prop · H403173 · 2017-04-26 00:00:00 — Sanktionsavgiften ska som högst fastställas till det högsta av 1.två gånger den vinst som det finansiella institutet gjort till följd av regelöverträdelsen, om beloppet går att fastställa, eller 2.ett belopp i kronor motsvarande . Avgiften ska tillfalla staten. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningens förslag avviker från regeringens förslag genom att det inte innehåller några subjektiva rekvisit vid ingripande mot ett finansiellt institut som är en fysisk person. Det finns inte heller något krav på att överträdelsen ska vara av allvarlig, upprepad eller systematisk. utredningens förslag regleras vidare fastställandet av sanktionsavgiften för finansiella institut som är fysiska personer på samma grunder som Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 58 i fjärde penning- tvättsdirektivet ska medlemsstaterna se till att verksamhetsutövarna kan hållas ansvariga i enlighet med artiklarna 59–61 om de överträder bestämmelser som införts för att genomföra direktivet. innehåller de administrativa sanktioner och åtgärder som åtminstone ska kunna bli aktuella för överträdelser gällande åtgärder för kundkännedom, rapportering av misstänkta transaktioner, registerhållning och interna Dessa administrativa sanktioner omfattar bl.a. möjlighet att besluta om sanktionsavgifter (artikel 59). I medlemsstater som inte har euron som valuta ska denna beloppsgräns, när ingripande görs mot fysiska personer, utgöras av belopp som motsvarar den (artikel 59.3). De aktörer som omfattas av anmälningslagen är att betrakta som finansiella institut enligt fjärde penningtvättsdirektivets definition i Detta gäller även när verksamheten bedrivs av en fysisk Anmälningslagen innehåller inte några bestämmelser om Lagen bör därför även i förhållande till verksamhetsutövare som är fysiska personer kompletteras så att det blir möjligt för att besluta om sanktionsavgift för fysiska 2016/17:173 personers överträdelser av penningtvättslagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Frågan om införande av sanktionsavgifter mot fysiska personer har varit föremål för lagstiftning med anledning av införandet av sådana bestämmelser i revisorslagen (2001:883). I det lagstiftnings- ärendet övervägdes om införandet av sanktionsavgifter som en möjlig disciplinär åtgärd skulle leda till att förfarandet hos blir straffrättsligt i mening. Regeringen kom, efter en sammantagen bedömning, fram till att så inte var fallet. Regeringen anför bl.a. att de sanktionsavgifter som föreskrivs i revisionspaketet inte kan omvandlas till en frihetsberövande påföljd. De beslutas inom ramen för ett disciplinförfarande som syftar till att upprätthålla förtroendet för ett reglerat yrke. Åtgärden riktar sig därmed inte till allmänheten eller en större krets personer, utan till en väldefinierad yrkeskår bestående av högutbildade personer som av fri vilja har underkastat sig den tillsyn som följer med rätten att utöva revisorsyrket. Disciplinåtgärderna ska i och för sig vara avskräckande (artikel 30.2 i revisorsdirektivet) och sanktionsavgifterna kan anses ha en viss bestraffande funktion. Huvudsyftet med disciplinåtgärderna kan emellertid inte anses vara att en felande revisor ska få ett kännbart straff utan att de ska verka som ett incitament för revisorerna att följa regelverket och att skydda allmänheten från brister i revisionen (prop. 2015/16:162 s. 150). Enligt regeringens mening kan vissa paralleller dras till möjligheten att ingripa mot fysiska verksamhetsutövare genom sanktionsavgift enligt anmälningslagen. Det finns dock vissa betydande skillnader. Till skillnad från revisorer uppställs bl.a. inga särskilda kunskapskrav på de fysiska personer som utgör finansiella institut enligt anmälningslagen. Det kan vidare hävdas att den krets som omfattas av anmälningslagen inte utgör en avgränsad krets på det sätt som bedömts vara fallet avseende auktoriserade