prop · H403215 · 2017-06-28 00:00:00 — Regeringen instämmer i utredningens påpekande att formuleringen ”lagar och andra författningar rörande … hälsovård” i den svenska översättningen av havsrättskonventionens artikel 33 inte fullt ut återspeglar alla bestämmelser som kan omfattas av formuleringen ”sanitary laws and regulations” i den engelska språkversionen. Att använda ett ord som förekommer i annan svensk lagstiftning men där har en annan innebörd, vilket skulle kunna leda till missförstånd, vore dock ingen förbättring. För att ändå återge den mycket vida innebörden hos begreppet ”sanitary” i havsrättskonventionens engelska text använder regeringen därför ”hälsofrågor” i lagförslaget om angränsande zon. Begreppet inkluderar enligt regeringens uppfattning alla hälsorelaterade risker som det kan vara rimligt att kunna ingripa mot inom den angränsande zonen för att skydda såväl människors och djurs hälsa som växter på svenskt territorium. Den angränsande zonens yttre Regeringens förslag: Den nya lagen om Sveriges sjöterritorium och maritima zoner ska ange de yttre avgränsningslinjerna för angränsande zon med enhetliga geografiska koordinater. Avgränsningslinjernas brytpunkter ska ges löpnummer. ska anges i bilaga 5 till den nya lagen. Den nya lagen om angränsande zon ska ange att den lagens geografiska tillämpningsområde sträcker sig högst räknat från baslinjerna och omfattar de områden utanför, och i direkt anslutning till, sjöterritoriet som framgår av bilaga 5 till den nya lagen om sjöterritorium och maritima zoner. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag med vissa redaktionella ändringar. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. eftersom territorialhav kan sträcka sig högst 12 nautiska mil från baslinjerna och angränsande zon kan sträcka sig högst 12 nautiska mil utanför territorialhavets gräns förefaller det onödigt att i 6 § lagen om Sveriges sjöterritorium och maritima zoner ange att den angränsande zonen kan sträcka sig högst räknat från påpekar att utredningen menar att då den angränsande zonen högst når ut från baslinjerna så kan den i princip inte vara bredare än . Verket anser att detta måste vara ett tankefel och att begränsningen av den angränsande zonen utanför territorialhavets gräns bör strykas. Enligt verkets bedömning är denna regel onödig och medför att extra analyser behöver göras av de områden där har valt att inte utnyttja 12 nautiska mils bredd på territorialhavet, exempelvis öster om . framhåller att det inte finns någon bestämmelse i som hindrar att en stats angränsande zon överlappar med en annan stats maritima zoner och anser att förutsättningarna för, och de eventuella fördelarna med, att utsträcka zonen bortanför den så kallade mittlinjen bör övervägas. Skälen för regeringens förslag: Havsrättskonventionens artikel 33 anger att den angränsande zonen inte får sträcka sig utöver från de baslinjer varifrån territorialhavets bredd beräknas. Det innebär att om territorialhavet är brett får den angränsande zonen vara högst bred. Som påpekar har emellertid det svenska territorialhavets bredd begränsats i några havsområden med anledning av internationella förpliktelser, vilket redovisas i avsnitt 6.1.3 om territorialhavets yttre gräns. I sådana områden kan den svenska angränsande zonen således vara bredare än . Regeringens lagförslag skiljer sig därför från utredningens förslag och anger endast att angränsande zon sträcker sig högst räknat från baslinjerna, vilket är i överensstämmelse med havsrättskonventionens bestämmelse. Regeringen delar utredningens uppfattning att angränsande zon inte ska sträcka sig utöver de yttre avgränsningslinjer för den svenska kontinentalsockeln som överenskommits med intilliggande eller motstående stater. Den angränsande zonen ska därför avgränsas i enlighet med ingångna överenskommelser i de havsområden som inte är tillräckligt stora för att zonens bredd ska kunna uppgå räknat från baslinjerna. Den angränsande zonens yttre avgränsningslinjer ska sammanfalla med kontinentalsockelns yttre avgränsningslinje i dessa områden. Den föreslagna nya zonen omfattar havsområden utanför sjöterritoriet och är i sin helhet belägen på internationellt vatten och inom ekonomiska zon. Enligt utredningens förslag kommer angränsande zon att bestå av fyra från varandra åtskilda havsområden längs , i , i och i vars yttre avgränsningslinjer utgörs av fem heldragna linjer. Mellan fastlandet och nordvästra finns nämligen ett havsområde som omges av den angränsande zonen men som inte ingår i zonen eftersom det är beläget mer än utanför de svenska baslinjerna. Regeringen