prop · H403171 · 2017-04-11 00:00:00 — 15 § KL hänvisade regeringen till förslaget om fullmäktiges presidium och uttalade att det förslaget motiverades av behovet av att kunna ge fullmäktiges presidium särskilda uppgifter för att vitalisera fullmäktiges För nämndernas del var det behovet inte lika framträdande. enhetlighetens skull ansåg regeringen dock att det även när det gäller nämnderna skulle anges att ordföranden tillsammans med vice ordförandena utgör nämndens presidium (prop. 2013/14:5 s. 53). Nämndens presidium är ett kommunalrättsligt organ och därför finns också anledning att överväga att ge samma möjligheter att delegera be- slutanderätt till detta som till andra organ. I likhet med vad kommun anför, anser regeringen att det på nämndnivå kan finnas frågor som lämpar sig väl för ett beslutsfattande där man strävar efter politisk konsensus. Regeringen föreslår därför att det i kommunallagen införs en möjlighet att delegera beslutanderätt till nämndernas presidium. Bestämmelserna om återrapportering till nämnderna ska gälla även för presidierna. Delegation till nämndens presidium kommer inte att skilja sig från andra former av delegation, vare sig när det gäller vilka typer av beslut som kan delegeras eller när det gäller ansvarsfördelningen. Det är därför upp till den enskilda nämnden att avgöra om några, och i så fall vilka, beslut som ska delegeras. Med tanke på presidiets sammansättning kan några exempel ändå ges. Det kan t.ex. handla om sådana beslut där nämnden redan är överens i stora drag om det sakliga innehållet och där beslutet endast är en formalitet. Det kan också gälla både brådskande och icke-brådskande ärenden där nämnden redan har fattat ett inriktningsbeslut. Ett annat exempel är känsliga socialtjänstärenden där man vill hålla kretsen av de inblandade liten. Enkla myndighetsbeslut och beslut om tillstånd är andra exempel på sådant som skulle kunna delegeras till ett presidium. och kommuner ifrågasätter förslaget utifrån att maktkoncentrationen till de som sitter i presidierna ökas på bekostnad av nämndernas övriga ledamöter. Eftersom förslaget inte innebär någon skyldighet kan detta dock undvikas genom att kommuner och landsting, om de anser det olämpligt, väljer att inte utnyttja den föreslagna möjligheten till delegation. och kommuner samt läns landsting anför att det är tveksamt om förslaget fyller någon funktion eftersom presidiet i stället kan göras till ett utskott. Enligt utredningen delegeras beslutanderätt till nämndpresidier i form av utskott. Därför anser regeringen att förslaget fyller en funktion genom att underlätta för kommuner och landsting. Nämnderna kommer inte längre behöva göra presidierna till utskott för att på så sätt kunna delegera beslutanderätt till dem. kommun anser att det behövs ett klarläggande om vad skillnaden blir mellan ett presidium och ett utskott. Både utskott och presidier är i kommunallagens mening kommunala organ. Enligt regeringens förslag kommer det att bli möjligt att anförtro uppgifter både till presidiet och till utskott. Organen uppvisar därför likheter med den skillnaden att det redan av lagen framgår vilka som utgör en nämnds presidium. I övrigt kommer skillnaden mellan eventuella utskott och presidiet till största del avgöras av organisationen av arbetet i den enskilda nämnden. Ytterligare en aspekt som bör belysas är att beslutsfattandet i presidierna kan bli problematiskt. Både och kommuner efterfrågar förtydliganden i detta avseende. I kommunallagen finns inga regler om hur ett presidium eller ett utskott ska fatta beslut. Vid lika röstetal i fullmäktige har ordförande utslagsröst (5 kap. 44 § KL). Denna bestämmelse är även tillämplig när en nämnd fattar beslut (6 kap. 28 § KL). I ett JO-uttalande (JO 1985/86 s. 278) som rörde en situation med lika röstetal i ett utskott, gav JO uttryck för att ordför- 2016/17:171 andens röst skulle vara utslagsgivande och rekommenderade kom- munfullmäktige att i reglemente