prop · H40330 · 2017-01-10 00:00:00 — En grundläggande förutsättning för att fullmaktshavarens rättshandling ska binda fullmaktsgivaren är naturligtvis att framtidsfullmakten har trätt i kraft (se 9 § denna lag). Om fullmaktshavaren har överskridit sin befogenhet (dvs. särskilda inskränkande föreskrifter om vad fullmaktshavaren får göra) när han eller hon företagit en rättshandling, gäller rättshandlingen inte mot fullmaktsgivaren, om tredje man insett eller borde ha insett det rätta förhållandet (11 § första stycket avtalslagen). Har tredje man däremot varit i god tro om detta, är rättshandlingen bindande mot fullmaktsgivaren, trots att fullmaktshavaren har överskridit sin befogenhet. Om en fullmakt har återkallats och det finns särskild anledning att anta att fullmaktshavaren kommer att ingå en rättshandling med en person som är ovetande om att fullmakten inte längre gäller, ska fullmakts- Prop. 2016/17:30 givaren enligt 19 § avtalslagen om möjligt informera personen om detta. Gör fullmaktsgivaren inte det, får han eller hon inte åberopa mot en godtroende tredje man att framtidsfullmakten har upphört att gälla. Vid bedömningen av om fullmaktsgivaren borde ha informerat en tredje man bör fullmaktsgivarens situation och förutsättningar att fullgöra sin skyldighet beaktas särskilt. Om förhållandena är sådana som anges i 1 §, får fullmakten inte användas. Som Lagrådet framhåller saknar den då verkan och får därmed behandlas som återkallad vid tillämpningen av 19 § avtalslagen. Granskning av fullmaktshavarens verksamhet 23 § Fullmaktsgivaren får i framtidsfullmakten utse någon som ska granska fullmaktshavarens verksamhet. Om granskaren begär det, ska fullmaktshavaren lämna redovisning för sitt uppdrag. I paragrafen, som utformas i enlighet med Lagrådets förslag, regleras en möjlighet till extern granskning av fullmaktshavarens verksamhet. Övervägandena finns i avsnitt 5.9. Enligt första stycket får fullmaktsgivaren i framtidsfullmakten utse någon som ska granska fullmaktshavarens verksamhet, en s.k. granskare. Även en juridisk person, t.ex. en redovisningsbyrå, kan utses som granskare. Det finns inte några hinder mot att fullmaktsgivaren utser flera personer som tillsammans eller inom var sitt område ska granska fullmaktshavarens verksamhet men vilka dessa är måste framgå av framtidsfullmakten. Det kan även utses flera personer som i tur och ordning ska vara granskare. Även om det är fråga om en extern granskning, finns det inte något som hindrar att en anhörig utses som granskare. Det är lämpligt att fullmaktsgivaren i förväg vidtalar den som är tänkt att utses som granskare. Det ligger alltså på fullmaktsgivaren att avgöra om det är lämpligt att utse en granskare för att kontrollera fullmaktshavarens verksamhet. Om fullmaktsgivaren utser en granskare, är det viktigt att i fullmakten också i någon utsträckning precisera hur granskningen ska gå till, t.ex. hur redovisning ska lämnas eller om granskaren ska erhålla redovisning med viss regelbundenhet. Granskningen kan avse endast en viss fråga, t.ex. en fastighetsförsäljning eller förvaltningen av en aktieportfölj. Skulle det saknas en närmare beskrivning av uppdraget i framtidsfullmakten, är fullmaktshavarens verksamhet i sin helhet föremål för granskning. Hur fullmaktshavaren har förvaltat fullmaktsgivarens egendom är naturligtvis viktigt att undersöka vid en granskning. Angelägenheter som berör både ekonomiska och personliga förhållanden, som att den enskildes boende är ändamålsenligt och att bidrag och biståndsinsatser begärs av fullmaktshavaren, är också viktiga frågor. Om en granskare utses i framtidsfullmakten, bör fullmaktsgivaren också överväga om granskaren ska ha rätt till arvode för sitt uppdrag och, i så fall, föreskriva det i fullmakten. 