instämmer i utredningens förslag till brytpunkter för de yttre avgränsningslinjerna för angränsande zon. framhåller att utredningen säger sig inte ha funnit någon anledning att inskränka angränsande zon geografiskt i förhållande till vad som medges i havsrättskonventionens artikel 33. påpekar att till skillnad från de andra havsrättsliga zoner som kan inrättas av, eller automatiskt tillkommer, en kuststat, finns för den angränsande zonen ingen regel i 2016/17:215 havsrättskonventionen med innebörden att zonen inte kan sträcka sig över mittlinjen (eller avtalade avgränsningslinjer för den ekonomiska zonen eller kontinentalsockeln), och därmed överlappa med en annan stats maritima zoner. I den relevanta litteraturen finns olika tolkningar av denna frånvaro. anser att en systematiskt såväl som funktionellt rimlig tolkning är att det helt enkelt inte finns några hinder mot att utsträcka zonen över mittlinjen. De rättigheter som tillkommer en kuststat enligt havsrättskonventionens artikel 33 är till sin natur inte sådana att de utesluter att en annan stat kan utöva motsvarande eller andra rättigheter inom samma område. De rättigheter som tillfaller en stat i dess angränsande zon konkurrerar t.ex. inte med de rättigheter som tillkommer en annan stat i den statens ekonomiska zon. Eftersom det, särskilt med beaktande av de begränsade havsområden som omger territorium, kan antas att den önskade effekten av att inrätta en angränsande zon blir större om zonen utsträcks över närliggande kuststaters ekonomiska zoner finns det anledning att närmare överväga detta, menar . Ur ett internationellt perspektiv har , till följd av de mycket goda relationer som råder till nästan alla kuststater i landets närområde, goda förutsättningar för att i dialog med berörda stater genomföra en sådan utsträckning och därigenom bidra till en funktionellt sannolikt önskvärd utveckling av havsrätten. Givetvis måste även eventuella oönskade effekter av ett sådant agerande övervägas. Enligt uppfattning aktualiseras inte ett motsvarande utsträckande av anspråk avseende de rättigheter kopplade till skyddet av det kulturarvet som en stat enligt havsrättskonventionens artikel 303 kan göra anspråk på inom sin angränsande zon, eftersom dessa rättigheter inte kan utövas av flera stater inom samma område utan behov av en omfattande samordning. Regeringen konstaterar att utredningen inte redovisade några överväganden eller något förslag i frågan om huruvida en kuststats angränsande zon kan utsträckas till att överlappa med en annan kuststats maritima zoner. Det var heller inte utredningens uppgift att föra diskussioner med grannstater. Regeringen föreslår att en paragraf om den angränsande zonens geografiska omfattning ska införas i den föreslagna nya lagen om Sveriges sjöterritorium och maritima zoner. Bilaga 5 till den föreslagna lagen ska redovisa den angränsande zonen som fyra åtskilda havsområden längs , i , i och i vars yttre avgränsningslinjer utgörs av fyra heldragna linjer. Det havsområde mellan fastlandet och nordvästra som omges av den angränsande zonen, men som inte ingår i zonen, ska också avgränsas av en femte heldragen linje. Avgränsningslinjernas brytpunkter ska beskrivas med koordinater i latitud och longitud och ges löpnummer i enlighet med utredningens förslag. Koordinaterna ska anges i grader och minuter med sex decimaler på minuten i referenssystemet SWEREF 99. Långa linjer och cirkelbågar ska segmenteras i enlighet med utredningens förslag. 7.3Skydd av fornlämningar, fornfynd och andra föremål av arkeologiskt eller historiskt intresse Regeringens förslag: Bestämmelserna i kulturmiljölagen ska utsträckas till att gälla i tillämpliga delar inom den angränsande zonen i enlighet med den nya lagen om angränsande zon. Lagen om medverkan vid polisiär övervakning ska göras tillämplig inom den angränsande zonen i fråga om övervakning som gäller fornminnen. förebyggande befogenheter ska också utvidgas till att avse överträdelser beträffande fornminnen. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningen föreslog dock inte att 8 kap. kulturmiljölagen (1988:950) skulle utsträckas till att gälla inom den föreslagna angränsande zonen eller att förebyggande befogenheter enligt 3 § lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär övervakning skulle utvidgas till att gälla på sjöterritoriet och inom den angränsande zonen såvitt avser överträdelser av tillämpliga bestämmelser i kulturmiljölagen. Utredningen föreslog emellertid författningsändringar när det gäller , och rättsliga befogenheter inom den angränsande zonen beträffande tullar, skatter, inresa, hälsofrågor och förföljande. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. och anser dock att utredningens författningsförslag om rättsliga befogenheter inte är tillräckligt genomarbetade för att läggas till grund för lagstiftning. anser vidare att det är oklart hur myndigheten ska kunna ingripa för att förhindra brott mot regler som rör fornminnen i den angränsande zonen eftersom utredningen inte lägger något förslag till ändring i 3 § lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär övervakning, som är den paragraf som reglerar myndighetens möjlighet att ingripa i förebyggande syfte. Försvarsmakten anser det värt att nämna att skyddet av det kulturarvet ligger myndighetens intressen nära, då det i många fall sammanfaller med Försvarsmaktens historia. framhåller att förslagen ligger väl i tiden för att kunna beivra ökad kriminalitet, illegal invandring och brott mot det kulturarvet i med ökade tekniska möjligheter även för privatpersoner att kunna dyka ned till stora djup för att utforska marinhistoriskt intressanta vrak. Det senare är särskilt angeläget i bräckta vatten där vrak inte förstörs av skeppsmask. Statens maritima museer noterar att utredningen nämner konvention om skydd för kulturarv under vatten, som antogs 2001 och trädde i kraft , och ser gärna att frågan om en svensk ratificering av den konventionen åter aktualiseras. Myndigheten stöder förslaget om att tillämpliga delar av kulturmiljölagen utsträcks till att gälla inom angränsande zon, men har synpunkter på utredningens bedömning av föreskrifter under lagens 2 kap. 9 §, och anser att länsstyrelserna ska kunna besluta om skyddsåtgärder även inom den angränsande zonen för att förhindra plundring eller skada på kulturarvet. uppskattar särskilt de delar som handlar om skydd för den kulturmiljön, liksom förslaget om ändringar i kulturmiljölagen. menar att förslaget om ändringar i kulturmiljölagen (1988:950) och dess tillämplighet inom den angränsande zonen går långt över den befogenhet som kuststaten har enligt artikel 303 i havsrättskonventionen att ”kontrollera” avlägsnandet av kulturarv från dess angränsande zon och handel med sådana föremål. anser att utredningen inte är helt tydlig när det gäller vad folkrätten tillåter i fråga om tillämpningen av vissa delar av 2 Skälen för regeringens förslag: Vid tillämpning av artikel 33 får en kuststat, enligt konventionens artikel 303.2, också utgå från att ett avlägsnande utan dess tillstånd av arkeologiska och historiska föremål från den angränsande zonens havsbotten skulle leda till överträdelse på statens territorium, inklusive territorialhav, av sådana lagar och andra författningar som avses i artikel 33. Regeringen delar utredningens bedömning att de fornminnen (fornlämningar och fornfynd) som avses i 2 kap. kulturmiljölagen (1988:950) kan omfattas av uttrycket ”föremål av arkeologiskt och historiskt intresse” i havsrättskonventionens artikel 303. är lämningar som antas ha tillkommit, eller i fråga om fartygslämningar ha förlist, . Fornfynd är föremål som kan antas vara från tiden Regeringen instämmer i utredningens förslag att tillämpliga delar av kulturmiljölagen ska utsträckas att gälla inom den angränsande Den föreslagna lagändringen innebär att framförallt skeppsvrak samt lämningar från äldre stenålder, som på grund av strandlinjeförskjutningar kan påträffas på ner , ska kunna skyddas inom den föreslagna angränsande zonen. kulturföremål som avses i lagens 5–8 kap. ska kunna skyddas med hänvisning till artikel 303 om de är av arkeologiskt eller historiskt intresse och påträffas inom den angränsande zonen. påpekar att införande av en angränsande zon medför en skyldighet för kuststaten enligt artikel 303 i att skydda arkeologiska och historiska fynd på havsbottnen inom zonen. konstaterar att förpliktelsen i artikel 303.1 om att staterna är skyldiga att skydda föremål av arkeologiskt och historiskt intresse som påträffas i havet och att samarbeta i detta syfte gäller för alla stater och i alla havsområden, inte bara för en kuststat inom dess egen angränsande zon. Bestämmelsen medför ingen skyldighet för kuststaten att övervaka sin angränsande zon men artikel 303.2 ger staten rätt att vid behov vidta skyddsåtgärder inom zonen. anser att en sådan omfattande befogenhet som utredningens lagförslag ger intryck av möjligen skulle följa av en eventuell anslutning till konvention om skydd för kulturarv under vatten. har dock ännu inte ratificerat den konventionen. Frågan om omfattningen av kuststatens jurisdiktion vad gäller skyddet av kulturarv inom den angränsande zonen är fortfarande omdiskuterad, och