prop · H403222 · 2017-09-05 00:00:00 — Av NJA 2008 s. 946 får dock anses framgå att spridning av olovliga bildupptagningar enligt gällande rätt inte är straffbart som ofredande. Om de uppgifter som sprids är sekretessbelagda kan röjande av uppgifterna vara straffbelagt som brott mot tystnadsplikt (20 kap. 3 §). vissa situationer kan även bestämmelser om barnpornografibrott (16 kap. 10 a §) och olaga våldsskildring (16 kap. 10 c §) bli tillämpliga, även om dessa utgör brott mot allmän ordning och inte primärt har den personliga integriteten som skyddsintresse. Utanför finns straffbestämmelser som skyddar den personliga integriteten även i bl.a. personuppgiftslagen. att skydda människor mot att deras personliga integritet kränks genom behandling av personuppgifter (1 §). och rådets direktiv /46/EU om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (dataskyddsdirektivet). I 13 § finns ett förbud mot behandling av känsliga personuppgifter. avses personuppgifter som avslöjar ras eller etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse, medlemskap i en fackförening eller uppgifter som rör hälsa och sexualliv. I 5 a § finns den s.k. missbruksregeln som innebär undantag från ett flertal av lagens bestämmelser vid behandling av personuppgifter i ostrukturerat material. Sådan behandling får dock inte innebära att den registrerades personliga Av 49 § framgår att den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet behandlar känsliga personuppgifter eller uppgifter om lagöverträdelser och dylikt i strid med missbruksregeln döms till böter Om brottet är grovt döms till fängelse I ringa fall döms inte till ansvar. Av 7 § andra stycket framgår vidare att missbruksregeln inte ska tillämpas på sådan behandling av personuppgifter som sker uteslutande för journalistiska ändamål eller konstnärligt eller litterärt skapande. känsliga personuppgifter för sådana ändamål omfattas alltså inte av straffansvar även om behandlingen innebär en kränkning av den registrerades personliga integritet (jfr även NJA 2001 s. 409). Frågan om ansvar för spridning av integritetskänsliga bilder och uppgifter har varit föremål för lagstiftarens överväganden . års hade i uppdrag att utreda frågor om ett förstärkt integritetsskydd på personrättens område. Kommittén resonerade i sitt slutbetänkande Privatlivets fred (SOU 1980:8) kring frågan om ett generellt skydd mot spridning av privata Av betänkandet framgår att det fanns tre olika uppfattningar självsaneringslinjen och ersättningslinjen) utan att det förelåg en majoritet för någon av dessa. Enligt lagstiftningslinjen som även omfattades av kommitténs ordförande, borde det införas en generell straffbestämmelse i 5 kap. om kränkning av privatlivets fred genom att lämna vissa slags uppgifter om annans privata angelägenheter. Betänkandet Privatlivets fred överlämnades av regeringen till ”för att beakta vid uppdragets fullgörande”. Utredningen avrådde i betänkandet yttrandefriheten (SOU 1983:70) från att man lagstiftningsvägen skulle förstärka integritetsskyddet på något av de sätt som hade diskuterats inom 1986/87:151 om ändringar i tryckfrihetsförordningen m.m. (s. 44) anslöt utredningens bedömning att det inte borde införas någon kriminalisering av kränkning av privatlivets fred. propositionen uttalade att det inte var påkallat med några åtgärder från statsmakternas sida i syfte att undvika publicitetsskador m.m. för enskilda. Det var dock enligt utskottet angeläget att regeringen noggrant följde utvecklingen och återkom med förslag till åtgärder om det visade sig nödvändigt (bet. 1987/88:KU36). Även hade i uppdrag att överväga om det, vid sidan av då befintlig lagstiftning, behövdes generellt tillämpliga bestämmelser till skydd för den personliga integriteten. Kommittén övervägde att införa en generell ansvarsbestämmelse som träffar den som på ett oförsvarligt sätt kränker någon annans personliga En sådan bestämmelse skulle dock enligt kommittén inte vara Bristen på