2016/17:30 För det fall framtidsfullmakten inte innehåller närmare bestämmelser om granskningen föreskrivs i andra stycket en skyldighet för fullmaktshavaren att lämna en redovisning av uppdraget till granskaren, om han eller hon begär det. Rätten att begära redovisning innebär inte att granskaren måste begära redovisning från fullmaktshavaren i någon särskild form eller med viss regelbundenhet. Det bör beaktas att en begäran om redovisning kan innebär merarbete för fullmaktshavaren. Redovisning kan t.ex. begäras om det finns särskild anledning med hänsyn till de åtgärder som fullmaktshavaren vidtar. 24 § Om en granskare inte har utsetts, ska fullmaktshavaren på begäran av fullmaktsgivarens make eller sambo eller närmaste släktingar lämna redovisning för sitt uppdrag. Redovisning behöver inte lämnas oftare än en gång . I paragrafen, som utformas i enlighet med Lagrådets förslag, regleras en möjlighet till insyn i fullmaktsförhållandet om någon granskare inte har utsetts. Övervägandena finns i avsnitt 5.9. Om någon granskare inte har utsetts i framtidsfullmakten, har fullmaktsgivarens make eller sambo eller närmaste släktingar möjlighet att begära redovisning av fullmaktshavaren. Se om begreppen sambo och närmaste släktingar i kommentaren till 10 §. Den redovisning som får begäras överensstämmer med vad en granskare kan begära enligt 23 § andra stycket. Liksom i det fallet behöver en begäran om redovisning inte framställas i någon särskild form. Redovisning behöver inte lämnas oftare än en gång . Detta innebär att fullmaktshavaren inte behöver upprätta en redovisning mer än en gång . Om en sådan redovisning på begäran har upprättats, finns det dock naturligtvis inget som hindar att denna även lämnas ut till andra i den krets närstående som omfattas av paragrafen. Det bör beaktas att en begäran om redovisning kan innebär merarbete för fullmaktshavaren och extra kostnader för fullmaktsgivaren. Fullmaktsgivarens närmaste krets har inte någon skyldighet att, i avsaknad av en särskilt utsedd granskare, vidta åtgärder för att kontrollera fullmaktshavarens verksamhet, än mindre att göra det med visst intervall. Möjligheten att inhämta redovisning skapar förutsättningar för insyn i de fall information inte kan inhämtas på annat sätt, exempelvis genom samtal med fullmaktshavaren. 25 § Fullmaktshavaren ska på begäran av överförmyndaren lämna redovisning för sitt uppdrag och upplysningar om fullmaktsförhållandet och vidtagna åtgärder. I paragrafen, som utformas i enlighet med Lagrådets förslag, regleras överförmyndarens möjlighet att få information om hur fullmaktshavaren utför sitt uppdrag. Övervägandena finns i avsnitt 5.9. Oavsett om fullmaktsgivaren har utsett en granskare enligt 23 § har överförmyndaren möjlighet att begära in redovisning och upplysningar från fullmaktshavaren. Denna kontrollmekanism är t.ex. avsedd att användas när överförmyndaren på ett eller annat sätt har uppmärksammats på att det kan finnas brister i fullmaktshavarens fullgörandet av En begäran om redovisning och upplysningar kan framför allt bli aktuell inom ramen för en utredning om godmanskap enligt 11 kap. 4 § eller förvaltarskap (se 11 kap. 25 § om behörig överförmyndare). Avsikten är att möjliggöra för överförmyndaren att inhämta utredning om huruvida fullmaktsgivarens behov av hjälp och stöd tillgodoses genom framtidsfullmakten eller om godmanskap eller förvaltarskap behöver anordnas. Det ger också överförmyndaren bedömningsunderlag i fråga om att förbjuda fullmaktshavaren att bruka framtidsfullmakten enligt 26 §. Skyldigheten för fullmaktshavaren att lämna redovisning överensstämmer med vad som gäller gentemot en granskare enligt 23 §. En upplysning om fullmaktsförhållandet kan exempelvis avse framtidsfullmaktens innehåll eller i vilken utsträckning som fullmaktshavaren t.ex. har tagit ut arvode, lämnat gåvor eller gett någon annan fullmakt. Om fullmaktshavaren inte efterkommer en begäran om upplysningar eller redovisning, kan det bli aktuellt för överförmyndaren att överväga åtgärder enligt 26 § eller att ansöka om t.ex. anordnande av godmanskap. 