nya reglerna bör följas upp. Skälen för regeringens bedömning: Med allt fler äldre i befolkningen får fler behov av hjälp med att ha hand om sig själv och sin ekonomi. I propositionen föreslår regeringen en lag om framtidsfullmakter som ett alternativ till ordningen med god man och förvaltare och som ett komplement till vanliga fullmakter. En framtidsfullmakt stärker enskildas självbestämmande och förbättrar möjligheterna för dem att planera framtiden och behålla kontrollen över frågor som är av stor betydelse i livet. Regeringen bedömer därför att möjligheten att upprätta en framtidsfullmakt kommer att få positiva konsekvenser för enskilda. Utredningen föreslår inte några nya arbetsuppgifter för överförmyndarna eller domstolarna och bedömer sammantaget att förslaget om framtidsfullmakter inte innebär några ökade kostnader för samhället. I promemorian föreslås däremot nya arbetsuppgifter för överförmyndarna. Bland annat föreslås att framtidsfullmakter ska registreras hos överförmyndaren som också ska kontrollera att formkraven är uppfyllda. I en framtidsfullmakt ska det också få föreskrivas att fullmaktshavaren ska lämna redovisning till överförmyndaren som ska göra redovisningen tillgänglig för bl.a. fullmaktsgivarens närmaste släktingar. Utredningen bedömer att den nya ordningen med framtidsfullmakter minskar behovet av godmanskap och förvaltarskap. Samma bedömning görs i promemorian. I promemorian bedöms vidare de kostnadsbesparingar som detta leder till för överförmyndarna klart överstiga deras kostnader för hanteringen av framtidsfullmakter. Förslaget om framtidsfullmakter kommer att ha positiva effekter på överförmyndarnas verksamhet genom att systemet med godmanskap och förvaltarskap avlastas. Genom att en framtidsfullmakt tas i anspråk behöver en god man eller förvaltare inte förordnas. De förslag i promemorian som innefattar arbetsuppgifter för överförmyndarna genomförs vidare endast i begränsad utsträckning. I de fall överförmyndarna kommer i kontakt med framtidsfullmakter kommer detta huvudsakligen att ske inom ramen för nuvarande verksamhet avseende godmanskap och förvaltarskap. I de utredningar överförmyndaren gör av t.ex. behovet av anordnande av sådana ställföreträdarskap kommer en eventuell framtidsfullmakt att behöva beaktas som en av flera Vid den bedömningen behöver överförmyndaren, i enlighet med nuvarande ordning, bl.a. ta ställning till om den enskildes behov kan tillgodoses på något mindre ingripande sätt. Att företrädas av en framtidsfullmaktshavare kommer att vara ett sådant sätt. behovsprövningen avseende godmanskap eller förvaltarskap kan det undantagsvis bli aktuellt för överförmyndaren att överväga om fullmakts- havaren ska förbjudas att bruka framtidsfullmakten, exempelvis om fullmaktshavaren har gjort sig skyldig till missbruk, så att en fullmakts- havare som står på tur kan träda in i stället. Detta innebär i och för sig en ny uppgift för överförmyndarna. Regeringen bedömer dock att möjligheten att förbjuda en framtidsfullmaktshavare att bruka fullmakten kommer att tillämpas endast i ett fåtal fall. Detsamma gäller förslaget att överförmyndaren ska utse en god man i händelse av att fullmaktshavaren är jävig i en särskild fråga. Med förebild i regler om god man föreslås överförmyndaren för vara behörig i de fall fullmaktsgivaren varken är folkbokförd eller upphåller sig i (jfr 11 kap. 25 § tredje stycket ). detta reservforum kommer att bli tillämpligt i mycket få fall. bakgrund bedömer regeringen att den nya ordningen med framtids- fullmakter inte innebär några ökade kostnader för kommunernas över- Som nämns ovan bör tvärtom reformen