precision i straff- eller skadeståndsstadgandet skulle göra det svårt för medborgarna att veta om ett visst beteende är tillåtet eller inte. I praktiken skulle det enligt kommittén bli en uppgift för domstolarna att ganska fritt och utan närmare vägledning av lagtexten bedöma om en kränkning är tillräckligt allvarlig för att medföra ansvar. Ett annat skäl mot en generell bestämmelse om ansvar vid angrepp på annans rätt till integritet var enligt kommittén att det torde vara svårt att få allmän acceptans för en sådan utvidgning av det förbjudna området, i synnerhet om ett förslag i den riktningen uppfattas som en inskränkning Kommittén ansåg i stället att det var mest tillrådigt att ställa in siktet på områden där behovet var särskilt påfallande, vilket Kommittén lämnade också i sitt slutbetänkande Skyddet för personliga integriteten – bedömningar och förslag (SOU 2008:3) ett Prop. 2016/17:222 förslag till en straffbestämmelse om olovlig fotografering. bl.a. av remissutfallet föreslogs i departementspromemorian Olovlig fotografering (Ds 2011:1) en i förhållande till kommitténs förslag något annorlunda utformad straffbestämmelse. Förslaget i den promemorian låg slutligen till grund för den bestämmelse om kränkande fotografering i 4 kap. 6 a § som trädde i kraft . Behovet av att generellt stärka skyddet för enskildas personliga integritet och privatliv i TF och YGL övervägdes även av . konstaterade i sitt slutbetänkande En översyn av tryck- och yttrandefriheten (SOU 2012:55) att det i svensk rätt finns begränsningar i skyddet för den enskildes privatliv och att det lagstiftningsmässiga skyddet vid en internationell jämförelse framstår som relativt svagt. Enligt kommitténs analys förekommer sådana allvarliga integritetskränkningar som kan motivera en särskild straffbestämmelse endast i mycket begränsad omfattning inom det grundlagsskyddade området och något förslag till ny straffbestämmelse om integritetsskydd i grundlagarna lämnades därför inte. Däremot fanns det enligt kommittén ett tydligt behov av en generell straffbestämmelse utanför det grundlagsskyddade området. Kommittén gjorde därför bedömningen att det finns skäl för regeringen att överväga en sådan straffbestämmelse. Kommitténs ordförande reserverade sig mot bedömningen att det inte borde införas en straffbestämmelse om skydd för privatlivet och lämnade ett eget förslag till en sådan bestämmelse som även skulle gälla på det grundlagsskyddade området. 5.3Lagstiftningen i de andra nordiska länderna I samtliga nordiska grannländer finns bestämmelser som i vissa fall förbjuder spridning av integritetskänsliga bilder eller andra uppgifter. I danska straffeloven finns bestämmelser om frids- och ärekränkningar. Det är bland annat straffbart att orättmätigt vidarebefordra meddelanden eller bilder om annans privata förhållanden eller i övrigt bilder av någon under omständigheter som uppenbart kan begäras undandras offentlighet. Straffet är böter eller fängelse . Gränsen för vilka upplysningar och bilder som kan antas beröra någons personliga förhållanden kan inte dras oberoende av yttrandets art eller kretsen inom vilken spridningen sker. Exempel på när privatlivet normalt bör skyddas är interna familjeförhållanden, sexuella förbindelser, sjukdomar, förlovningar, skilsmässor, självmordsförsök, privata stridigheter, skattefrågor och insolvens. Det förutsätts dock att upplysningen har karaktärens av en frids- eller ärekränkning. Bestämmelsen kräver att uppgifterna har vidarebefordrats. Det räcker alltså inte med en förevisning av bilder om den inte har karaktären av en vidarebefordran av ett meddelande. I kravet på att gärningen ska ha begåtts orättmätigt ligger en försvarlighetsbedömning, om ett berättigande kan följa av en skyldighet att uttala sig, ett allmänintresse eller hänsyn till eget eller annans bästa. En annan gräns dras av artikel 10 i Europakonvention (rätten till yttrandefrihet) som måste vägas mot artikel 8 (rätten till privatliv). Den