revisorer. Detta talar för att en disciplinär åtgärd skulle kunna anses vara straffrättslig i mening. Sammantaget kan det enligt regeringens mening inte anses uteslutet att ett beslut om sanktioner mot fysiska personer i egenskap av finansiella institut kan anses som straffrättsliga i mening. Under alla förhållanden kan en sanktion vid en överträdelse av penningtvättsregelverket vara mycket ingripande för den enskilda individen och detta kan i sig motivera att höga krav uppställs för att ett ingripande i form av en sanktionsavgift ska kunna komma i fråga. Ingripande bör därför endast kunna ske när överträdelsen är allvarlig, upprepad eller systematisk. I likhet med vad som föreslås vid ingripande mot fysiska personer i ett finansiellt instituts ledning bör det därutöver uppställs subjektiva rekvisit som förutsättning för att en sanktionsavgift ska kunna meddelas (se avsnitt 13.5.3). Artikel 60.4 i direktivet ställer visserligen inte upp något krav på att det införs ett subjektivt rekvisit som förutsättning för ansvar. Det finns dock enligt direktivet inget hinder för en medlemsstat att införa ett sådant villkor. Ingripande bör kunna ske vid uppsåtliga överträdelser. En nedre gräns bör enligt regeringens mening sättas vid grov oaktsamhet. Detta innebär att det endast är en mer kvalificerad form av oaktsamhet som kan träffas av en sanktion. 13.5.5Omständigheter som ska vara styrande vid beslut om sanktioner Regeringens förslag: Det ska i lagen om anmälningsplikt avseende viss finansiell verksamhet tydliggöras vilka faktorer som ska ligga till grund för valet av sanktion och för sanktionsavgiftens storlek. Lagen ska innehålla en exemplifierande uppräkning av de omständigheter som kan tillmätas betydelse. ska ta hänsyn till hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den har pågått. Särskild hänsyn ska tas till skador som har uppstått och graden av ansvar. ska i försvårande riktning beakta om den som har begått överträdelsen har gjort sig skyldig till överträdelser. I förmildrande riktning ska det beaktas om den ansvariga personen genom ett aktivt samarbete i väsentlig utsträckning har underlättat utredning samt – när en anmälan görs, uppgifter lämnas till eller överträdelsen påtalats av – det finansiella institutet upphör eller upphör med överträdelsen respektive om den fysiska personen i institutets ledning snabbt har verkat för att överträdelsen ska upphöra. När sanktionsavgiftens storlek fastställs, ska hänsyn tas till de angivna omständigheterna samt till den finansiella ställningen hos den som har begått överträdelsen och, om det går att fastställa, den vinst som har erhållits. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Av direktivet följer att när de behöriga myndigheterna fastställer typen av och nivån på administrativa sanktioner eller åtgärder ska medlemsstaterna se till att de beaktar alla relevanta omständigheter (artikel 60.4). Artikeln nämner som exempel på omständigheter som i tillämpliga fall ska beaktas överträdelsens allvarlighet och varaktighet, den finansiella ställningen för den fysiska eller juridiska person som hålls ansvarig och förluster för tredje man som överträdelsen vållat, i den mån dessa kan fastställas. Utgångspunkten enligt direktivet är således att alla relevanta omständigheter ska beaktas vid bestämmandet av typ av sanktion. Detsamma ska gälla när sanktionsavgiftens storlek bestäms. En artikel med motsvarande innehåll behandlades vid genomförandet av kapitaltäckningsdirektivet. Vid det genomförandet uttalade regeringen att det, för att främja förutsebarheten och enhetligheten i tillämpningen av bestämmelserna, är det rimligt att som utgångspunkt låta samtliga de i direktivet omnämnda omständigheterna framgå av lag. En sådan lagreglering bör vara till fördel för både tillämpande myndighet och instituten. För att inte hindra utrymmet för egna bedömningar och möjligheten att ta hänsyn till särskilda omständigheter