prop · H403116 · 2017-02-28 00:00:00 — En sammanställning av remissinstansernas syn- punkter finns tillgänglig i (Ku2016/01365/KL). 3.2Utredningar och rapporter som ligger till grund för bedömningar Regeringen har bedömt att det finns ett behov av att skapa en ändamåls- enlig och effektiv organisation för förvaltning av statens fastigheter och att på lång sikt, och varaktigt, rationalisera och effektivisera statens fas- tighetsbestånd. gav regeringen en särskild utredare i uppdrag att analysera grunderna för och organiseringen av fastighetsförvalt- ningen. Utredaren lämnade sitt betänkande Staten som fas- tighetsägare och hyresgäst (2011:31). Betänkandet har remissbe- handlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 10. En sammanställning av remissinstansernas synpunkter finns tillgänglig i (S2011/03851/SFÖ). tillsatte regeringen en utredning, som antog namnet Ut- redningen om omstrukturering av statens bestånd av vissa kulturfastig- heter, i syfte att se över vilka fastigheter av kulturhistoriskt värde som staten bör äga. Utredningen lämnade betänkandet Sta- tens kulturfastigheter – urval och förvaltning för framtiden (SOU 2013:55). Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över re- missinstanserna finns i bilaga 11. En sammanställning av remissinstan- sernas synpunkter finns tillgänglig i (S2013/06142/SFÖ). fick i uppdrag att inrätta ett nationellt samordningssekretariat för digitalisering, digitalt bevarande och digital förmedling av kulturarvet (Ku2011/00242/KA). lämnade över rapporten digitalare kulturarv – Digisams verk- samhet 2011-2015 (Ku2016/00238/KL). Regeringen beslutade att ge Statskontoret i uppdrag att genomföra en utvärde- ring av verksamheten vid Digisam, samordningssekretariatet för digitali- sering, digitalt bevarande och digitalt tillgängliggörande (Ku2013/2228/KA). Statskontoret lämnade över rap- porten Redovisning av uppdrag att genomföra en utvärdering av Digisam (Ku2014/01176/KL). Rapporten har remissbehandlats. En förteckning av remissinstanserna finns i bilaga 12. Remissvaren finns tillgängliga i . I regeringsbeslut gavs i uppdrag att, med utgångspunkt i den utvärdering av verksamheten som Statskontoret genomförde (Statskontoret 2014:16), pre- sentera ett ställningstagande om sekretariatets fortsatta verksamhet efter 2015. lämnade över Rapport med ställningstagande om Digisams fortsatta verksamhet efter 2015 (Ku2014/02065/KL). Rapporten har remissbehandlats. En förteckning av remissinstanserna finns i bilaga 12. Remissvaren finns tillgängliga i . Regeringen uppdrog åt att föreslå riktlin- jer, finansiering och former för långsiktig förvaltning samt tillgänglig- görande av kulturhistoriskt värdefulla samlingar inom transportområdet. inkom med sin rapport av uppdrag att utreda förvaltning av kulturhistoriskt värdefulla samlingar inom transportområ- det (N2012/02096/TE) . gav regeringen och Statens historiska museer i uppdrag att gemensamt utveckla hanteringen av fynd från arkeologiska undersökningar (Ku2013/01342/KA). nomfördes i samråd med länsstyrelserna och andra berörda aktörer. 2015 med rapporten och mer effektiv hantering av fynd från arkeologiska undersökningar (Ku2015/01158/KL). fick i regleringsbrevet i uppdrag att ta fram en vision för hur kulturmiljöarbetet bör utvecklas till 2030. genomfördes i samverkan med länsstyrelserna och i bred dialog med 2016 med rapporten för kulturmiljöarbetet 2030 – Redovisning av regeringsuppdrag om ett offensivt och angeläget kulturmiljöarbete (Ku2016/01275/KL). fick i regleringsbrevet i uppdrag att re- dovisa och analysera hur medel som avsätts för att vårda eller tillgäng- liggöra kulturmiljön kan stärka arbetsmarknaden och bidra till hållbar Positiva effekter av medel till kulturmiljövård – Regeringsuppdrag avse- ende hur medel till vård och tillgängliggörande av kulturmiljöer kan bidra till stärkt arbetsmarknad och hållbar tillväxt (Ku2015/01674/KL). beslutade regeringen att ge i uppdrag att genomföra en omvärldsanalys och