centrala bestämmelsen i finsk strafflag gäller spridande av information som kränker privatlivet. Enligt bestämmelsen är det straffbart att obehörigen genom ett massmedium eller genom att på annat sätt som är tillgängligt för ett stort antal människor framföra en uppgift, antydan eller bild som gäller någons privatliv om gärningen är ägnad att orsaka skada eller lidande för den kränkte eller utsätta honom eller henne för missaktning. Straffet för spridande av information som kränker privatlivet är böter. För grovt spridande av information som kränker privatlivet är straffet böter eller fängelse i högst . Bedömningen av om ett brott är grovt görs utifrån en helhetsbedömning, vid vilken det särskilt ska beaktas om spridandet orsakat stort lidande eller särskilt stor skada. Skyddet för privatlivet omfattar enligt förarbetena sådant som inte berör andra än vederbörande själv och som människor i allmänhet inte vill ska komma till utomståendes kännedom. I första hand omfattas information om t.ex. människorelationer, sexualliv och hälsotillstånd. Skada i den mening som avses i bestämmelsen är inte begränsad till ideella skadeföljder utan kan även vara av ekonomisk natur. För att en gärning ska vara straffbar ska den vara obehörig. En gärning är inte obehörig om den som framfört en uppgift haft rätt att sprida informationen. Det anses inte som spridande av information som kränker privatlivet att framföra en uppgift m.m. som gäller en persons privatliv som verkar inom politiken, näringslivet eller i en offentlig tjänst eller offentligt uppdrag om uppgiften kan påverka bedömningen av personens förfarande i uppdraget och framförandet behövs för behandlingen av någon samhälleligt betydelsefull sak. Det anses inte heller som spridande av information som kränker privatlivet att lämna information om en fråga som det är av vikt från allmän synpunkt att den behandlas, om informationen med hänsyn till dess innehåll, andra personers rättigheter och övriga omständigheter inte tydligt överskrider det som kan anses godtagbart. Skiljelinjen mellan ärekränkning och spridande av information som kränker privatlivet är att ärekränkning tar sikte på falska uppgifter medan spridande av information som kränker privatlivet gäller sanna uppgifter. I finns det flera bestämmelser som på olika sätt kriminaliserar spridning av bilder och filmer med integritetskänsligt innehåll. Den viktigaste bestämmelsen är den om kränkning av privatlivets fred. Den straffbelagda gärningen består i att genom offentligt meddelande kränka privatlivets fred. Straffet är böter eller fängelse i högst . Bestämmelsen straffbelägger offentliggörande av upplysningar om andras personliga förhållanden om det sker utan samtycke från den som berörs. Personliga förhållanden omfattar bl.a. en persons relation till andra människor (t.ex. romantiska förbindelser), en persons erfarenheter Prop. 2016/17:222 (sjukdomar, psykiska problem och sexuella relationer) och information om kroppsliga kännetecken (ärr och funktionsnedsättningar etc.). För att bestämmelsen ska tillämpas måste upplysningarna som sprids normalt vara av viss grad av känslighet. Kärnområdet för bestämmelsen är sanna uppgifter som kränker privatlivets fred. Kränkning av privatlivets fred föreligger när ett meddelande p.g.a. sin privata natur inte bör göras känt för allmänheten. Det behöver inte vara nedsättande eller Genom rekvisitet ”kränker” uppställs dock ett krav på att gärningen ska vara rättsstridig för att vara straffbar. Rätten till diskretion är inte absolut och skyddsintresset måste vägas mot hänsynen till yttrandefriheten. Vid bedömningen av om gärningen är straffbar är det av betydelse om de förhållanden som gjorts offentliga har ett allmänintresse och om den person som omtalas har centrala funktioner. De konkreta omständigheterna som föranlett spridning kan också vara av betydelse. Enligt den isländska strafflagen är det straffbart att offentliggöra någon annans privata förhållanden om det inte finns tillräcklig anledning att rättfärdiga offentliggörandet. Straffet är böter eller fängelse i högst . 