prop · H403159 · 2017-03-21 00:00:00 — Anstånd får beviljas under högst från utgången av den handläggningstid inom vilken normalt ska verkställa ett avlägsnande. Anståndstiden räknas i stället från utgången av den frist som ska löpa efter att svaranden underrättades om verkställigheten, om fristen löper ut efter den normala handläggningstiden. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian finns inget förslag om att anståndstiden tidigast ska räknas från utgången av fristen om den löper ut efter den normala handläggningstiden. Remissinstanserna: , kommun och tillstyrker förslaget. Civil Rights Defenders och Föreningen avstyrker förslaget med hänvisning till att anståndstiden är för kort. efterfrågar klargöranden kring hur anståndsbestämmelsen ska fungera i mål med såväl identifierade som oidentifierade svarande, t.ex. om ett bifall till en anståndsbegäran från en identifierad svarande även ska omfatta alla oidentifierade svarande. Föreningen anser att anstånd endast bör kunna beviljas om svarandens situation kan antas bli bättre . vidare att möjligheten till anstånd bör vara ytterst begränsad om det rör sig om verkställighet av ett interimistiskt beslut om avlägsnande. Skälen för regeringens förslag: Som framgår av avsnitt 6.3 och 6.4 föreslås att ett avlägsnande som huvudregel ska få verkställas tidigast efter att svaranden underrättades om verkställigheten och att avlägsnandet om möjligt ska verkställas från det att de handlingar som behövs kom in till . Inom dessa tidsramar ska genomföra avlägsnandet på ett sätt så att hänsyn tas till både sökandens intresse och svarandens situation. Om har bestämt en tidpunkt för avlägsnande och svaranden invänder att han eller hon behöver mer tid för att exempelvis ordna ett alternativt boende eller transport av egendom finns det möjlighet för att flytta fram verkställigheten till en tidpunkt inom den normala handläggningstiden, utan att meddela ett formellt anstånd (jfr prop. 1980/81:8 s. 771 f.). Trots att det inte är fråga om ett formellt anstånd måste göra en prövning av om verkställigheten ska flyttas. Verkställighet av avlägsnande ska ske skyndsamt och verkställigheten bör flyttas endast om det finns skäl för det. Även i detta fall ska svarandens situation vägas mot sökandens intresse av en snabb verkställighet. Om det rör sig om verkställighet av ett interimistiskt beslut bör förrättningen flyttas endast i undantagsfall. I promemorian föreslås att efter den normala handläggningstiden ska kunna bevilja anstånd om det behövs av hänsyn till svaranden. Regeringen instämmer i att en sådan möjlighet bör införas. Anstånd lär dock sällan behöva lämnas. Det bör framför allt kunna komma i fråga i fall då delgivning ska ske och förfarandet därför har dragit ut . Skäl för anstånd bör i likhet med vad som gäller vid avhysning kunna vara sjukdom, eller att sociala myndigheter behöver ytterligare tid. Om barn berörs kan det med hänsyn till barnets bästa finnas skäl att bevilja anstånd. Liksom vid avhysning bör en tämligen fri bedömning av behovet av anstånd göras, men anstånd bör inte beviljas slentrianmässigt (jfr prop. 1980/81:8 s. 773). Vid bedömningen av om anstånd ska beviljas måste även sökandens intresse av en skyndsam verkställighet beaktas. I linje med vad Föreningen anför bör utrymmet för att medge anstånd vara begränsat om det rör sig om verkställighet av ett interimistiskt beslut om avlägsnande. Vid avhysning är det möjligt att bevilja anstånd . Om det finns synnerliga skäl kan anstånd beviljas , under förutsättning att skälig ersättning betalas för hela den anståndstid som har medgetts (16 kap. 4 § första stycket UB). I promemorian föreslås att den möjliga anståndstiden vid avlägsnande ska vara . Mot bakgrund av att avlägsnandet grundar sig på en olovlig besittningsrubbning är det inte rimligt att anstånd i dessa mål ska kunna beviljas som är möjligt vid avhysning. Det är inte heller lämpligt att reglera en möjlighet till ytterligare anstånd om