för utskott fastställa beslutsförhetsregler. I linje med detta uttalande anser regeringen att det finns skäl för fullmäktige att besluta om beslutsförhetsregler även för presidier. JO:s beslut torde ge uttryck för en generell princip om att vid lika röstetal har ordförande utslagsrösten, även vid delegation till presidier. kommun anser att fullmäktige därutöver bör reglera frågor kring presidiets sammanträde samt utse en ordförande för presidiet. I den mån en viss fråga faller inom ramen för den kommunala organisationsfriheten är kommuner och landsting oförhindrade att reglera sådant internt. Av lagen framgår dock att nämndens ordförande är ordförande för presidiet. 9.2.3Delegering till annan än anställd Regeringens bedömning: Möjligheterna att enligt kommunallagen delegera beslutanderätt i kommuner och landsting bör inte utökas till någon utanför den kommunala organisationen. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot utredningens bedömning. anser att delegering av beslutanderätt till någon utanför den kommunala organisationen skulle kunna innebära problem ur såväl rättssäkerhetssynpunkt som när det gäller möjligheter att tillämpa viktiga bestämmelser kring exempelvis sekretess, tjänstefel och jäv. SKL ifrågasätter bedömningen. Att kunna utnyttja uppdragstagare kan vara helt avgörande för att klara tillfälliga arbetstoppar. Frågan bör därför utredas vidare. kommuner anför att möjligheten att delegera till anställda i andra kommuner eller landsting bör övervägas. finns många exempel på samverkande kommuner som deltidsanställer varandras personal korsvis för att kunna delegera beslutanderätt. En sådan ordning framstår som mycket otymplig och omodern. efterfrågar en fördjupad utredning om möjligheten att delegera annan beslutsrätt än sådan som avser myndighetsutövning. anser att det kan finnas behov av att i begränsad omfattning och tid möjliggöra en delegering till särskilt utsedda uppdragstagare. möjliggöras genom särskilda nämndbeslut. det finns en möjlighet till extern delegering av beslutanderätt till anställda i inköpscentraler. Det bör även införas en möjlighet till extern delegation av beslutanderätt i kommunallagen. anser att det i vissa fall finns ett behov av att kunna delegera beslutanderätt till annan utanför organisationen, särskilt inom området för offentlig upphandling. att denna fråga inte utretts tillräckligt och att fler alternativ bör Skälen för regeringens bedömning: Enligt kommunallagen får delegering ske till utskott, ledamot eller ersättare samt anställd hos (6 kap. 33 § Dock finns vissa möjligheter att delegera åt en anställd i Prop. 2016/17:171 en annan kommun att besluta på den uppdragsgivande kommunens vägnar i ett visst ärende eller en grupp av ärenden inom bl.a. områdena miljö- och hälsoskydd. Vidare finns det i speciallagstiftning exempel på när beslutanderätt och myndighetsutövning kan lämnas över till privata utförare. Utredningen gör bedömningen, vilken också instämmer i, att det ur rättssäkerhetssynvinkel skulle vara mycket problematiskt att tillåta delegering av beslutanderätt till annan än förtroendevald eller anställd, särskilt när det gäller ärenden som avser myndighetsutövning. Utredningen bedömer att viktiga bestämmelser om sekretess, tjänstefel, jäv m.m. inte skulle vara tillämpliga på de uppdragstagare som kommuner och landsting anlitar. Av de remissinstanser, i huvudsak kommuner och landsting, som är negativt inställda till utredningens bedömning, anser många att det finns ett stort praktiskt behov av att kunna delegera beslutanderätt externt, t.ex. då bemanningsföretag anlitas. I regeringsformen framgår att förvaltningsuppgifter kan överlämnas bl.a. åt enskilda individer, men att ett överlämnande av uppgifter som innefattar myndighetsutövning endast får göras med stöd av lag (12 kap. 4 § andra stycket). Att i en ramlag som kommunallagen generellt ge lagstöd för ett sådant överlämnande av uppgifter kräver djupare överväganden. Mot