leda till att överförmyndarnas verksamhet, särskilt i fråga om godmanskap, avlastas när den nya ordningen har blivit etablerad och att reformen därför kan ha positiva konsekvenser på kommunernas överförmyn- Eftersom effekterna av de nya reglerna inte helt kan förutses avser regeringen att följa den nya ordningens genomslag på När det gäller domstolarna kommer förslaget om framtidsfullmakter att, på samma sätt som för överförmyndarna, leda till att antalet ärenden om godmanskap och förvaltarskap blir färre. Den möjlighet till rättslig prövning av en framtidsfullmakts ikraftträdande som regeringen föreslår innebär att en ny ärendetyp införs i allmän domstol. bedöms antalet domstolsärenden bli närmast försumbart. delar denna bedömning men framhåller att antalet ärenden kan bli fler än vad som antas i promemorian. Regeringens uppfattning är att det inte går att med någon säkerhet bedöma hur många domstolsärenden som blir följden av reformen. kan förväntas att framtidsfullmakter i många fall kommer att upprättas innan de ska tillämpas och att domstolsärenden om ikraft- trädande därför kommer att bli aktuella först på lite . ärenden kan ändå antas bli relativt få. Utgångspunkten är att ikraftträdan- det prövas av fullmaktshavaren och endast i undantagsfall av domstol. Det finns inte anledning att tro att domstolsprövning kommer att begäras särskilt ofta eller i onödan. Regeringen bedömer ovan att möjligheten för överförmyndaren att förbjuda en framtidsfullmaktshavare att bruka fullmakten kommer att tillämpas i mycket få fall. Med hänsyn till det kan det förväntas att endast enstaka sådana ärenden kommer att prövas i Som anförs ovan bör ordningen med framtidsfullmakter dess- utom minska antalet ärenden om godmanskap och förvaltarskap i Mot denna bakgrund anser regeringen att reformen inte kommer att innebära några ökade kostnader för domstolarna. Den anhörigbehörighet som regeringen föreslår innebär framför allt att Prop. 2016/17:30 många av de hjälpinsatser som anhöriga gör legaliseras. Eftersom de rättsliga ramarna tydliggörs underlättas anhörigas insatser och fler personer kan därmed förväntas vara beredda att rycka in för att hjälpa anhöriga. Även i detta avseende medför alltså förslagen positiva konsekvenser för enskilda. Anhörigbehörigheten innefattar inte någon prövning av behörigheten hos överförmyndaren eller i domstol. Eftersom en eventuell bristande samarbetsförmåga eller osämja mellan anhöriga bör leda till att godmanskap anordnas för den enskilde finns det, enligt regeringens bedömning, inte heller i övrigt anledning att förvänta sig att anhörigbehörigheten kommer att ge upphov till domstolsprocesser i någon beaktansvärd omfattning. Tvärtom kommer anhörigbehörigheten att minska antalet godmanskapsärenden. Inte heller i övrigt bedöms förslagen få några nämnvärda ekonomiska konsekvenser för det allmänna. Förslagen kan inte anses påverka det kommunala självstyret. Förslagen bedöms inte få några ekonomiska konsekvenser för företag. 9.1Förslaget till lag om framtidsfullmakter Genom lagen, som är ny, införs en ordning med framtidsfullmakter. Lagen inleds med att ange innebörden av en sådan fullmakt. Detta följs av bestämmelser om hur en framtidsfullmakt upprättas, vad som ska anges i fullmakten och hur den ändras eller återkallas. Därefter regleras hur en framtidsfullmakt träder i kraft. I övrigt finns bestämmelser om fullmaktsgivarens och fullmaktshavarens inbördes förhållande och deras förhållande till tredje man. Lagen avslutas med bestämmelser om insyn och kontroll av fullmaktshavarens verksamhet, vilken verkan fullmakten har och fullmaktshavarens rätt att låta