ersättning betalas för anståndstiden. Mot den här bakgrunden anser även regeringen att anstånd ska kunna beviljas i högst . Anståndstiden bör liksom vid avhysning räknas från utgången av den handläggningstid inom vilken normalt ska genomföra verkställigheten. Vid avhysning gäller dock att anståndstiden 2016/17:159 i stället ska räknas från utgången av fristen om den fristen löper ut senare (16 kap. 3 och 4 §§). Att fristen löper ut först efter den normala handläggningstiden kan inträffa om svaranden har delgetts först i ett sent skede. Denna situation bör sällan behöva inträffa vid avlägsnande, eftersom delgivning inte ska krävas i samma utsträckning som vid avhysning. Om situationen uppkommer bör dock anståndstiden räknas på samma sätt som vid avhysning. efterfrågar klargöranden kring hur anståndsbestämmelserna ska tillämpas i situationer då det finns flera svarande. Verkställigheten av ett avlägsnande behöver genomföras med utgångspunkt i omständigheterna i det enskilda fallet. Om det finns anledning att bevilja anstånd med hänsyn till en av flera personer kan det i vissa fall finnas anledning att flytta fram förrättningen avseende samtliga, medan det i andra fall kan vara lämpligare att genomföra avlägsnandet i etapper. Regeringens förslag: Om en sökande medger uppskov med avlägsnandet och uppskovet varar över för ansökan, förfaller ansökan, om det inte finns särskilda skäl att godta Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. promemorian föreslås att ansökan alltid är förfallen om uppskovet varar Detsamma gäller om sökanden medger uppskov fler än två gånger. Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Vid verkställighet av särskild hand- räckning förfaller ansökan om sökanden medger uppskov med verk- ställigheten och uppskovet varar över för an- Ansökan förfaller vidare om sökanden medger uppskov fler än två gånger (16 kap. 12 a § UB). Vid avhysning finns regler som möjliggör uppskov än vad som är möjligt vid verkställighet av Vid avhysning förfaller ansökan om sökanden medger uppskov och uppskovet varar mer än , om det inte finns särskilda skäl att godta ytterligare uppskov (16 kap. 5 §). föreslås att det som gäller om uppskov vid verkställighet av sär- skild handräckning ska gälla även vid verkställighet av avlägsnande. Som argument mot att för avlägsnande införa möjligheter till uppskov som motsvarar vad som gäller vid avhysning anförs i promemorian att det är svårt att se att svaranden skulle vilja utnyttja möjligheten att Som konstateras i promemorian kan möjligheten för sökanden att med- ge uppskov förbättra förutsättningarna för att svaranden frivilligt lämnar Detta kan leda till en effektivare och billigare lösning än om därför bedömningen i promemorian att det bör finnas möjlighet för sökanden att i mål om avlägsnande medge uppskov med verkställigheten. I de flesta fall kommer det sannolikt saknas anledning för sökanden att medge uppskov med avlägsnandet. I de fall det blir aktuellt kommer uppskov troligtvis sällan medges . Å andra sidan är Prop. 2016/17:159 det inte möjligt att nu förutse alla situationer då avlägsnande- bestämmelserna kommer att bli tillämpliga. Mot den bakgrunden är det lämpligt att reglerna är flexibla och utformade på samma sätt som för mål om avhysning. Eftersom det är upp till sökanden att avgöra om uppskov ska medges finns det inte någon risk för att ärendet genom uppskov fördröjs mot hans eller hennes vilja. Genom att ska pröva om det finns särskilda skäl att bevilja uppskov som innebär att handläggningen tar mer än minskar också risken för att belastas med mål som sökanden inte vill avsluta. Sammantaget anser regeringen att de regler om uppskov som gäller vid avhysning också bör gälla vid avlägsnande. Avlägsnande av tredje man Regeringens förslag: Ett avlägsnande ska få verkställas även mot en tredje man som hindrar sökanden i utövningen av hans eller hennes rätt, om det är uppenbart att tredje mannen saknar fog att motsätta sig Vad som gäller för en svarande gäller även för en sådan tredje man. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås att särskilda bestämmelser ska gälla i förhållande till tredje man, bl.a. om underrättelse om verkställighet. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inget att invända LRF tillstyrker förslaget. och anför att det vore orimligt om den som har identifierat de boende i en bosättning skulle hamna i en sämre situation än den som inte har lyckats tillstyrker förslaget men saknar i promemorian förslag om hur ärendet ska hanteras om den tredje mannen är ett barn. Stadsmissionerna, Civil Rights Defenders och Föreningen avstyrker förslaget med hänvisning till att de berörda personerna riskerar att inte informeras om ansökan. Defenders påpekar att det finns en risk att barns rätt inte tillvaratas då dessa också kan vara tredje män. Hovrätten över och och anför att det förefaller svårt att avgöra om en individ är en oidentifierad svarande eller en tredje man. Kronofogdar anser att kravet på att den tredje mannen uppenbart ska sakna fog att motsätta sig verkställigheten innebär att Kronofogde- myndigheten kommer behöva pröva även grundlösa invändningar om en rätt att stanna kvar på platsen, vilket kan skapa merarbete. anför vidare att det kan uppkomma avgränsningsproblem, exempelvis om det rör sig om avlägsnande från en parkering där vissa tredje män har Skälen för regeringens förslag Avlägsnandet bör kunna verkställas mot vissa tredje män Ett beslut eller utslag om avlägsnande bör kunna verkställas mot alla som vid tiden för verkställigheten finns på platsen, om det i ett utslag eller 2016/17:159 interimistiskt beslut om avlägsnande är angivet att vissa eller samtliga svarande är oidentifierade. Den som inte är identifierad i exekutionstiteln bör i en sådan situation anses vara en oidentifierad svarande, oavsett om personen fanns på platsen vid tiden för ansökan eller har tillkommit . Om det däremot inte är angivet något om oidentifierade svarande i exekutionstiteln bör en person som inte anges som svarande i exekutionstiteln anses vara en tredje man (jfr 1 kap. 7 § UB). Även i en situation då exekutionstiteln omfattar oidentifierade svarande kan en person göra gällande att han eller hon inte ska räknas till de svarande, utan i stället anses vara en tredje man. Vid avhysning inträffar det ibland att det vid förrättningen finns ytterligare personer utöver svaranden på den plats som svaranden ska avhysas från. Avhysning får i en sådan situation genomföras även mot en inneboende eller annan tredje man som hindrar sökanden i utövningen av hans eller hennes rätt, om det är uppenbart att tredje mannen saknar fog att motsätta sig verkställigheten (16 kap. 8 §). Som föreslås i promemorian bör det även vid avlägsnande finnas en möjlighet att också avlägsna tredje män. Utan en sådan bestämmelse skulle en sökande som anstränger sig för att lämna uppgifter om svarandena hamna i en sämre sits än en sökande som inte har gjort lika omfattande ansträngningar och därför anger i ansökan att det finns oidentifierade svarande. Även om en tredje man oftast intar en annan position vid avlägsnande än vid avhysning delar regeringen promemorians bedömning att avlägsnande liksom avhysning ska kunna verkställas mot en tredje man som hindrar sökanden i utövningen av hans eller hennes rätt, om det är uppenbart att tredje mannen saknar fog att motsätta sig verkställigheten. En skillnad i förhållande till den bestämmelse som gäller vid avhysning bör vara att en inneboende tredje man inte behöver nämnas uttryckligen. Detta är rimligt eftersom det sällan lär bli aktuellt att tala om inneboende i de situationer som kan bli föremål för ett avlägsnande. påpekar kan det vid förrättningen uppkomma behov av att bedöma vilka tredje män som verkställighet kan ske mot. En sådan bedömning får liksom vid avhysning göras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. De bestämmelser som gäller för svaranden bör gälla tredje män I