i det enskilda fallet, bör dock lagtexten utgöra en exemplifierande uppräkning av vilka omständigheter som ska beaktas (prop. 2013/14:228 s. 238). Regeringen gör samma bedömning i förevarande lagstiftningsärende. I lagen bör således föras in en exemplifierande uppräkning av omständigheter som 2016/17:173 ska beaktas vid valet av sanktion och vid bestämmandet av sanktions- avgiftens storlek. Sanktionsföreläggande, preskription och Regeringens förslag: ska genom sanktionsföre- läggande pröva frågor om ingripanden mot ansvariga fysiska personer vid överträdelser från det finansiella institutets sida. ska genom sanktionsföreläggande även pröva vissa frågor om ingripande mot finansiella institut som är fysiska Bestämmelserna om sanktionsföreläggande, preskription och verkställighet i lagen om bank- och finansieringsrörelse ska tillämpas vid beslut enligt lagen om anmälningsplikt avseende viss finansiell Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens Utredningens förslag avviker från regeringens förslag genom att ingripande mot fysiska personer som är finansiella institut inte ska prövas genom sanktionsföreläggande. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Administrativa sanktioner ska kunna riktas inte bara mot juridiska personer utan även mot fysiska verksam- hetsutövare och fysiska personer i verksamhetsutövarens ledning. penningtvättsdirektivet lämnar till medlemsstaterna att utforma förfarandet vid beslut om sanktioner. På liknande sätt har det förhållit sig vid genomföranden av andra direktiv på finansmarknadsområdet, Vid genomförandet av det direktivet infördes bestämmelser i lagen om bank- och finansierings- rörelse enligt vilka sanktioner mot fysiska personer i ett instituts ledning ska prövas genom ett sanktionsföreläggandeförfarande. ett inledande sanktionsföreläggande kan sägas utgöra ett mellanting av domstols- och förvaltningsmyndighetsbeslut. om sanktionsförelägganden motiverades med att ramarna för beslutsförfarandet bör sättas utifrån rättssäkerhetsaspekter. hänsyn tas till rådande rättstradition när det gäller vilka uppgifter som svenska förvaltningsmyndigheter normalt ansvarar för (prop. s. 57). Ingripanden mot fysiska personer för instituts överträdelser enligt lagen om bank- och finansieringsrörelse prövas således av genom sanktionsföreläggande som, om det godkänns, blir att jämställa med en lagakraftvunnen dom. förfarande med sanktionsföreläggande kombineras fördelarna med att kunna använda domstolarnas process för bevisföring med det snabbare förfarande som ett beslut av innebär. om finansmarknaden som finns hos kommer till sin rätt, och på samma sätt som när bindande beslut fattas kan inspektionen utforma rättsbildande praxis. En ordning med sanktionsföreläggande är därför att föredra när det gäller överträdelseärenden mot fysiska personer Prop. 2016/17:173 i företagens ledningsorgan. vid ingripande mot ledningspersoner bör föras in även i anmälnings- lagen. Samma överväganden som görs ovan avseende fysiska personer i en juridisk persons ledning är relevanta vid prövningen av ingripanden mot verksamhetsutövare som är fysiska personer. Beslut om sanktionsavgifter mot sådana personer bör därför också prövas genom förfarandet med sanktionsföreläggande. Det saknas enligt regeringens mening anledning att för sanktions- avgifter som beslutas enligt anmälningslagen avvika från de principer som anges i lagen om bank- och finansieringsrörelse. Även bestämmelserna om preskription och verkställighet av beslut i anmälningslagen bör därför överensstämma med regleringen i lagen om bank- och finansieringsrörelse. Lagtekniskt bör regleringen ske genom att i anmälningslagen hänvisa till aktuella bestämmelser i lagen om bank- och finansieringsrörelse. 