någon annan rättshandla för fullmaktsgivaren. Framtidsfullmakter utgör ett komplement till vanliga fullmakter och ett alternativ till godmanskap och förvaltarskap. Lagen anknyter därför, direkt eller genom hänvisning, till bestämmelser i lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område (avtalslagen), handelsbalken och . När det gäller upprättandet och ändring av en framtidsfullmakt anknyter lagen också till bestämmelser om testamenten. Innebörden av en framtidsfullmakt 1 § En framtidsfullmakt är en fullmakt som någon (fullmaktsgivaren) ger åt en fysisk person (fullmaktshavaren) att företräda fullmaktsgivaren för det fall han eller hon på grund av sjukdom, psykisk störning, försvagat hälsotillstånd eller något liknande förhållande varaktigt och i huvudsak inte längre har förmåga att ha hand om de angelägenheter som fullmakten avser. 2016/17:30 I paragrafen, som utformas i enlighet med Lagrådets förslag, beskrivs framtidsfullmakternas innebörd. Övervägandena finns i avsnitt 5.1 och 5.3. En framtidsfullmakt är en fullmakt som är avsedd att gälla för det fall fullmaktsgivarens hälsotillstånd är sådant att han eller hon inte har förutsättningar att ha hand om de angelägenheter som fullmakten avser. Fullmaktsgivarens brist på beslutsförmåga är avgörande för om framtidsfullmakten träder i kraft och kan användas av fullmaktshavaren. Fullmaktsgivaren ska på grund av sjukdom, psykisk störning, försvagat hälsotillstånd eller liknande förhållande sakna förmåga att ha hand om de angelägenheter som fullmakten avser. Dessa medicinska kriterier överensstämmer med vad som gäller för anordnande av godmanskap och förvaltarskap (11 kap. 4 och 7 §§ ). Det kan röra sig om både kroppslig och psykisk funktionsnedsättning (jfr prop. 1987/88:124 s. 138). Exempel på sådana funktionsnedsättningar är demens och andra förvärvade hjärnskador (se t.ex. SOU 2004:112 s. 422 f. och SOU 2015:80 s. 351 f.). I jämförelse med anordnande av godmanskap är kraven i övrigt något högre ställda för att en framtidsfullmakt ska träda i kraft än för att godmanskap ska få anordnas. Fullmaktsgivaren ska på grund av sitt hälsotillstånd inte ha förmåga att ha hand om de angelägenheter som fullmakten avser; fullmaktsgivaren ska vara beslutsoförmögen. Det är alltså inte tillräckligt att personen på grund av sitt tillstånd behöver hjälp med att ha hand om sina angelägenheter. Denna skillnad hänger samman med möjligheterna att utfärda en fullmakt enligt allmänna avtalsrättsliga regler. En förutsättning för att utfärda en fullmakt enligt avtalslagen är att personen kan fatta självständiga beslut, dvs. kan förstå relevant information, överväga sina alternativ och fatta ett beslut baserat på dessa överväganden. Så länge personen kan göra det är han eller hon beslutsförmögen och kan låta sig representeras genom en vanlig fullmakt. Fullmaktsgivarens oförmåga att fatta självständiga beslut ska vara varaktig. Om någon bättring i den enskildes beslutsförmåga inte kan förväntas, är givetvis oförmågan varaktig. Om tillståndet kan antas fortgå under endast någon och fullmaktsgivaren därefter förväntas återfå sin beslutsförmåga, kan däremot framtidsfullmakten inte tillämpas. Tillfälliga tillstånd av beslutsoförmåga, exempelvis på grund av trötthet, stress, rädsla, oro, medvetslöshet eller nedsövning, innebär alltså inte att framtidsfullmakten kan användas. Vidare ska fullmaktsgivaren i huvudsak sakna förmåga att ha hand om de angelägenheter som omfattas av framtidsfullmakten för att den ska träda i kraft. Det är här fråga om en bevislättnadsregel. Beslutsförmågan i alla dess delar måste alltså inte utredas, utan det är