5.4Det straffrättsliga skyddet mot spridning av integritetskänsliga uppgifter behöver förstärkas Regeringens bedömning: Det straffrättsliga skyddet mot spridning av integritetskänsliga uppgifter behöver förstärkas. Utredningens bedömning stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: En stor majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inte några synpunkter på utredningens bedömning. anser dock att tillämpningen av redan existerande straffbestämmelser i första hand bör effektiviseras. Skälen för regeringens bedömning: Möjligheterna till elektronisk kommunikation och internets utveckling har ökat förutsättningarna för att kommunicera med andra människor och att sprida och tillgodogöra sig Denna utveckling har varit positiv för både samhället och innebär de nya sätten att kommunicera och sprida information risker för integriteten. Eftersom uppgifter som sprids kan förbli tillgängliga , kan spridning av privata uppgifter leda till stora skadeverkningar och ett stort personligt lidande. Det ställer som ovan redovisats krav på lagstiftaren att ingripa mot oacceptabla integritetsintrång av olika slag (se avsnitt 4.2). Trots de skadeverkningar som spridning av integritetskänsliga uppgifter kan medföra finns det inte i svensk rätt något generellt förbud för enskilda mot att lämna eller sprida sådana uppgifter om andra. fall kan spridning av nedsättande uppgifter eller integritetskänsliga bilder straffas som t.ex. förtal eller som brott mot personuppgiftslagen. Personuppgiftslagen upphör att gälla , då 2016/17:222 och rådets förordning (EU) 2016/679 av om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG (allmän dataskyddsförordning) börjar tillämpas. Dataskyddsförordningen innehåller visserligen bestämmelser om administrativa sanktionsavgifter för hantering av personuppgifter i strid med förordningen. Förordningen gäller dock inte sådan behandling av personuppgifter som en fysisk person utför som ett led i verksamhet av rent privat natur, t.ex. aktivitet i sociala nätverk. Den hindrar inte heller medlemsstaterna från att fastställa regler om andra sanktioner. Som framgår av avsnitt 5.1 täcker det straffrättsliga skyddet mot spridning av integritetskänsliga uppgifter endast in vissa former av uppgiftsspridning. Den nuvarande regleringen har dessutom till stor del tillkommit i en annan tid och med delvis andra utgångspunkter och skyddsintressen. Det har konstaterats att det lagstiftningsmässiga skyddet i för den enskildes privatliv vid en internationell jämförelse sammantaget framstår som relativt svagt (se t.ex. SOU 2012:55 s. 439). Flera domar från , t.ex. Peck mot (no. 44647/98, dom ) och mot (no. 42716/02, dom ), har tydliggjort att spridning av uppgifter kan innebära ett intrång i privatlivet som medlemsstaterna har en positiv skyldighet att skydda enskilda mot. Det är enligt regeringen tydligt att åtaganden enligt kräver att skyddet för privatlivet mot spridning av integritetskränkande bilder och uppgifter stärks. I likhet med utredningen och anser regeringen mot denna bakgrund att det finns ett tydligt behov av en ny straffbestämmelse som skyddar den personliga integriteten utanför det grundlagsskyddade området. En sådan straffbestämmelse, som skulle ta sikte på allvarligare fall av intrång i privatlivet genom spridning av integritetskänsliga uppgifter, skulle också fylla en viktig normbildande funktion. 