26 § Överförmyndaren får besluta att framtidsfullmakten helt eller delvis inte längre får brukas av fullmaktshavaren, om han eller hon vid fullgörandet av uppdraget har gjort sig skyldig till missbruk eller allvarlig försummelse eller annars visat sig vara oförmögen att ta till vara fullmaktsgivarens intressen. Ett beslut enligt första stycket gäller . Beslutet får överklagas till den tingsrätt som anges i 11 § andra och tredje styckena. Vid handläggningen i domstol tillämpas i övrigt lagen (1996:242) om domstolsärenden. I paragrafen, som utformas i enlighet med Lagrådets förslag, regleras överförmyndarens möjlighet att förbjuda fullmaktshavaren att bruka fullmakten. Övervägandena finns i avsnitt 5.9. Ett förbud enligt första stycket innebär att fullmaktshavaren inte längre får bruka framtidsfullmakten. Om det inte finns någon annan fullmaktshavare utpekad, kan framtidsfullmakten inte användas (se även kommentaren till 27 §). Eftersom ett beslut enligt förevarande bestämmelse innebär ett ingrepp i ett civilrättsligt förhållande bör möjligheten utnyttjas restriktivt. Av bestämmelsen framgår därför att förutsättningar för ingripande föreligger endast vid missbruk eller allvarlig försummelse från fullmaktshavarens sida eller om denne annars är oförmögen att ta till vara fullmaktsgivarens intressen. Frågan om huruvida fullmaktshavaren exempelvis är oförmögen att ta till vara fullmaktsgivarens intressen måste bedömas i varje enskilt fall. I den bedömningen ska bl.a. fullmaktshavarens åtgärder och framtidsfullmaktens innehåll beaktas. Den som själv har god man enligt 11 kap. 4 § eller förvaltare får normalt anses oförmögen att ha hand om andras angelägenheter. Se 25 § om möjlighet för överförmyndaren att begära redovisning och upplysningar av fullmaktshavaren. Ett förbud att bruka fullmakten bör som huvudregel gälla fullmakten i sin helhet, särskilt när fullmaktshavaren har gjort sig skyldig till missbruk eller allvarlig försummelse. Om fullmaktshavaren annars visat sig vara oförmögen att ta till vara fullmaktsgivarens intressen, kan det inte uteslutas att den oförmågan endast avser vissa delar av uppdraget och att 2016/17:30 andra delar sköts utan anmärkning. I ett sådant fall kan det finnas skäl att begränsa förbudet till vissa delar av fullmakten. Ett alternativ till att förbjuda en fullmaktshavare att bruka fullmakten kan vara att i stället anordna godmanskap. Detta eftersom ett förordnande om godmanskap leder till att framtidsfullmakten blir utan verkan i de avseenden som förordnandet avser (27 §). Om det blir aktuellt att ta ställning till ett förbud att bruka fullmakten kommer det också normalt att ske inom ramen för en utredning om godmanskap eftersom överförmyndaren då kan behöva avgöra fullmaktsgivarens behov av legalt ställföreträdarskap. Ett beslut om att en fullmaktshavare inte längre får bruka en framtidsfullmakt gäller enligt andra stycket . Även om fullmaktshavaren har överklagat beslutet eller tiden för överklagande inte har löpt ut är han eller hon alltså förhindrad att bruka fullmakten från och med tidpunkten för beslutet. Ett beslut om förbud att bruka framtidsfullmakten får överklagas till tingsrätten. I fråga om överförmyndarens handläggning är förvaltningslagen (1986:223) tillämplig. Det innebär bl.a. att fullmaktshavaren som huvudregel ska få tillfälle att yttra sig innan överförmyndaren fattar beslut om att förbjuda denne från att bruka fullmakten (17 § förvaltningslagen) och att beslutet får överklagas av den som beslutet angår, om det går honom eller henne emot (22 § förvaltningslagen). Beslutet får överklagas från det att klaganden fick del av beslutet (23 § andra stycket förvaltningslagen). Vid tingsrättens handläggning tillämpas de allmänna bestämmelserna om handläggningen i lagen om domstolsärenden. Det innebär bl.a. att ett överklagande ska innehålla uppgifter om det beslut som överklagas, den ändring som yrkas, grunderna för överklagandet och de bevis som åberopas (7 § lagen om domstolsärenden). Ett beslut att förbjuda fullmaktshavaren att bruka