promemorian föreslås att tredje man ska behandlas som en svarande när det gäller den intresseavvägning som ska göras och möjligheten till anstånd. När det gäller underrättelse om verkställighet föreslås att tredje man om det är möjligt ska underrättas om det finns anledning till det. Den tidsfrist som i regel ska löpa innan en svarande kan avlägsnas föreslås inte gälla i förhållande till tredje man. Vid hantering av egendom föreslås att en tredje man ska behandlas på samma sätt som vid avhysning. Vid avhysning har svaranden normalt en juridisk anknytning till sökanden, t.ex. genom ett hyresavtal, medan en tredje man ofta har en anknytning till svaranden genom att han eller hon är en familjemedlem eller en andrahandshyresgäst. Vid avlägsnande kommer en tredje man i de flesta fall att inta samma ställning i förhållande till sökanden som Frågan om en person som har kommit till platsen efter ansökan om avlägsnande ska anses som svarande eller tredje man Prop. 2016/17:159 kommer ofta bero på hur ansökan om avlägsnande har utformats. tillkommande personens perspektiv kan det i ett sådant fall framstå som en slump om han eller hon betraktas som en oidentifierad svarande eller som en tredje man. Om det i en sådan situation tillämpas olika regler för oidentifierade svarande och tredje män, t.ex. i fråga om underrättelse, kan gränsdragningen uppfattas som godtycklig. Eftersom den tredje mannen i de flesta fall kommer att inta en självständig ställning i förhållande till svaranden saknas det även vid hanteringen av kvarlämnad egendom anledning att behandla en tredje man annorlunda än en svarande. Mot denna bakgrund anser regeringen att det som gäller för svaranden även ska gälla i förhållande till tredje man som avlägsnandet kan verkställas mot. Detta innebär att ska göra en intresseavvägning också i förhållande till tredje man och att anstånd kan medges av hänsyn till tredje man. Jämfört med promemorians förslag innebär regeringens förslag därutöver att kravet på underrättelse och fristen kommer att gälla även i förhållande till en sådan tredje man. Om en tredje man som avlägsnandet kan verkställas mot är ett barn måste samma överväganden göras som om ett barn är bland de svarande. Förslaget innebär även att tredje mans egendom ska hanteras i samma ordning som svarandens egendom (se vidare avsnitt 6.8). Hantering av kvarlämnad egendom Regeringens förslag: ska vid behov ordna transport av egendom som ska föras bort och hyra utrymme för förvaring av egendomen i enlighet med vad som i övrigt gäller vid verkställighet av särskild handräckning. Om svaranden inte tar hand om egendomen och om något lämpligt förvaringsutrymme inte kan anordnas får besluta att egendomen ska säljas eller i vissa fall förstöras. möjligt ska svaranden underrättas innan egendomen säljs eller Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås en särskild bestämmelse om underrättelse innan egendom säljs eller bortskaffas efter att den har förvarats. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inget att invända tillstyrker förslaget och konstaterar att även om det kan framstå som drastiskt att ibland behöva förstöra egendom som har ett ringa värde så är det inte ett rimligt alternativ att Kronofogde- myndigheten i alla situationer ska tvingas hyra utrymme för förvaring av men anser att praktiska svårigheter kan uppstå när Kronofogde- myndigheten ska avgöra vem som har rätt att hämta ut egendom. Föreningen anser vidare att det med beaktande av de delgivnings- svårigheter som finns i dessa mål är rimligt att kraven på underrättelse är lägre än vid avhysning. Föreningen och Civil Rights Defenders avstyrker förslaget då beslut om försäljning riskerar att verkställas innan berörda informerats om omhändertagandet och bli avhängigt en bedömning av förvaringsmöjligheter. Rights Defenders anser att omhändertagande och förverkande av livsnöd- vändig egendom kan aktualisera ansvaret för att inte utsätta en person för omänsklig eller förnedrande