bakgrund av de principiella rättsäkerhetsproblem som är förknippade med delegation till uppdragstagare bedömer regeringen att det inte finns skäl att inleda någon utredning av denna fråga. Inom ramen för utredningen om större möjligheter till avtalssamverkan (se avsnitt 5.2) kan dock frågan om möjligheter till delegation till anställd i annan kommun eller landsting komma att ingå. 10 En webbaserad anslagstavla 10.1 Den kommunala anslagstavlan Kommunallagen förutsätter att det i varje kommun, landsting och kommunalförbund finns en officiell anslagstavla (3 kap. 30 §, 5 kap. 9 §, 5 kap. 62 §, 6 kap. 30 § och 10 kap. 6 § KL). Några uttryckliga regler om anslagstavlans utformning finns inte men det anses att anslagstavlan ska placeras på lämplig plats som t.ex. i entrén till kommunens eller Förutom att anslagstavlan används för anslag om att protokoll från sammanträden har justerats, används den bl.a. för kungöranden av kommande sammanträden. bestämmelser i speciallagstiftning som (2010:900), förkortad PBL, finns närmare reglering om användningen av anslagstavlan i lagen (1977:654) om kungörande i mål och ärenden hos Även lagen (1970:462) om vissa anslag på kommuns anslagstavla innehåller generella bestämmelser som rör den kommunala Av den framgår att det åligger kommunen att anslå 2016/17:171 handling på anslagstavlan om myndighet eller enskild på grund av lag eller annan författning får påkalla det (1 §). Sedan handlingen varit anslagen , ska den som påkallat åtgärden få ett bevis om det (4 §). Kommunala beslut anses gällande från den tidpunkten då protokollet över beslutet har justerats. Av allmänna rättsgrundsatser anses dock följa att normbeslut inte har bindande verkan mot enskilda, dvs. är verkställbara, innan de har kungjorts (offentliggjorts). Den grundläggande formen för offentliggörande av kommunala beslut är tillkännagivandet på kommunens eller anslagstavla att protokollet över beslutet har justerats. Från den tidpunkten börjar tiden för rätten att överklaga beslut som fattats vid sammanträdet att löpa, som vid laglighetsprövning är (10 kap. 6 § KL). Den information som ges på den kommunala anslagstavlan är ensidig från kommunen, eller kommunalförbundet. Syftet är inte att kommunmedlemmarna eller andra ska kunna anslå något på tavlan. För att någon annan ska kunna få tillgång till anslagstavlan krävs särskild reglering. 10.2.1Den fysiska anslagstavlan ska ersättas Regeringens förslag: Den fysiska kommunala anslagstavlan ska ersättas med en anslagstavla på varje kommuns, landstings och kommunalförbunds webbplats. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En övervägande majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot förslaget. Flera kommuner däribland kommun anför att de kommuner som önskar ska tillåtas att också ha kvar den traditionella anslagstavlan. Förvaltningsrätten i anför att en fråga som inte berörts är vad som gäller för kommunala appar till smarta telefoner. Kommuner och Landsting (SKL) samt ett antal kommuner har anfört att det inte kan uteslutas att regleringen kunnat göras på ett annat sätt för att nå teknikneutralitet. och kommuner anför att det bör övervägas om begreppet anslagstavla även fortsatt ska användas. anför att utredningen inte beaktat den ökade arbetsbördan och merkostnaden som detaljregleringen av den digitala anslagstavlan medför. SKL anser att frågan om hur material från anslagstavlan bevaras och frågor om den praktiska hanteringen av register- och integritetsaspekter bör följas upp. kommun anför att kommunernas anslagstavlor mycket väl skulle kunna lämpa sig för gemensam publicering. Det kan även finnas ett nationellt intresse av en gemensam anslagstavla för alla kommuner. Bland de instanser som uttryckt sig negativt över förslaget finns kommun som anför att förslaget kan minska administrationen men också försämra tillgängligheten för en del medborgare, t.ex. äldre anför att det kan bli problematiskt att utpeka ett