kunskapsöversikt med syftet att belysa förändringar och utvecklingstendenser i samhället som har betydelse för kulturarvsarbetet och kulturarvspolitikens utveckling (Ku2015/02358/KL). Uppdraget genomfördes i samarbete med Riksut- ställningar och i samråd med kulturarvsarbetets aktörer. ämbetet inkom med rapporten i sam- hällsutvecklingen – omvärldsanalys och kunskapsöversikt avseende kulturarvsområdet (Ku2016/01274/KL). Regeringen beslutade att ge Statens historiska museer i uppdrag att redovisa en kunskapsöversikt om mänskliga kvarle- vor vid offentliga museer (Ku2015/02553/KL). samarbete med Statens museer för världskultur. inkom med rapporten vid offent- liga museer – En kunskapsöversikt (Ku2016/01256/KL). I regleringsbrev för budgetåren 2015 och 2016 fick tillsammans med i uppdrag att gemensamt redovisa hur man i samverkan med berörda aktörer inom skogssektorn verkat för att förhindra skador på kulturmiljöer i samband Uppdraget utfördes i samråd med länsstyrel- 2016 till med rapporten av rege- ringsuppdrag om hur myndigheterna, i samverkan med berörda aktörer inom skogssektorn, verkat för att förhindra skador på kulturmiljöer i samband med skogsbruksåtgärder (N2016/03017/SK). I regleringsbrev för budgetåren 2015 och 2016 fick i uppdrag att i samarbete med Naturvårds- verket redovisa hur samverkan mellan naturvård och kulturmiljöarbete fungerar rörande förvaltningen av natur- och kulturreservat. ningen skulle bl.a. omfatta goda exempel som kan inspirera till utveck- Myndigheterna skulle även redovisa hur man Prop. 2016/17:116 avser att utveckla samverkan och stärka det gemensamma arbetet med natur- och kulturreservat. och inkom till Miljö- och med rap- porten Redovisning av uppdrag i regleringsbrev 2015 – Förvaltning av natur- och kulturreservat (M2016/00718/Nm). fick i regleringsbrevet i uppdrag att följa upp det nationella arbetet med världsarv och världsarvskonvent- ionen. I uppdraget ingick att analysera roll- och ansvarsfördelning och förutsättningarna för att förvalta världsarven. Uppdraget genomfördes i samarbete med Svenska och andra berörda aktörer. Riksan- tikvarieämbetet inkom med rapporten med världsarvskonvention – Redovisning av regeringsuppdrag att följa upp det nationella arbetet (Ku2016/01313/KL). och folkminnen fick i regleringsbrevet i uppdrag att redovisa och bedöma hur det nationella arbetet med tillämp- ningen av konvention om tryggandet av det immateriella kultur- arvet fortlöper. I uppdraget ingick att bedöma hur arbetet kan utvecklas framöver inom befintliga ekonomiska och organisatoriska ramar. Myn- digheten skulle särskilt redovisa hur minioriteter är delaktiga i arbetet. och folkminnen lämnade rapporten Det nationella arbetet med tillämpningen av konvention om tryggande av det immateriella kulturavet (Ku2016/01269/KL). fick i regleringsbrevet 2016 i uppdrag att förbereda etable- ringen av Mediakonverteringscentrum i som en gemensam resurs för storskalig digitalisering av kulturarvsmaterial. inkom med rapporten rörande Mediakonvertering- scentrum som gemensam digitaliseringsresurs för kulturarvssektorn (Ku2016/01963/KL). Statens museer för världskultur fick i regleringsbrevet i upp- drag att dels ta fram ett underlag som tydliggör vad som kan rymmas inom uppgiften avseende världens kulturer, dels redovisa vad myndig- heten kan göra för att förbättra sina ekonomiska förutsättningar och hur olika handlingsalternativ kan påverka verksamheten. Statens museer för världskultur inkom till med rapporten världskulturuppdraget (Ku2016/02191/KL) och rapporten till åtgärder för att förbättra Statens museer för världskulturs ekonomiska förutsättningar (Ku2016/02192/KL). 