13.6Lagen om bank- och finansieringsrörelse och lagen om värdepappersmarknaden Regeringens förslag: Lagen om bank- och finansieringsrörelse och lagen om värdepappersmarknaden ska kompletteras med en alternativ högsta sanktionsavgift på . I lagen om värdepappers- marknaden ska beloppet knytas till eurons kurs . I lagarna ska det förtydligas att en ledningsperson kan bli föremål för sanktioner även vid allvarliga, upprepade eller systematiska över- trädelser av penningtvättslagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningens förslag avviker från regeringens förslag när det gäller avgränsningen av den personkrets som ska anses ha en ledande ställning i en juridisk person. Därutöver föreslår utredningen flera ändringar av sanktionsbestämmelserna som inte föranleder några förslag i detta lagstiftningsärende, eftersom bestämmelser som genomför penningtvätts- direktivet föreslås i prop. 2016/17:162 Nya regler om marknader för finansiella instrument (MiFID II och MiFIR). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. och Förvaltnings- rätten i synpunkter på förslaget redovisas och bemöts i avsnitten 13.3, 13.5.2 och 13.5.3. motsätter sig att ska kunna ingripa mot den som utsetts till funktionsansvarig med avseende på efterlevnaden av penningtvättsregelverket. Skälen för regeringens förslag: Av lagen om bank- och finansierings- rörelse följer att får förelägga ett kreditinstitut att vidta rättelse. får även meddela förbud att verkställa beslut eller göra en anmärkning. Om överträdelsen är allvarlig ska 2016/17:173 kreditinstitutets tillstånd återkallas eller, om det är tillräckligt, varning meddelas. kan således vidta åtgärder som uppfyller de krav som anges i artikel 59.2 a–c i fjärde penningtvättsdirektivet. kan även, utan att det införs en särskild reglering, ingripa mot kreditinstitut vid överträdelser som begås till deras förmån av vissa utpekade personer. Artikel 60.5 och 60.6 i direktivet genomförs således genom gällande rätt (se avsnitt 13.3). Av direktivet följer även krav på att tillsynsmyndigheten ska ha möjlighet att ingripa mot verksamhetsutövare genom sanktionsavgifter och krav på att vissa fysiska personer ska kunna hållas ansvariga för en juridisk persons överträdelser genom ett tillfälligt förbud att utöva vissa funktioner samt genom sanktionsavgifter. Direktivet reglerar vidare den högsta nivån på sanktionsavgiften när verksamhetsutövaren är ett kreditinstitut eller ett finansiellt institut samt vilka omständigheter som ska beaktas när de behöriga myndigheterna fastställer typen av och nivån på administrativa sanktioner (artiklarna 58.3, 59.2 d, 59.3 och 60.4). Om ett kreditinstitut har meddelats beslut om varning eller anmärkning, får besluta att institutet ska betala en ska vidare enligt 15 kap. 1 a § lagen om bank- och finansieringsrörelse ingripa mot någon som ingår i ett kreditinstituts styrelse eller är dess verkställande direktör, eller ersättare för någon av dem om kreditinstitutet har befunnits ansvarigt för en allvarlig överträdelse av penningtvättslagen. ledningsperson ska ske genom tidsbegränsat beslut om förbud att vara styrelsemedlem eller verkställande direktör, eller ersättare för någon av dem i ett kreditinstitut eller beslut om sanktionsavgift. och finansieringsrörelse reglerar även bl.a. vilka omständigheter som ska beaktas vid val av sanktion samt nivån på sanktionsavgifter och innehåller bestämmelser om sanktionsföreläggande och verkställighet av Motsvarande bestämmelser om ingripande finns i lagen om Den högsta sanktionsavgiften för en fysisk person i en verksamhets- utövarens ledning ska enligt fjärde penningtvättsdirektivet kunna uppgå till minst ett belopp som per motsvarade fem miljoner euro (artikel 59.3 b). lagen om bank- och finansieringsrörelse och lagen om värdepappers- marknaden, förutom vad avser det datum till vilket eurokursen knyts. Samma situation förelåg vid genomförandet av krishanterings- Även i det direktivet knyts beloppet för den högsta sanktionsavgiften till eurons kurs vid ett annat datum än det som anges i lagen om bank- och finansieringsrörelse och lagen om värdepappers- Vid