tillräckligt att det kan konstateras att personen i huvudsak saknar beslutsförmåga beträffande de angelägenheter som framtidsfullmakten avser. Om så är fallet, träder framtidsfullmakten i kraft fullt ut. Att en person fortfarande klarar av vissa enklare eller rutinbetonade åtgärder hindrar alltså inte att framtidsfullmakten träder i kraft. Detsamma gäller om t.ex. en person med demensdiagnos sporadiskt har klara stunder. Fullmaktsgivarens tillstånd kan naturligtvis förändras . De omständigheter som ligger till grund för beslutsförmågan behöver därför omvärderas kontinuerligt av fullmaktshavaren. Se 9 § om framtidsfullmaktens ikraftträdande. Endast fysiska personer kan utses som fullmaktshavare. Juridiska personer, såsom bolag eller föreningar, kan alltså inte vara fullmaktshavare. För att underlätta bedömningen av om det finns förutsättningar att använda en framtidsfullmakt kan fullmaktsgivaren upprätta både en vanlig fullmakt och en framtidsfullmakt. Fullmaktsgivaren kan på så sätt se till att täcka sitt behov av stöd och hjälp, oavsett om och hur hans eller hennes tillstånd förändras. Att en framtidsfullmakt träder i kraft innebär inte i sig att fullmaktsgivarens rättsliga handlingsförmåga inskränks. För det krävs att förvaltarskap anordnas (se 11 kap. 7–9 §§ och 22 § avtalslagen). Om fullmaktsgivaren skulle företa rättshandlingar efter att framtidsfullmakten har trätt i kraft, kan dessa under vissa förutsättningar bli ogiltiga enligt lagen (1924:323) om verkan av avtal, som slutits under påverkan av en psykisk störning. 2 § En framtidsfullmakt får omfatta ekonomiska och personliga angelägenheter. Fullmaktshavaren ska bevaka fullmaktsgivarens rätt i de angelägenheter som framtidsfullmakten omfattar. En framtidsfullmakt får inte omfatta åtgärder som avses i 2 kap. 1 § första stycket hälso- och sjukvårdslagen (2017:000) eller 1 § tandvårdslagen (1985:125). Den får inte heller omfatta sådana frågor av utpräglat personlig karaktär som avses i 12 kap. 2 § tredje stycket . Paragrafen, som i allt väsentligt utformas i enlighet med Lagrådets förslag, innehåller bestämmelser om vad en framtidsfullmakt får omfatta. I paragrafen förtydligas också fullmaktshavarens ansvar att bevaka fullmaktsgivarens rätt. Övervägandena finns i avsnitt 5.1. Av första stycket framgår att en framtidsfullmakt får avse såväl ekonomiska som personliga angelägenheter. Det framgår också att fullmaktshavaren, i de angelägenheter som omfattas av uppdraget, ska bevaka fullmaktsgivarens rätt, vilket innebär att han eller hon har behörighet att företräda fullmaktsgivaren i dessa angelägenheter. Bestämmelserna i förevarande paragraf är avsedda att överensstämma med de områden som ett godmanskap enligt 11 kap. 4 § får omfatta, dvs. att bevaka rätt, förvalta egendom och sörja för person (se bl.a. prop. 1987/88:124 s. 139 f.). En oinskränkt framtidsfullmakt ger således fullmaktshavaren i huvudsak motsvarande ramar för sitt agerande som ett oinskränkt godmanskap ger en god man. Ekonomiska angelägenheter har sin motsvarighet i att förvalta egendom. Fullmaktsgivaren kan naturligtvis ge närmare anvisningar för förvaltningen i framtidsfullmakten men i annat fall bör som huvudregel gälla att egendomen placeras så att den är trygg och ger en skälig avkastning. Uppdraget kan avse såväl fast egendom som kontanta medel, aktier och andra tillgångar. De ekonomiska angelägenheterna omfattar också att se till att inkomster tas om hand och utgifter betalas . I ekonomiska angelägenheter ingår också att se till att myndigheter och andra aktörer har rätt uppgifter för att t.ex. kunna göra korrekta utbetalningar till fullmaktsgivaren. Till