3.3Samråd med intressenter på området I en bred dialog med olika aktörer har regeringen fått in underlag och inspel till arbetet. Dialogen har skett i form av samråd med såväl myn- digheter som forskare och i form av s.k. sakråd med det civila samhällets aktörer. Information har även inhämtats genom ett flertal verksamhetsbe- sök såväl nationellt som internationellt. samlade ett tjugotal forskare och praktiker från kulturarvssektorn till ett rundabordssamtal 2016/17:116 (Ku2016/00326/KL). Syftet med samtalet var att ta del av befintlig kun- skap och diskutera statens insatser på kulturarvsområdet. mötte representanter från ett tjugotal organisationer från det civila samhället inom kultur- arvsområdet i två s.k. sakråd (Ku2016/01898/KL). Vid mötena diskuter- ades hur organisationerna ser på utvecklingen inom kulturarvsområdet och om kulturarvet är på väg att bli en angelägenhet för alla. höll ett särskilt sam- rådsmöte om kulturarvsfrågor med representanter från organisationer som företräder nationella minoriteter (Ku2016/01890/KL). har genomfört ett flertal dialogmöten med repre- sentanter från statliga myndigheter inom kulturarvsområdet, bl.a. ett möte om digitaliseringens betydelse på (Ku2016/01629/KL) och ett möte på om museers roll i samhället. har vid resor till och träffat representanter för museer och kulturarvsinstitutioner på respektive plats för att ta del av internationella perspektiv på kulturarvs- områdets utveckling. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets ytt- rande över de lagförslag som finns i bilaga 13. Lagrådets yttrande finns i bilaga 14. Regeringen har i huvudsak följt Lagrådets synpunkter, som behandlas i avsnitt 7.2.1, 7.2.5, 7.2.6, 7.2.8, 9.3.3, 10.6 och i författnings- kommentaren. I förhållande till lagrådsremissen görs även vissa språkliga och redaktionella ändringar. I propositionen justeras även hänvisningar till kulturmiljölagen i (2010:900). Lagrådets yttrande har inte inhämtats över detta förslag eftersom det är fråga om ändringar av rättelsekaraktär och ändringarna, både författningstekniskt och även i övrigt, är av sådan beskaffenhet att Lagrådets granskning skulle sakna betydelse. Ett organiserat samlande av äldre föremål och dokumentation av det förflutna har i , liksom i andra jämförbara länder, en lång historia och går att följa åtminstone tillbaka till 1500-talet. Vad som däremot har förändrats radikalt genom historien är i vilka syften och med vilka an- språk denna samlande och kartläggande verksamhet har bedrivits. Det är först i egentlig mening, efter , som verksamheter som liknar det vi menar med museer tog form och det är först som en idé om folket som något vars historia bör representeras i nationella institutioner uppkommer. Det är också då som det moderna samhällets typiska kunskapsformer – äm- nen som historia, etnologi, arkeologi och sociologi – kommer till. sin tur fick stor påverkan på hur äldre kulturuttryck kom att användas och Prop. 2016/17:116 tolkas. I det följande sammanfattas kulturarvsområdets framväxt som offent- ligt åtagande. Fokus ligger på det offentligas historiebruk, dvs. hur arv från tidigare generationer och föreställningar om det förflutna har an- vänts genom tiderna inom det som kom att bli dagens . Särskild uppmärksamhet ägnas de nutida kulturarvsinstitutionernas förhistoria samt etablerandet av själva kulturarvsområdet som kulturpolitiskt fält. Här beskrivs denna utveckling kortfattat som bakgrund till förslag och bedömningar i senare avsnitt. Framställningen gör inte anspråk på full- ständighet och utvecklingen kan beskrivas annorlunda med andra ut- gångspunkter. Till grund för denna sammanfattning av utvecklingen ligger flera of- fentliga utredningar och rapporter från olika myndigheter. I flera fall refereras dessa löpande men övergripande perspektiv har också hämtats från bl.a. museiutredningens betänkande Ny museipolitik (SOU 2015:89) samt från de båda kulturutredningar som lämnat sina förslag i betänkan- dena Grundanalys, Förnyelseprogram och Kulturpolitikens arkitektur (SOU 2009:16) respektive Kulturpolitikens inriktning (SOU 1995:84). 