genomförande av krishanteringsdirektivet ansåg regeringen dock att det inte var lämpligt att föreskriva att valutakursen när det gäller sanktioner för åsidosättande av skyldigheter enligt det direktivet skulle bestämmas på annat sätt än enligt gällande bestämmel- ser i lagen om bank- och finansieringsrörelse och lagen om värde- pappersmarknaden (prop. 2015/16:5 s. 740). Regeringen anförde att om en avvikande valutakurs används, skulle detta få till följd att det maximala sanktionsbeloppet blir högre eller lägre när det gäller sanktioner för åsidosättande av skyldigheter En sådan avvikelse framstod inte som motiverad och uppstod enbart till följd av att de två relevanta direktiven (kapitaltäcknings- direktivet och krishanteringsdirektivet) anger referensdatum som är knutna till tidpunkten när respektive direktiv antogs. Vidare framstod det inte som troligt att avsikten varit att sanktionsbeloppen ska skilja sig åt, eftersom sanktionsbeloppen för länder inom euroområdet är detsamma enligt båda direktiven (). Den eventuella skillnad som uppstår är endast en naturlig följd av rörelser på valutamarknaden. Mot den bakgrunden bedömde regeringen att det saknades skäl att i lagen om bank- och finansieringsrörelse och lagen om värdepappersmarknaden föra in en hänvisning till en valutakurs som skulle få till följd att det maximala sanktionsbeloppet för fysiska personer i vissa fall skulle bestämmas på ett annat sätt än enligt befintliga bestämmelser. Regeringen gör samma bedömning i det förevarande lagstiftnings- ärendet och anser således att det inte är lämpligt att i lagen om bank- och finansieringsrörelse och lagen om värdepappersmarknaden föreskriva att valutakursen när det gäller sanktionsavgift för fysiska personer för åsidosättande av skyldigheter enligt fjärde penningtvättsdirektivet ska bestämmas på ett annat sätt än enligt nuvarande bestämmelser i lagen. Det kan därutöver konstateras att prop. 2016/17:162 Nya regler om marknader för finansiella instrument (MiFID II och MiFIR) innehåller förslag till ändringar av sanktionsbestämmelserna i lagen om bank- och finansieringsrörelse och lagen om värdepappersmarknaden. Därigenom införs bestämmelser om sanktionsbeloppets högsta nivå när en överträdelse begås av ett moderföretag eller dotterföretag i en koncern. De nu behandlade lagarna lever därför i allt väsentligt sett upp till direktivets krav på sanktioner. Två kompletteringar är dock nödvändiga. För det första bör det tydligt framgå i lagen om bank- och finansieringsrörelse och lagen om värdepappersmarknaden att allvarliga överträdelser av föreskrifter som meddelats med stöd av penningtvätts- lagen ska kunna föranleda ingripanden mot ledningspersoner. I gällande rätt anges endast att överträdelser av lagen om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism ska grunda sådana ingripanden. Enligt gällande rätt anges att ingripande kan ske vid allvarliga överträdelser. I likhet med vad som föreslås i övriga lagar där sanktioner mot ledningspersoner ska kunna ske bör anges att den juridiska personens överträdelse ska vara allvarlig, upprepad eller systematisk (jfr avsnitt 13.5.3). Bestämmelsen om ingripande mot ledningspersoner bör därför förtydligas. I likhet med anser regeringen inte att kretsen av personer som kan bli föremål för personliga sanktioner bör utökas (jfr avsnitt 13.5.3). Därutöver krävs, enligt artikel 59.3 a i direktivet, att sanktionsavgiftens högsta belopp för ett kreditinstitut eller finansiellt institut alltid ska kunna uppgå till belopp motsvarande . En bestämmelse av motsvarande innehåll saknas i lagen om bank- och finansierings- rörelse och bör därför införas. Regeringen konstaterar att det i prop. 2016/17:162 Nya regler om marknader för finansiella instrument (MiFID II och MiFIR) föreslås att lagen om värdepappersmarknaden ska kompletteras med en bestämmelse enligt vilken sanktionsavgiften ska kunna bestämmas till ett belopp som per i kronor motsvarade . Lagändringen föreslås träda i kraft . 