5.5En straffrättslig reglering mot intrång i privatlivet genom spridning av integritetskänsliga uppgifter Regeringens förslag: Ett nytt brott införs i 4 kap. . Regleringen ska träffa den som gör intrång i någon annans privatliv genom att sprida –bild på eller annan uppgift om någons sexualliv, –bild på eller annan uppgift om någons hälsotillstånd, –bild på eller annan uppgift om att någon har utsatts för ett brott som innefattar ett angrepp mot person, frihet eller frid, –bild på någon som befinner sig i en mycket utsatt situation, eller –bild på någons helt eller delvis nakna kropp. Straffansvar ska gälla endast om spridningen är ägnad att medföra allvarlig skada för den som bilden eller uppgiften rör. dömas till ansvar om gärningen med hänsyn till syftet och övriga omständigheter var försvarlig. Utredningens förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens även om den lagtekniska utformningen avviker från regeringens förslag i vissa delar. Utredningen föreslår i en avslutande punkt att även spridning av annan liknande bild eller uppgift om någons privatliv ska vara straffbelagd. Remissinstanserna: Ett flertal remissinstanser, bl.a. ombudsmän, , Hovrätten över och , , , , , , , , och , tillstyrker eller har inte några invändningar mot förslaget. Vidare tillstyrker ett stort antal remissinstanser, t.ex. , , , , , , , Konstnärliga och litterära yrkesutövares samarbetsnämnd (KLYS) och Roks, att en ny straffbestämmelse införs men förordar vissa förtydliganden och förändringar i den föreslagna straffbestämmelsen. avstyrker att olaga integritetsintrång införs för traditionella massmedier som public service-företagen på radio- och tv-området, för vilka det finns ett väl fungerande självsaneringssystem. Beträffande vilka sorters uppgifter som bör omfattas av ett spridningsbrott påpekar att en uppräkning riskerar att bli normerande, vilket enligt hovrätten kan begränsa tillämpningsområdet på ett inte sätt som inte är avsett. , som välkomnar uppräkningen, efterlyser tillsammans med ett förtydligande av vad som avses med att någon blivit utsatt för ett ”allvarligt brott”. I likhet med bl.a. och anser även att det bör klargöras vad som avses med ”befinner sig i en mycket utsatt situation” i utredningens förslag. och Kammarrätten i anser att även andra uppgifter än bilder bör omfattas av den punkt som avser skildring av någon som befinner sig i en mycket utsatt situation. , , och anser att straffbestämmelsen genom hänvisningen till ”annan liknande bild eller uppgift om någons privatliv” får ett för brett och vagt tillämpningsområde och att punkten bör utgå. även att ”bild” i uppräkningen generellt bör ersättas med ”fotografisk bild” och att ”eller annan uppgift” bör utgå ur punkterna om sexualliv, hälsotillstånd och att någon utsatts för ett allvarligt brott. Även anser att uppräkningen i bestämmelsens tillämpningsområde bör göras betydligt mer begränsad. anser att rekvisitet uppgift inte är tillräckligt tydligt för att leva upp till de krav på bestämdhet som följer av legalitetsprincipen. RFSL föreslår att uppgifter om sexualliv och hälsotillstånd i uppräkningen bör ersättas med uppgifter om någons sexuella läggning, könsidentitet eller könsuttryck. och Roks påpekar i fråga om det föreslagna skaderekvisitet att ”kännbar skada” inte är något entydigt begrepp och 2016/17:222 anser att det bör förtydligas att vad som avses är ”psykiskt lidande eller annan kännbar skada”. och föreslår att endast gärningar som kan medföra ”allvarlig skada” ska omfattas av straffansvar. framhåller vikten av att det tydliggörs hur ”kännbar skada” förhåller sig till bestämmelsen om grovt förtal i 5 kap. 2 § andra stycket där det särskilt ska beaktas om gärningen var ägnad att medföra allvarlig skada för den som uppgiften avser. I fråga om kretsen av personer som en integritetskänslig uppgift kan anses röra avstyrker , och förslaget att bilder och uppgifter på barn i vissa fall ska kunna anses röra även föräldrarna. Kammarrätten i ifrågasätter om lagtexten medger att t.ex. obduktionsbilder på barn kan utgöra intrång i föräldrarnas privatliv. anser att bilder och uppgifter på föräldrar även bör kunna utgöra intrång i barnets privatliv i vissa undantagsfall. Skolinspektionen konstaterar att spridning av bilder på ett barn, som befinner sig i en utsatt skolmiljö, kan medföra skador även för barnets syskon och anser att det bör utredas vidare om en bild på barnet kan