enskilt digitalt medium. kommuner anför att varje kommun själv bör få avgöra om anslagstavlan ska finnas på webbplatsen eller i fysiskt format. riksorganisation, (PRO) anser att den elektroniska anslagstavlan ska vara ett komplement till den befintliga kommunala anslagstavlan. Skälen för regeringens förslag Den fysiska anslagstavlan bör ersättas med en digital lösning Utredningen anser det finns starka skäl som talar för att en webbaserad anslagstavla innebär så många fördelar i förhållande till en fysisk att en övergång bör ske till en webbaserad anslagstavla. skulle en sådan förändring öka tillgängligheten och rättssäkerheten. nackdelar som avsaknaden av en fysisk anslagstavla innebär bör vägas upp främst genom en utökad serviceskyldighet. utredningen att en webbaserad anslagstavla bättre kan uppfylla kraven på en anslagstavla än vad en fysisk kan göra. I likhet med majoriteten av remissinstanserna delar regeringen utredningens uppfattning att en digitalt publicerad information sammantaget framstår som lämpligare än den nuvarande ordningen med en fysisk anslagstavla. Att tillgången till informationen förbättras avsevärt talar starkt för denna lösning. Det finns personer som inte har egen tillgång till dator eller smart telefon. utredningens bedömning att även dessa personers tillgång till information kommer att förbättras genom att personer i deras närhet kommer att ha bättre tillgång till den digitalt publicerade informationen. värt att beakta att av befolkningen har längre än en mil till sin kommunala anslagstavla och har längre än en mil till sitt landstings anslagstavla. Dagens situation innebär därmed att många invånare får sägas ha en relativt begränsad tillgång till anslagstavlan. Även om tillgängligheten till information genom en webbaserad lösning kommer att öka för de allra flesta kommer det fortsatt under lång tid finnas personer som är i behov av andra informationskanaler än internet för att tillgodogöra sig den information som anslagstavlan ska Regeringen föreslår därför en utökad serviceskyldighet för kommunerna när det gäller att förmedla den information som tillkännages på anslagstavlan (se nedan under 10.2.5). Regeringens förslag innebär att den fysiska anslagstavlan ska ersättas med en webbaserad anslagstavla. Ett alternativ hade varit att införa en ordning där tillkännagivanden görs på två sätt , dvs. fysisk och en digital anslagstavla fullgör den rättsliga funktionen av anslagstavla. Regeringen anser att ett sådant system skapar risk för oklarheter t.ex. genom att uppgifter skiljer sig åt avseende innehåll eller utseende mellan den webbaserade och den fysiska anslagstavlan eller att tillkännagivandena anslås eller tas bort vid olika En sådan lösning bör därför undvikas. Regeringen anser att det i kommunallagen ska regleras till vilken anslagstavla de formella uppgifterna runt olika tillkännagivanden är kopplade och att det för varje kommun, landsting och kommunallförbund endast ska finnas en sådan Den föreslagna serviceskyldigheten innebär också att det inte kan anses finnas ett behov av ett system med två parallella anslagstavlor. Digital informationsspridning från kommuner och landsting till sina medlemmar kan ske på olika sätt och i olika digitala kanaler som t.ex. genom e-post, sociala medier eller olika appar. Det mest utbredda och etablerade kanalvalet för informationsspridning är genom de egna webbplatserna. I likhet med utredningen anser regeringen därför att en digital lösning som ersättare för den fysiska anslagstavlan bör utgå från kommunens, eller, i förekommande fall, kommunalförbundets webbplats. Flera remissinstanser, däribland SKL, har anfört att utredningens förslag inte är teknikneutralt. En anslutande fråga är den som Förvaltningsrätten i framfört om vad som gäller för användningen av appar. Regeringen instämmer i att lagstiftningen om möjligt bör göras teknikneutral. Det aktuella förslaget handlar dock specifikt om att lagstadga om ett