2016/17:173 Enligt regeringens bedömning saknas mot denna bakgrund skäl att föra in ytterligare en bestämmelse som innebär att sanktionsavgiften också ska kunna bestämmas till ett belopp i kronor motsvarande , utan koppling till kursen en viss dag. En sådan beloppsgräns skulle endast gälla vid överträdelser av penningtvättslagen. Fjärde penning- tvättsdirektivets krav på sanktionsavgiftens storlek i artikel 59.3 får således anses vara genomfört genom förslagen som lämnas i prop. 2016/17:162. I syfte att inte försena genomförandet av fjärde penningtvättsdirektivet bör dock en bestämmelse med motsvarande innehåll som den i den nämnda propositionen redan nu föras in i lagen om värdepappersmarknaden. Lagrådet framhåller att det i lagen om bank- och finansieringsrörelse och lagen om värdepappersmarknaden, men också lagen (2004:46) om värdepappersfonder, anges att sanktionsavgiften mot en juridisk person ska fastställas till ”högst det högsta av” de belopp som sedan anges i de aktuella paragraferna. I övriga lagförslag som lämnas i denna proposition anges att sanktionsavgiften ska ”som högst fastställas till det högsta av” de belopp som anges i de aktuella paragraferna. Lagrådet anser att det är önskvärt om samma uttryck används i alla lagar på området. Regeringen delar i och för sig Lagrådets uppfattning att det är önskvärt med en enhetlig begreppsapparat. De olika lydelser som förekommer har dock exakt samma betydelse. Därtill kommer att det i de tre lagar som nämns ovan finns andra paragrafer, som inte är föremål för ändring, med samma uttryckssätt. Det talar emot att justera ordalydelsen i de paragrafer i de angivna lagarna som är föremål för ändring. Någon ändring i det avseende som Lagrådet efterfrågar bör därför inte göras inom ramen för detta lagstiftningsärende. Lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder och lagen om viss Regeringens förslag: Lagen om förvaltare av alternativa investerings- fonder och lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter ska kompletteras genom att ges möjlighet att besluta om sanktionsavgift för juridiska personer upp till det högsta av 1. av omsättningen närmast föregående räkenskapsår eller, i förekommande fall, när fråga är om överträdelse av den nya penningtvättslagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen, motsvarande omsättning på koncernnivå, 2. två gånger den vinst som gjorts genom överträdelsen, om beloppet går att fastställa, eller 3. ett belopp i kronor motsvarande . Lagarna kompletteras också genom att ges möjlighet att ingripa mot ledningspersoner för en överträdelse av penningtvättslagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av den lagen som den juridiska personen har gjort sig skyldig till. inspektionen ska endast ingripa mot en ledningsperson om överträdelsen som den juridiska personen har gjort sig skyldig till är allvarlig, upprepad eller systematisk och ledningspersonen i fråga uppsåtligen eller av grov oaktsamhet har orsakat överträdelsen. Ett ingripande ska ske genom ett förbud att av tre till upprätthålla en ledande position i en juridisk person som driver motsvarande verksamhet eller genom beslut om sanktionsavgift. ska pröva frågor om ingripande mot lednings- personer genom sanktionsföreläggande. Sanktionsavgiften för en ledningsperson ska som högst fastställas till det högsta av 1. två gånger den vinst som personen gjort till följd av regel- överträdelsen om beloppet går att fastställa, eller 2. ett belopp som per i kronor motsvarade . Avgiften ska tillfalla staten. Det ska i lagarna tydliggöras vilka faktorer som ska ligga till grund för valet av sanktion och för sanktionsavgiftens storlek. Lagarna ska innehålla en exemplifierande uppräkning av de omständigheter som kan tillmätas betydelse. Termen straffavgift ersätts med sanktionsavgift i lagen om för- valtare av alternativa investeringsfonder.