anses röra även syskonen. Avseende straffbestämmelsens placering anser och att det nya brottet lämpligen bör placeras i 5 kap. . Unizon och uttalar beträffande gärningar som innebär spridning av material av sexuell karaktär att dessa ska regleras särskilt och placeras i 6 kap. tillsammans med övriga sexualbrott. Beträffande spridningsrekvisitet anser och Friends att det bör förtydligas vad som avses med ”fler än ett fåtal personer”. pekar på att det kan uppkomma allvarliga skador även vid en mycket begränsad spridning inom t.ex. en familjekrets eller till en arbetsgivare och att det framstår som motsägelsefullt att kriminaliseringen inte ska omfatta spridning i en helt privat krets som riktad spridning till en familjekrets är en omständighet som kan göra brottet grovt och att lagförslaget bör förtydligas i detta avseende. När det gäller övriga frågor om avgränsningen av det straffbara området ifrågasätter om det inte bör komma till tydligare uttryck i lagtexten att straffansvar endast gäller spridning av uppgifter mot den andres vilja, exempelvis genom att det anges att spridningen ska ske olovligen. anser att det bör övervägas en begränsning av straffansvaret för ringa fall. Hovrätten över och konstaterar att straffbestämmelsen endast avser spridning av sanna uppgifter och anser att det finns anledning att särskilt överväga de gränsdragningsproblem som kan uppkomma med anledning av att oaktsamma gärningar inte ska vara straffbara. Hovrätten anser vidare att även spridning av falska uppgifter kan medföra intrång i den enskildes privatliv. Friends och Unizon pekar dock på att spridning av mycket privata uppgifter kan leda till stora personliga konsekvenser och stort personligt lidande för den utsatte och anser att även grovt oaktsamma gärningar bör vara straffbara. Skälen för regeringens förslag En straffbestämmelse bör omfatta intrång i privatlivet som sker genom spridning av integritetskänsliga bilder och andra uppgifter När privata uppgifter sprids mot någons vilja – eller i vart fall utan dennes giltiga samtycke – sker det ett intrång i den personliga integriteten hos den person som uppgiften rör. Det kan beskrivas som en personlig förlust där något som var en del av den enskildes privata sfär går förlorat och blir tillgängligt för andra utom den enskildes kontroll. Ett intrång i någons privatliv, dvs. den privata sfär som tillkommer varje levande människa, genom spridning av integritetskänsliga uppgifter kan ske på många olika sätt och avse olika slag av uppgifter. De integritetsintrång som bör omfattas av straffansvar sker genom att bilder och andra uppgifter sprids. För att en kriminalisering av spridning av uppgifter ska vara befogad krävs att den avgränsas till sådana fall där behovet av rättsskydd är särskilt stort. En fråga av betydelse för avgränsningen är i hur stor krets en uppgift måste spridas för att omfattas av straffansvar. Utredningen föreslår med förebild i straffbestämmelsen om hets mot folkgrupp att en uppgift ska anses spridd om den är tillgängliggjord för fler än ett fåtal personer. I straffbestämmelsen om hets mot folkgrupp – som är ett brott mot allmän ordning – framstår det som naturligt att från det straffbara området utesluta spridning som sker inom en liten privat krets. Det innebär dock inte nödvändigtvis att ett brott med den enskildes personliga integritet som skyddsintresse också bör förutsätta att spridningen skett i viss omfattning. Spridning av känsliga uppgifter till t.ex. närstående eller arbetsgivare kan som påpekar framstå som mycket kränkande även om det sker till en numerärt begränsad krets. Med utgångspunkten att den enskilde har ett eget intresse att själv få avgöra vilken privat information han eller hon vill dela med sig av kan det argumenteras för att det för straffbarhet bör vara tillräckligt att uppgiften lämnas till en tredje person. Så är t.ex. förtalsbrottet konstruerat där brottet fullbordas när uppgiften kommit till tredje mans kännedom.