behandling enligt artikel 3 i Europakonven- anser att artikel 1 i första tilläggsproto- kollet till måste beaktas beträffande egendom i bo- Skälen för regeringens förslag Flexiblare regler för hantering av kvarlämnad egendom Vid avhysning får transportera bort och hyra utrymme för förvaring av egendom som ska bortforslas. åtgärd vidtas ska parterna underrättas om det kan ha betydelse för dem. Den som förvarar egendomen har rätt till skälig ersättning från svaran- den och får sälja eller bortskaffa egendomen . egendomen säljs eller bortskaffas ska svaranden uppmanas att hämta egendomen om han eller hon kan nås (16 kap. 6 § UB). för omhändertagande av egendom gäller även vid verkställighet av sär- skild handräckning (16 kap. 12 §). Regeringen anser att samma ordning bör gälla vid avlägsnande. Vid avhysning från annat än bostad får sälja och i vissa fall förstöra egendom som svaranden inte tar hand om, om lämpligt förvaringsutrymme inte kan anordnas (16 kap. 7 §). får egendomen alltså säljas eller förstöras utan att den först förvaras en Såsom påpekas i promemorian finns det i otillåtna bosättningar ofta skrymmande egendom som inte har något ekonomiskt värde, exempelvis gamla och skrotfärdiga bilar. Sådan egendom bör Krono- fogdemyndigheten inte behöva ordna förvaring för. Mot den här bak- grunden föreslås i promemorian att möjligheten att sälja eller förstöra egendom utan föregående förvaring bör finnas även vid avlägsnande. förutsättning för att 16 kap. 7 § ska kunna tillämpas är att det inte rör sig om avflyttning från en bostad. De platser som avlägsnanden sker från kan oftast inte betraktas som bostäder i utsökningsbalkens mening. bör alltså i de flesta fall inte finnas något hinder mot att bestämmelsen tillämpas vid avlägsnande. Även om det inte rör sig om en bostad i utsökningsbalkens mening, och en otillåten bosättning oftast inte heller anses ha en sådan varaktighet att det rör sig om ett hem i Europa- konventionens mening, kan det dock inte bortses från att svaranden har sitt tillfälliga boende på platsen. ningar bor i de flesta fall personer som befinner sig i en mycket utsatt situation och den egendom som lämnas kvar har oftast ett ringa eko- Som bl.a. Föreningen påpekar kan dock egen- domen ha ett mycket stort värde för den enskilda personen, både för att klara av den praktiska tillvaron och i form av affektionsvärde. regeringens bedömning har utrymme att beakta sådana omständigheter med stöd av 16 kap. 7 §. Vid bedömningen av om lämpligt förvaringsutrymme kan ordnas bör en samlad bedömning göras av den kvarlämnade egendoms art och värde i förhållande till beräknade kostnader, jämte svarandens förmodade intresse av egendomen, t.ex. om det rör sig om tillhörigheter av stort personligt värde, och andra omständigheter i det enskilda fallet. Det torde vidare vara möjligt för att vid tillämpning av bestämmelsen i vissa fall avvakta någon dag för att ge svaranden och tredje man möjlighet att själv ta hand om egendomen. bedöms bestämmelsen ge tillräckliga verktyg för att verkställigheten inte ska tillåtas ta alltför stora resurser i anspråk genom att tvingas förvara skrymmande egendom som borde förstöras. Därutöver kan det i vissa fall på grund av brandfara, skadedjursangrepp eller av annan anledning vara nödvändigt att förstöra egendomen . Mot den här bakgrunden anser regeringen att 16 kap. 7 § ska vara tillämplig vid avlägsnande. påpekar kan det vara oklart vem som äger vilken egendom när många personer avlägsnas, särskilt i de fall då oidentifierade svarande eller tredje män ingår i gruppen som avlägsnas. I en sådan situation får det ankomma på den som påstår sig vara ägare att visa att han eller hon är ägare till viss egendom. Om det rör sig om privata tillhörigheter av lågt ekonomiskt värde behöver kravet på den som påstår sig vara ägare inte ställas särskilt högt. I de fall då exekutionstiteln inte omfattar oidentifierade svarande kan det bli aktuellt att verkställa avlägsnandet mot en tredje