fullmakten kan inhiberas (26 § andra stycket lagen om domstolsärenden). Se även kommentaren till 14 §. En framtidsfullmakts verkan i vissa situationer 27 § En framtidsfullmakt saknar verkan i den utsträckning godmanskap enligt 11 kap. 4 § eller förvaltarskap anordnas för fullmaktsgivaren. I paragrafen regleras fall där framtidsfullmakten saknar verkan. Övervägandena finns i avsnitt 5.8 där också Lagrådets synpunkter behandlas. En framtidsfullmakt saknar verkan om ett legalt ställföreträdarskap anordnas. Det kan tänkas att en framtidsfullmakt uppmärksammas först efter det att det har anordnats godmanskap eller förvaltarskap för den enskilde. Framtidsfullmakten är då utan verkan i den utsträckning som de angelägenheter som omfattas av framtidsfullmakten täcks av beslutet om anordnande av godmanskap eller förvaltarskap. Ett legalt ställföreträdarskap kan dock omprövas om en framtidsfullmakt upptäcks i efterhand. Om det skulle inträffa att en framtidsfullmakt förbises vid anordnandet av ett godmanskap eller förvaltarskap, uppstår frågan om huruvida den gode mannen eller förvaltaren fortfarande behövs när framtidsfullmakten upptäcks. Fullmaktshavaren eller någon annan bör uppmärksamma i första hand överförmyndaren på detta. Tingsrätten har sedan att ta ställ- ning till om det finns skäl för att besluta att godmanskapet eller förvaltar- skapet ska upphöra (se 11 kap. 19 § ). Vid den behovs- Prop. 2016/17:30 prövning som tingsrätten har att göra ska förekomsten av framtids- fullmakten, dess ändamålsenlighet och fullmaktshavarens inställning till att ta sig an uppdraget vägas in. Rätten bör i sitt beslut om anordnande av godmanskap enligt 11 kap. 4 § eller förvaltarskap anmärka i beslutet att detta tagits med insikt om att en upprättad framtidsfullmakt därigenom helt eller delvis blir utan verkan enligt förevarande bestämmelse. Det finns andra situationer då en framtidsfullmakt inte kan tillämpas. Ett exempel är om fullmaktshavaren har förbjudits att bruka framtidsfullmakten enligt 26 § och det inte finns någon annan fullmaktshavare. Ett annat exempel är om fullmaktsgivarens tillstånd förbättras i sådan utsträckning att han eller hon återfår sin beslutsförmåga. Om det uppstår en intressekonflikt mellan fullmaktsgivaren och fullmaktshavaren och det på grund av det utses en god man i en särskild fråga (17 §), medför det inte att framtidsfullmakten i övrigt saknar verkan. 28 § Om fullmaktsgivaren dör, försätts i konkurs eller får förvaltare efter det att framtidsfullmakten har trätt i kraft, tillämpas 21, 23, 24 och 26 §§ lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område. I paragrafen regleras bl.a. vad som gäller om fullmaktsgivaren avlider eller går i konkurs. Övervägandena finns i avsnitt 5.6. En förutsättning för paragrafens tillämpning är att framtidsfullmakten har trätt i kraft (se 9 §). Om fullmaktsgivaren avlider, tillämpas 21 § avtalslagen. Det innebär att framtidsfullmakten gäller trots dödsfallet, om inte särskilda omständigheter medför att den inte ska gälla. I fullmaktshavarens uppdrag får anses ingå att bibehålla egendomen tills dödsboförvaltning i egentlig mening kan ta vid. Fullmaktshavaren kan således fortsätta att vårda egendomen till dess den kan läggas under dödsbodelägarnas samförvaltning eller kommer under förvaltning av boutredningsman eller testamentsexekutor i enlighet med vad som skulle ha ankommit på en god man eller förvaltare (se 18 kap. 2 § ). Om en fullmaktsgivare försätts i konkurs, har som huvudregel en rättshandling som fullmaktshavaren därefter utför inte större verkan mot konkursboet än vad den skulle ha haft om fullmaktsgivaren själv skulle ha företagit den (23 § avtalslagen). I praktiken blir således en framtidsfullmakt utan verkan i och med konkursbeslutet. Av paragrafen följer vidare att sådana rättshandlingar som är nödvändiga för att skydda fullmaktsgivaren eller hans eller hennes konkursbo mot förlust kan fullmaktshavaren företa med bindande verkan (24 § avtalslagen). Detta gäller även om en person får förvaltare (se 27 § i denna lag om vad som annars gäller när förvaltarskap anordnas för fullmaktsgivaren). Vad som här sägs om fullmaktshavarens rätt att företa rättshandlingar tillämpas även vid rättshandlingar som företas mot fullmaktsgivaren (26 § avtalslagen). 