4.1Det offentliga historiebruket i äldre tid I – som då hade helt andra gränser än – började t.ex. runstenar och äldre mynt att kartläggas och samlas in, och tillkom bl.a. ett riksarkiv, ett kungligt bibliotek och ett antikvitetskollegium. De äldsta museisamlingarna i – t.ex. myntkabinettets och livrustkammarens samlingar – har också sin upprin- nelse . Viktiga delar av de samlingar av konst, natura- lier, fornminnen och antikviteter som byggdes upp under dessa tidiga perioder finns fortfarande med oss . När dessa kulturarv först sam- lades in gjordes det dock i helt andra syften än för vilka de senare kom- mit att brukas. utvecklades en statlig förvaltning i modern mening. Ett centralt riksarkiv knutet till det kungliga kansliet växte fram för att hantera den ökande mängden handlingar, och stegvis frigjordes sysslan som arkivarie från andra plikter i kansliet. Det manifesterades i en kansliordning utfärdad av Axel som bland annat föreskrev att en av kansliets sekreterare fick som uppgift att ägna sig åt vården av ”riksens archivum det nya som det gamla”. Därmed inrättades ett riksarkiv som ett särskilt ämbetsorgan inom det kungliga kansliet. Ett kungligt bibliotek grundlades redan av vasakungarna under 1500- talet. anskaffade böcker i historia, naturveten- skap och teologi samt musikalier och kartor till i . Sönerna utökade boksam- lingarna. Vasakungarna köpte i allmänhet sina böcker från utlandet, men när den lutherska läran införts tog de också hand om böcker ur de sam- 2016/17:116 lingar som beslagtogs i landets katolska kloster. bibliotekarien, , utnämndes . kom mängder av böcker och andra kulturföremål till landet genom de krigsbyten som togs under fälttågen utomlands. Böcker och handskrifter beslagtogs i kloster, kyrkor och slott i många länder på kontinenten. utfärdades även en kansliordning som stadgade att alla boktryckare i riket skulle skicka två exemplar av varje skrift de tryckt till Kungl. innan skriften spreds. främst att övervaka den nyutkomna litteraturen, snarare än att bevara den Det ena exemplaret tillföll det och det Detta bidrog till samlingar som till del fortfarande bevaras och lade grunden för dagens ordning med pliktexemplar. fick också i uppdrag att dokumentera runstenar i det dåvarande riket. Mot denna bakgrund gav 1630 sedan en kommission i uppdrag att genom resor i landet verka för insamlande och bevarande av fornminnen. XI:s förmyndarregering beslutades också en första förordning om forn- minnens bevarande, Kongl. Mayst:tz Placat och Påbudh, Om Gamble Monumenter och Antiquiteter. påbud till landets biskopar och andra kyrkliga ämbetsmän om att de skulle övervaka bestämmelserna. Här betonades dokumentation, bl.a. sades att prästerna i sin socken skulle förteckna fornminnen av alla slag, inklusive traditioner, sagor, manuskript, sigill m.m. var en förutsättning för att materialet senare skulle kunna offentliggöras "til Wårt Rijkes heder". inrättades också, på förslag av la , som ett statligt ämbetsverk för fornforsk- Första ordförande blev . skulle kollegiet ägna sig åt den gamla isländska och norska litteraturen, källorna till äldre historia och rättsvetenskap samt åt kyrko- historia och genealogi. I början hade kollegiet en livlig verksamhet. legiet reducerades till ett antikvitetsarkiv under vid sidan av det och . chef var en sekreterare, som på samma gång var riksantikvarie. De första egentliga museerna i har också sitt ursprung i sam- lingar från hovet och adeln under den nya tidens inledande period. afamiljen och adelsmännen samlade antikviteter, konst, fornsaker, mynt och inte minst vapen och rustningar. som lagt grunden till Kungliga Myntkabinettet består t.ex. av äldre mynt som lät samla in för att bevisa rätt till riksvapnet med . Livrustkammaren kan också räknas som ett av äldsta museer. att de kläder som han hade använt i fälttåg i skulle bevaras ”uthi Rust-Cammaren till en evig åminnelse”. Det var dock en- bart vid särskilda tillfällen som utvalda personer fick tillträde till sam- lingarna för att studera dem. Föremålen kunde visas upp tillfälligt som ett slags kuriosakabinett i slutna sammanhang. Själva dokumenterandet och insamlingen av märkvärdiga föremål har alltså en lång historia i . Hur verksamheterna