man som befinner sig på platsen vid tiden för förrättningen. I en sådan situation aktualiseras frågan hur den tredje mannens eventuella kvarlämnade egendom ska hanteras. Bestämmelserna i 16 kap. 6 och 7 §§ UB om hantering av egendom är anpassade till avhysningssituationen. I en sådan situation är en tredje man som avhysningen verkställs mot ofta en andrahandshyresgäst eller någon annan som har något slags anknytning till svaranden, men däremot inte till sökanden. Bestämmelserna utgår från att förvaring av egendomen sker för svarandens räkning och att det i första hand är svaranden som ska ta hand om egendomen. I fall av avlägsnande kommer en tredje man i de flesta fall att inta samma ställning i förhållande till sökanden som svaranden gör. Bland annat av den anledningen föreslår regeringen att det som gäller för svaranden ska gälla även för en tredje man som avlägsnandet kan verkställas mot (se avsnitt 6.7). Vid tillämpning av 16 kap. 6 och 7 §§ bör alltså det som är föreskrivet om svaranden tillämpas i förhållande till tredje man. Med den ordningen undviks den situation som Föreningen pekar på, då tredje man ska uppvisa fullmakt från svaranden för att kunna hämta ut sin egendom som förvaras enligt 16 kap. 6 §. En tredje man kommer själv ha möjlighet att vända sig till den som förvarar egendomen för att hämta ut densamma. Underrättelse till svaranden innan egendom säljs eller förstörs I promemorian föreslås att svaranden ska underrättas om det är möjligt innan egendom som har förvarats för svarandens räkning säljs eller bortskaffas enligt 16 kap. 6 § och innan det beslutas att egendom ska säljas eller förstöras enligt 16 kap. 7 §. 2016/17:159 gäller att den som förvarar egendom för svarandens räkning är skyldig att, om svaranden kan nås, uppmana svaranden att hämta egendomen innan den säljs eller bortskaffas (16 kap. 6 § tredje stycket). Regeringen anser att denna ordning bör bestå. Det som föreskrivs om underrättelse innan egendom säljs eller bortskaffas bör alltså gälla även vid avlägsnande. Eftersom det som gäller i förhållande till svaranden ska gälla även tredje man kommer underrättelseskyldigheten gälla även i förhållande till en tredje man som egendomen tillhör. Vid avhysning gäller att svaranden ska beredas tillfälle att yttra sig innan egendomen säljs eller förstörs enligt 16 kap. 7 §. En sådan underrättelse delges regelmässigt. Regeringen delar bedömningen i promemorian att kravet på underrättelse vid avlägsnande i denna situation bör vara lägre ställt och att underrättelse ska lämnas endast om det kan ske. I mål där det finns oidentifierade svarande eller tredje män bör detta innebära att egendom i vissa fall kan säljas eller förstöras utan att underrättelse om detta har lämnats. Som har konstaterats bör lämna allmän information om hur egendom som lämnas kvar på platsen kommer att hanteras. På så sätt minskar risken för att egendom slängs eller säljs utan ägarens kännedom. Begränsning av sökandens ansvar för kostnader Regeringens förslag: I mål om avlägsnande ansvarar sökanden inte för kostnader för förvaring av egendom, eller för andra åtgärder som väsentligen avser att skydda svaranden mot förlust. för kostnader som uppstår vid försäljning av sådan egendom som inte har tagits om hand. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås även en förändring gällande sökandens ansvar för kostnader vid avhysning. Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser uttalar sig om LRF och är positiva till förslaget. anser att staten bör ta ett större ansvar för kostnaderna i samband med avlägsnande av otillåtna bosättningar. och Medborgarrättsrörelsen i anser att sökanden ska vara helt befriad från alla kostnader i samband med avlägsnande. Skälen för regeringens förslag: Vid verkställighet av särskild handräckning får ersättning för förrättningskostnader tas ut i form av en grundavgift för allmänna kostnader vid handläggningen och särskild avgift för kostnader (17 kap. 1 § UB och 2 § FAK).