2016/17:30 Fullmaktshavarens rätt att låta någon annan rättshandla för fullmaktsgivaren 29 § Vid tillfälligt förhinder för fullmaktshavaren att utföra sitt uppdrag får han eller hon genom skriftlig fullmakt ge en fysisk person behörighet att företräda fullmaktsgivaren i fråga om ordinära rättshandlingar med anknytning till dennes dagliga livsföring. I paragrafen regleras under vilka förutsättningar fullmaktshavaren vid tillfälligt förhinder får ge någon annan sin behörighet att företräda fullmaktsgivaren. Övervägandena finns i avsnitt 5.3. En framtidsfullmakt är ett personligt uppdrag till fullmaktshavaren. Därför kan den som grundar sin behörighet på framtidsfullmakten som huvudregel inte i sin tur ge fullmakt åt någon annan att sköta uppdraget. I paragrafen anges dock ett undantag från denna huvudregel (se 30 § om ytterligare undantag). Det avser den situationen att fullmaktshavaren är tillfälligt förhindrad att utföra uppdraget, t.ex. under en semesterresa eller en sjukhusvistelse. I en sådan situation får fullmaktshavaren utse någon som sköter uppdraget som fullmaktshavaren är förhindrad. En sådan fullmakt får endast avse ordinära rättshandlingar med anknytning till den enskildes dagliga livsföring. Vad som avses med detta anges i kommentaren till förslaget till 17 kap. 1 § . Det bör beaktas att det kan finnas specialregler som gäller i stället för denna allmänna regel om möjligheten för fullmaktshavaren att ge någon annan sin behörighet att företräda fullmaktsgivaren (se t.ex. 6 kap. 4–8 §§ skatteförfarandelagen [2011:1244] om deklarationsombud). Om den ursprunglige fullmaktshavaren utser en tillfällig ersättare, måste en eller flera fysiska personer väljas för uppdraget. Den som fullmaktshavaren i sin tur ger fullmakt till ska således direkt i fullmaktshandlingen kunna identifieras till namn och person. En juridisk person kan alltså inte utses som ersättare. En person som på detta sätt tillfälligtvis har utsetts till fullmaktshavare kan inte i sin tur delegera uppdraget till någon annan. I fråga om arvode till ersättaren tillämpas 18 kap. handelsbalken, om inte något annat anges i vidarefullmakten. Om fullmaktsgivaren i framtidsfullmakten har pekat ut en ersättare, är den personen att likställa med en vanlig framtidsfullmaktshavare och inte en ersättare enligt bestämmelsen i denna paragraf (jfr 5 § 2 och 4). 30 § Vid behov av hjälp i en särskild fråga får fullmaktshavaren genom skriftlig fullmakt ge någon annan behörighet att företräda fullmaktsgivaren. En sådan fullmakt ska vara ställd till en fysisk person. Om fullmakten avser en ekonomisk fråga, får den dock ställas till ett kreditinstitut eller ett värdepappersinstitut. I paragrafen regleras under vilka förutsättningar fullmaktshavaren i en särskild fråga får ge någon annan sin behörighet att företräda fullmaktsgivaren. Övervägandena finns i avsnitt 5.3. I första stycket anges ett undantag från huvudregeln att fullmaktshavaren inte i sin tur får ge fullmakt åt någon annan att sköta uppdraget (se 29 § om ytterligare undantag). Undantaget gäller den situationen att fullmaktshavaren får behov av hjälp i en särskild fråga, t.ex. juridiskt stöd i samband med en tvist eller i samband med en fastighetsförsäljning eller annat stöd i en fråga som kräver fackkunskap som fullmaktshavaren . 