förstods och motiv- erades var dock helt annorlunda än . Den verksamhet som bedrevs vid tiden kan knytas till den unga enhetsstatens ambitioner att legitimera sin ställning, gärna med hänvisning till det forntida mytologiserade go- tiska folket. Denna s.k. göticism och stormaktstidens politiska ambitioner gick hand i hand. Vid tiden handlade det dock knappast om en folkets historia i senare mening, utan snarare om att uppteckna kungens och de styrandes storverk och härstamning. Verksamheten ingick i en offentlig- het som i viktiga avseenden var vad man brukar kalla representativ. Kungar och stormän förevisade tecken på sin makt, men några institut- ioner för offentlig kunskapsbildning kring det förflutna fanns ännu inte. Akademierna och de första museerna Även om stormaktstidens slut innebar en viss nedgång i statens intresse för att samla in och dokumentera sin historia, fortsatte bildade privatper- soner i viss mån den antikvariska traditionen , i form av enskilda samlingar. Intresset för det förflutna kommer dock kanske främst till uttryck i det för tiden typiska inrättandet av akademier. Inom denna ram var det också en delvis ny typ av historieintresse som manife- sterades, klassicistiskt till sin karaktär och med blicken riktad mot anti- ken. inrättades 1753 som en humanistisk motsvarighet till den naturvetenskapliga Kungliga Vetenskapsakade- mien. Den blev senare en vitterhets-, historie- och antikvitetsakademi för att lämna det litterära fältet till den av nyinrättade . hade också det gamla antikvitets- arkivets verksamhet lagts samman med det . som akademierna reorganiserades ställdes dock antikvitetsarkivet under den nya och riksantikvarietjänsten förenades med sekreterartjänsten i akademin. Vit- terhetsakademien övertog då också ansvaret för de s.k. fornsakerna och myntsamlingen samt bl.a. avskrifter av medeltidsbrev. började ordet museum användas mer allmänt för att beteckna platsen där tidigare privata samlingar av värdefulla, sällsynta eller märkliga föremål gjordes tillgängliga för en bredare offentlighet, framförallt gällde detta konst och naturaliesamlingar. Det är vi kan börja tala om museer som något som inrättas i särskilda lokaler och som har den kombinerade uppgiften att samla, visa och bevara före- mål. Både Kungliga Myntkabinettet och Livrustkammaren byggde dock, som nämnts ovan, på det slags samlingar som fanns inom många kunga- hus, men det dröjde till mitten eller slutet av innan föremålen visades upp för en allmänhet. Andra institutioner kom också att öppna som museer innan det. startade Vetenskapsakade- mien sin systematiska insamling av naturalier, det vill säga föremål från naturen. Såväl vetenskapsmän som kungafamiljen samlade och skänkte föremål. En första offentlig utställning av dessa samlingar öppnade 1786. Parallellt fördes en diskussion om att visa de kungliga konstsamling- arna. I köpte en samling antika skulpturer till sitt plane- rade slott i . Efter hans död kom de i stället att bli basen till det som kom att kallas Kongl. Museum på , vilket så små- ningom blev en del av . , när be- slutade om ett årligt anslag till Kongl. Museum, kan vi skönja ett statligt engagemang i ett offentligt museiväsende i . 2016/17:116 till Kongl. Museum gav sedan även argument för ett motsvarande engagemang för naturaliesamlingarna. fick det som skulle bli samma typ av årligt statligt anslag som Kongl. Inom ramen för hovets, den centrala administrationens och universite- tens verksamhet fortsatte även samlandet av tryckalster och arkivalier. Det föregående seklet avslutades med en katastrof när , och bl.a. det lokaler i dess nord- östra flygel, 1697 förstördes i en våldsam eldsvåda. Inte kunde biblioteksverksamheten sedan flytta in i det nya Tessinska . Även därefter gick dock stor möda åt för att återuppbygga samling och själva inredningen blev inte färdig förrän framåt seklets slut. Även rikets centrala arkiv drabbades svårt av slottsbranden och endast en del av det dåvarande arkivet kunde räddas undan lågorna. och kom bestämmelser som gjorde boktryckare skyldiga att leverera ett exemplar av varje tryckt skrift till biblioteken, först till det , men senare också till universitetsbiblioteken i bl.a. och . Dessa pliktle- veranslagar gav visserligen inte mycket utbyte i början, men kom de att utgöra bibliotekens kanske viktigaste tillväxtfaktor. 