teknikskifte från att på en fysisk plats att tillkännage information till att göra det digitalt. Förslaget är i denna mening inte teknikneutralt. Regeringens förslag bygger på slutsatsen att en digitalt baserad anslagstavla sammantaget är att föredra. När det sedan gäller att fastslå att det är på webbplatsen som anslagstavlan ska finnas gör regeringen följande överväganden. Även om det är riskabelt att spekulera i framtida teknik- och kanalutveckling framstår det enligt regeringens mening som rimligt att anta att internet fortsatt kommer att vara det grundläggande forumet för digital kommunikation. En offentlig webbplats är tillgänglig för alla som har tillgång till internet och adekvat mjukvara. Såsom utredningen konstaterat så har dessutom alla kommuner och landsting en webbplats, vilket innebär att en grundläggande infrastruktur för detta redan finns. Detta innebär inget hinder mot att göra anslagstavlans information tillgänglig på annat sätt, t.ex. genom en app. Sådana kompletterande serviceåtgärder kan dock inte ersätta den lagstadgade skyldigheten att inrätta en webbaserad anslagstavla. kommun har anfört att kommunernas anslagstavlor mycket väl skulle kunna lämpa sig för gemensam publicering. Enligt regeringens mening finns det dock fördelar med kravet på att anslagstavlan ska finnas på den enskilda kommunens eller webbplats. En sådan placering betonar medlemmens koppling till den egna kommunen eller och kan på sådant sätt också tydliggöra betydelsen av den lokala demokratin. Regeringen anser därför att en obligatorisk och gemensam nationell anslagstavla inte vore en lämplig plattform för kommuner och landstings tillkännagivanden. Anslagstavlans formella funktion och de rättsföljder som är kopplade till denna innebär som anförts ovan att placeringen av den digitala anslagstavlan bör regleras i lag. Detta innebär att en lösning där kommuner och landsting frivilligt samarbetar om en nationell plattform för tillkännagivanden inte kan accepteras eftersom ett sådant system riskerar att bli alltför svåröverskådligt. Flera remissinstanser har uttryckt att den fysiska anslagstavlan bör få användas även fortsättningsvis eller att den enskilda kommunen själv bör få avgöra vilken anslagstavla som ska användas. Regeringen vill i detta Prop. 2016/17:171 sammanhang framhålla att förslaget inte innebär något förbud mot att sätta upp anslag på befintliga eller framtida fysiska anslagstavlor. Ett sådant förfarande kan tvärtom vara ett sätt att fullgöra den av regeringen föreslagna serviceskyldigheten, som är ägnad att öka tillgängligheten till information från den webbaserade anslagstavlan för medlemmar som inte kan tillgodogöra sig denna (se nedan under 10.2.5). Såsom anförts ovan så anser regeringen dock att rättssäkerhetskäl starkt talar för att det i kommunallagen måste regleras till vilken anslagstavla de formella uppgifterna runt olika tillkännagivanden är kopplade och att det för varje kommun, landsting och kommunallförbund endast kan finnas en sådan anslagstavla. Därför är en ordning med två parallellt gällande anslagstavlor eller där det överlåts till enskilda kommuner och landsting att själva avgöra vilken som ska användas inte lämplig, enligt regeringens mening. och kommuner ifrågasätter att benämningen anslagstavla även fortsatt ska användas. Regeringen bedömer dock att anslagstavla är ett ändamålsenligt begrepp, även för en webbaserad funktion. Såsom konstaterats ska den webbaserade anslagstavlan vara enkelt tillgänglig och särskiljbar från den övriga webbplatsen. Detta innebär enligt regeringens mening att funktionen måste ges ett från den övriga webbplatsen särskiljande och lagstadgat namn. Eftersom funktionen även fortsättningsvis främst är avsedd för att tillkännage ensidig information avsedd till medlemmarna som ett kollektiv anser regeringen att det befintliga namnet anslagstavla även fortsatt är den lämpligaste benämningen. Regeringens förslag: Anslagstavlan ska innehålla