personliga angelägenheter räknas det som för en god man innefattas i att sörja för någons person. Det innebär bl.a. att se till att fullmaktsgivaren har ett lämplig 2016/17:30 boende, hemtjänst eller en kontaktperson. Gäller det däremot hyresavtal eller försäljning eller köp av en bostad, är det normalt fråga om ekonomiska angelägenheter. Till personliga angelägenheter hör också att hjälpa fullmaktsgivaren i sina kontakter med hälso- och sjukvården och den sociala omsorgsverksamheten. Många frågor som enskilda måste ta ställning till kan inte kategoriseras som enbart ekonomiska eller personliga. De går ofta i varandra. Ett sådant exempel är tillgång till färdtjänst som innebär att den enskildes kostnader för resor minskar som det bl.a. underlättar för den enskilde att förflytta sig för att kunna ta del av samhällets service. Vissa frågor innefattar också moment av rättslig karaktär, exempelvis ingående av avtal för el, telefon, tv och tidningar. Att ansöka om bidrag eller att bestrida en faktura innebär att den enskildes rätt i dessa angelägenheter bevakas av fullmaktshavaren. Eftersom en framtidsfullmakt får omfatta ett brett spektrum av åtgärder behöver fullmaktsgivaren noga överväga om och, i så fall, hur framtidsfullmakten ska avgränsas. I fullmaktshavarens ansvar att bevaka fullmaktsgivarens rätt ligger att fullmaktshavaren är behörig företrädare för fullmaktsgivaren (jfr 11 kap. 4 § och 12 kap. 2 § ). Avsikten är att i detta avseende ge fullmaktshavaren samma behörighet som en god man inom de områden som fullmakten avser. Bestämmelsen innebär bl.a. att fullmaktshavaren har rätt att deklarera för fullmaktsgivarens räkning (jfr 4 kap. 1 § skatteförfarandelagen [2011:1244]). Fullmaktshavaren är också behörig att t.ex. ansöka om sociala förmåner och bistånd enligt socialförsäkringsbalken respektive socialtjänstlagen (2001:453) och samtycka till personuppgiftsbehandling. Fullmaktshavaren är även behörig att föra fullmaktsgivarens talan, exempelvis vid domstol. Beträffande en ansökan enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, se kommentaren till förslaget till ändring av 8 § den lagen. Fullmaktsgivaren avgör själv om framtidsfullmakten ska vara oinskränkt eller om vissa frågor, t.ex. någon särskild egendom eller åtgärd, ska hållas utanför uppdraget. Vissa åtgärder kan dock aldrig ingå i en framtidsfullmakt. Enligt andra stycket undantas åtgärder inom hälso- och sjukvård och tandvård från det område som är möjligt att överlåta till en fullmaktshavare. Med hälso- och sjukvård avses åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador (se 2 kap. 1 § första stycket förslaget till ny hälso- och sjukvårdslag, prop. 2016/17:43, jfr SOU 2015:80 s. 472 f.). Med tandvård avses åtgärder för att förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador i munhålan (1 § tandvårdslagen). Fullmaktshavaren kan inte samtycka till eller på andra sätt ta ställning till olika hälso- och sjukvårdsåtgärder eller tandvårdsåtgärder för fullmaktsgivarens räkning. En fullmaktshavare kan dock naturligtvis hjälpa fullmaktsgivaren i hans eller hennes kontakter med vården. En framtidsfullmakt får inte heller avse sådana personliga frågor som anges i förslaget till 12 kap. 2 § tredje stycket . Det innebär att den inte får avse frågor om att ingå äktenskap, bekräfta faderskap, upprätta testamente eller liknande frågor av utpräglat personlig karaktär. Se vidare kommentaren till förslaget till 12 kap. 2 § . En framtidsfullmaktshavares behörighet skiljer sig i vissa fall från en Prop. 2016/17:30 god mans eller förvaltares behörighet. Det gäller i de fall det uttryckligen