4.2Ett framväxande intresse för folkets arv Rikssprängningen 1809 innebar att den svenska statsbildningen fick avträda en tredjedel av territoriet och en fjärdedel av befolkningen. Det orsakade känslor av revanschism i vissa kretsar och ett svar på det var att söka sig bakåt i historien för att finna uppbyggliga förebilder. – som blev mycket inflytelserikt i svenskt kulturliv – bildades i och drev en verksamhet baserad på nordistiska idéer och nationsbyggande fornforskning. Länge stod dessa idéer om en foster- ländsk folklig kultur i motsättning till de mer klassicistiska aka- demierna. Men de nya romantiska idéerna med fokus på en folkets kul- turutveckling vann sedermera insteg även där. Det kommer bl.a. till ut- tryck i en ny fornminnesförordning som utarbetades inom och som satte folkets historia i centrum snarare än som tidigare stormännens bedrifter. I denna anda bryter under de kommande decennierna den idéströmning fram som brukar kallas för nygöticism. Inom denna historiesyn sågs de äldre lämningarna som uttryck för en nationell folksjäl och det började talas om både folk- och fornminnen. En topografisk och antikvarisk verksamhet tog också sin början för insamlande och uppteckning av dessa. Resor understöddes av och genomfördes i olika landsändar för att samla in uttryck för en kultur som ansågs vara på väg att försvinna på en landsbygd i snabb omvandling under trycket av en frambrytande industriell utveckling. Här syns konturerna av en kultur- arvspraktik av mer modernt snitt, där känslan av uppbrott från det för- flutna ger drivkraft att bevara och värna resterna av en tidigare förment stabil kultur. Här finns också tidiga ambitioner att använda det förflutna för att läka konflikter och sår som det nya samhällets omvandlingar an- sågs ha fört med sig. Att fokus var på en folkets snarare än en överhetens historia kunde vid tiden knytas till en samhällsförbättrande ambition; kännedom om det förflutna ansågs kunna bidra till folkbildning och dygd, i sin tur medel för att komma tillrätta med tidens uppslitande sociala frågor. Att folket delade en historia och att detta skulle återspeglas i dess politiska organi- sation – själva idén om nationalstaten där språk, arv och kultur ska sam- manfalla med statens territorium – var vid tiden också en revolutionär princip som gick hand i hand med ett avståndstagande från tidigare ”mångnationella” imperier styrda av furstefamiljer. I tog sig dessa idéer bl.a. uttryck i skandinavismen som blandade tankar om en skandinavisk kulturell samhörighet med radikala politiska idéer om bl.a. utvidgad rösträtt. Även sedan skandinavismen i dess politiska form försvunnit behöll dessa synsätt bl.a. sitt inflytande i grupper som var viktiga för skapandet av de moderna kulturarvsinstitutionerna. växte det moderna, industrialiserade fram. Många flyttade från landsbygden till städerna och under seklets andra hälft tog emigrationen från till fart. Den obli- gatoriska folkskolan hade inrättats 1842 vilket gett nya möjligheter att sprida kunskaper och gemensamma föreställningar. Inte minst genom framväxten av institutioner som pressen och den växande bokmarknaden skapades en mer livaktig offentlighet där föreställningar om en nationell gemenskap formades. Viktiga roller i denna nationsformering spelades också av museer och publika evenemang som industriutställningar, jubi- leumsfester och ceremonier av olika slag. Kulturminnesvården och den lokala kulturen Samhällets seder och bruk ändrades i hög takt och många ville göra något för att rädda kvar en del av det gamla. Det ut- vecklades ett i bredare kretsar förankrat intresse för olika slags forn- minnen.