tillkännagivanden om fullmäktiges sammanträden, tillkännagivanden av justerade protokoll, tillkännagivanden av delegationsbeslut som inte ska anmälas till en nämnd, justerade protokoll i den utsträckning kommunen eller bestämmer och det inte strider mot lag eller annan författning, och upplysningar om hur beslut kan överklagas. Anslagstavlan ska även innehålla kungörelser, tillkännagivanden eller annan information som med stöd av lag eller annan författning ska meddelas på anslagstavlan. När en sådan handling varit anslagen ska den som påkallat åtgärden få ett bevis om det från kommunen, eller kommunalförbundet. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En klar majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller invänder inte mot förslaget. vikten av att beslut som fattats med stöd av delegation läggs ut på 2016/17:171 anslagstavlan på ett sådant sätt att beslutet går att identifiera, givetvis med beaktande av de sekretesshänsyn som måste tas, och med beaktande av de övriga överväganden som måste göras vid en publicering på internet. Förvaltningsrätten i anför att det finns ett behov av att utreda möjligheten att ersätta även det nuvarande förfarandet med kungörelsedelgivning av upphävda beslut och verkställighetsförbud i domstol med tillkännagivande på den digitala anslagstavlan i den berörda kommunen eller . anser att tillkännagivanden av delegationsbeslut som inte ska anmälas till nämnd, inte ska anslås på digitala anslagstavlan med tanke på personuppgiftslagen (1998:204). Eslövs och Lunds kommuner föreslår att den s.k. preklusionsfristen ska framgå på anslagstavlan. Skälen för regeringens förslag Den webbaserade anslagstavlan ska innehålla mer information än den nuvarande En webbaserad anslagstavla möjliggör att ytterligare information kan ges än vad en fysisk anslagstavla ger utrymme för. Detta ger möjligheter till mer lättillgänglig information till medlemmarna. Regeringen föreslår mot denna bakgrund en viss utökning av vilken information som ska anslås på anslagstavlan. Vidare föreslår regeringen att viss ytterligare information ska få anslås (se nedan under 10.2.3). Anslagstavlans formella funktion medför, enligt regeringens mening, att möjligheten till ytterligare information bör användas med försiktighet. Ska ytterligare information ges, ska denna vara av samma karaktär som den som tidigare getts på anslagstavlan. Därför bör det främst vara fråga om ensidig information som är riktad till medlemmarna som kollektiv. Andra typer av information eller tjänster som byggs upp digitalt ska inte få finnas på den webbaserade anslagstavlan. Frågan om det på grund av den webbaserade anslagstavlan, såsom Förvaltningsrätten i anför, finns skäl att förändra delgivningsförfarandet i laglighetsprövningsmål enligt kommunallagen ryms inte inom ramen för detta lagstiftningsärende. Tillkännagivanden om fullmäktiges sammanträden ska ske på den webbaserade anslagstavlan gäller att kungörelse om varje sammanträde i fullmäktige ska anslås på kommunens eller anslagstavla minst före sammanträdesdagen. Kungörelsen ska innehålla uppgift om tid och plats för sammanträdet och de ärenden som ska behandlas. Regeringen instämmer i utredningens bedömning att kungörelse i detta sammanhang ska ersättas med tillkännagivande. Det ska därför tillkännages på den webbaserade anslagstavlan när fullmäktiges sammanträden ska ske. I övrigt ska tillkännagivandet innehålla samma information som enligt den nu gällande regleringen. Utöver kungörelse på anslagstavlan ska enligt gällande regler även en kungörelse lämnas till varje ledamot och ersättare. Regeringen anser att detta utgör en kallelse som riktar sig direkt till ledamöterna. Regleringen av detta ska således inte finnas i anslutning till regleringen av den kommunala anslagstavlan, utan i stället tillsammans med reglerna för fullmäktige (se avsnitt 10.3.1). Protokollsjusteringar över fattade beslut ska tillkännages på den webbaserade anslagstavlan