2016/17:30 saknar. Fullmaktshavaren kan t.ex. behöva hjälp med förvaltningen av den enskildes egendom. Det bör beaktas att det kan finnas specialregler som gäller i stället för denna allmänna regel om möjligheten för fullmaktshavaren att ge någon annan sin behörighet att företräda fullmaktsgivaren (se t.ex. 6 kap. 4–8 §§ skatteförfarandelagen [2011:1244] om deklarationsombud). Enligt andra stycket ska den ursprunglige fullmaktshavaren som huvudregel utse en eller flera fysiska personer som ersättare. Om fullmakten avser en ekonomisk fråga, får dock fullmakten ställas till ett kreditinstitut eller ett värdepappersinstitut. avses en bank, ett kreditmarknadsföretag och ett utländskt bank- eller kreditföretag som driver bank- eller finansieringsrörelse från filial i (se 1 kap. 5 § lagen [2004:297] om bank- och finansieringsrörelse). avser värdepappersbolag, som har fått tillstånd att driva värdepappersrörelse och utländska företag som driver värdepappersrörelse från filial i (se 1 kap. 5 § lagen [2007:528] om värdepappersmarknaden). Denna lag träder i kraft . Lagen träder i kraft . Om en fullmakt har upprättats och utformats enligt lagens regler men före lagens ikraftträdande, gäller fullmakten som en framtidsfullmakt från och med ikraftträdandet. Övervägandena finns i avsnitt 7. 9.2Förslaget till lag om ändring i 11 kap. Om god man och förvaltare 15 § En ansökan om förordnande av god man enligt 1–4 §§ eller förvaltare får göras av förmyndare, av den som ansökan avser, om han eller hon har fyllt , och av hans eller hennes make eller sambo och närmaste släktingar. En ansökan om anordnande av godmanskap enligt 4 § eller förvaltarskap får göras av dem som har nämnts, av en framtidsfullmaktshavare och av överförmyndaren. En ansökan om anordnande av förvaltarskap får också göras av en god man som avses i 4 §. När det finns anledning till det ska rätten självmant ta upp frågor om anordnande av godmanskap enligt 4 § eller förvaltarskap. Överförmyndaren har samma skyldighet när det gäller förordnande av god man eller förvaltare. I paragrafen anges vilka som får ansöka om bl.a. anordnande av godmanskap eller förvaltarskap. Övervägandena finns i avsnitt 5.8. Genom tillägget i första stycket ges en fullmaktshavare som den enskilde har utsett i en framtidsfullmakt möjlighet att ansöka om att godmanskap eller förvaltarskap anordnas för fullmaktsgivaren. Rätten är inte inskränkt till de områden som fullmaktshavaren har behörighet inom 2016/17:30 Det kan finnas flera skäl för fullmaktshavaren att ansöka om godmanskap eller förvaltarskap, t.ex. att den behörighet som framtidsfullmakten ger inte är heltäckande eller att fullmaktshavaren inte har möjlighet att fullfölja uppdraget som ställföreträdare för den enskilde. Fullmaktshavaren får ansöka om anordnande av godmanskap eller förvaltarskap även om framtidsfullmakten inte har trätt i kraft. En framtidsfullmakt saknar verkan i de avseenden som godmanskap eller förvaltarskap anordnas (se 27 § i den föreslagna lagen om framtidsfullmakter). 16 § I ärenden om förordnande av god man eller förvaltare för någon som har fyllt ska rätten eller överförmyndaren ge denna person tillfälle att yttra sig, om det kan ske. I ärenden om anordnande av godmanskap enligt 4 § eller förvaltarskap ska rätten också inhämta yttranden från den enskildes make eller sambo, barn och framtidsfullmaktshavare, överförmyndaren och vårdinrättning, om det inte är obehövligt. Yttranden ska också, om det behövs, inhämtas från andra närstående samt från den eller de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom och den eller de nämnder som utövar ledning av omsorgsverksamheten. Den som ansökan avser ska höras muntligen, om det kan ske utan skada för honom eller henne och det inte är uppenbart att han eller hon inte förstår vad saken gäller. Rätten får dock avstå från att höra den enskilde muntligen om han eller hon själv har gjort ansökan eller medgett förordnandet eller det annars finns särskilda skäl. Andra stycket gäller även i ärenden hos överförmyndaren om förordnande av god man enligt 4 § eller förvaltare. Myndigheter och inrättningar som anges i andra stycket är skyldiga att lämna sådana uppgifter som kan vara av betydelse i ärendet. Paragrafen innehåller handläggningsregler för ärenden om god man eller förvaltare. Övervägandena finns i avsnitt 5.8.