det finns flera länder som ifrågasätter den sedvanerättsliga status som andra stater gärna vill ge till Unesco- Det kan därför, enligt , inte uteslutas att en fullständig maktutövning i alla avseenden vad gäller skydd av kulturarv inom den angränsande zonen kan bli problematisk så länge inte Regeringen anser emellertid att utredningens lagförslag är väl avvägt och formulerat så att det överensstämmer med gällande folkrätt liksom respekt för andra staters folkrättsliga rättigheter. Det är inte aktuellt att överväga en svensk ratificering av . Regeringens förslag att utsträcka kulturmiljölagen omfattar bestämmelserna i 2 kap. 1–5 §§ om skydd av fornlämningar, fornlämningsområden och fornfynd samt bestämmelserna i 6–8 §§ om skydd, vård och undersökning av fornlämningar och platser där fornfynd påträffats. Utredningen föreslår även att möjligheten enligt 9 § att meddela föreskrifter om vad allmänheten ska iaktta på sådana platser ska utsträckas till den angränsande zonen. Sådana föreskrifter får dock inte medföra någon inskränkning av de enligt folkrätten gällande rättigheterna till fri sjöfart inom och överflygning av den angränsande zonen. Föreskrifterna får inte heller inskränka andra rättigheter som följer av allmänt erkända folkrättsliga grundsatser. Statens maritima museer anser att länsstyrelserna ska kunna vidta skyddsåtgärder för att förhindra plundring genom att meddela föreskrifter enligt kulturmiljölagens 2 kap. 9 § för att skydda en fornlämning, t.ex. ankrings- eller dykförbud inom ett visst område, även inom den angränsande zonen. Enligt regeringens bedömning är det inte möjligt att införa permanenta ankrings- eller dykförbud inom den föreslagna angränsande zonen i den utsträckning som sådana åtgärder skulle strida mot gällande folkrättsliga förpliktelser. Regeringen delar utredningens uppfattning att även bestämmelserna i 2 kap. 10–25 §§ om ingrepp i fornlämning, inlösen och hittelön vid fornfynd, fyndfördelning, metallsökare, ansvar samt överklaganden ska gälla inom den angränsande zonen i samma utsträckning som på sjöterritoriet. Regeringen instämmer också i utredningens förslag att tillämpliga delar av 5–7 kap. om skydd mot utförsel av vissa äldre kulturföremål och om återlämnande av kulturföremål som olagligt förts bort från en annan stat samt tillämpliga delar av lagens bilaga 2 ska utsträckas till den angränsande zonen. Regeringen ser ingen anledning till varför inte också bestämmelserna i 8 kap. om återlämnande av kulturföremål som stulits utomlands i en stat som har tillträtt Unidroit- konventionen ska kunna vara tillämpliga i den angränsande zonen. Bestämmelserna i 3 kap. om byggnadsminnen och i 4 kap. om kyrkliga kulturminnen är av naturliga skäl inte tillämpliga eftersom kyrkor och byggnadsminnen inte finns på havsbottnen. Lagens 1 kap. innehåller inledande bestämmelser. Lagens bilaga 1 har upphört att gälla. Regeringen föreslår mot denna bakgrund att hela kulturmiljölagen i tillämpliga delar utom 3–4 kap. ska gälla inom den angränsande zonen i samma utsträckning som på sjöterritoriet. Arbetsfördelningen mellan och länsstyrelserna vad gäller kulturmiljön bör vara densamma inom den angränsande zonen som på sjöterritoriet. Eftersom zonen inte är länsindelad ska arbetsuppgifterna i förekommande fall fullgöras av i det län som ligger närmast fornminnet eller kulturföremålet i fråga. anser att det om möjligt bör förtydligas vad folkrätten tillåter i fråga om tillämpning av t.ex. kulturmiljölagens 2 kap. 1 a § andra stycket samt 11–13 §§ eftersom länsstyrelserna inte kan förutsättas ha kompetens i folkrättsliga frågor men påpekar också att 2016/17:215 detta kan kompenseras av att myndigheten genom föreskrifter och allmänna råd stöder dem i de folkrättsliga bedömningarna. Regeringen anser inte att det vore lämpligt att införa en bestämmelse om att en länsstyrelse måste samråda med när det gäller tillämplighet av en viss lagbestämmelse inom den angränsande zonen. Det rör sig rimligen om ett litet antal ärenden som gäller vrak där säkerligen ändå kommer att samråda på eget initiativ. Regeringen välkomnar i stället erbjudande att genom föreskrifter och allmänna råd stödja länsstyrelserna i fråga om tillämpning av relevanta delar av kulturmiljölagen inom den angränsande zonen bl.a. när det gäller folkrättsliga bedömningar. Lagen (1982:395) om medverkan vid polisiär övervakning, förkortad LKP, tillämpas när Kustsbevakningen bedriver övervakning för att hindra brott mot föreskrifter i lagar och andra författningar som gäller fornminnen och sjöfynd (1 § första stycket 9). Som redovisats ovan finns bestämmelser om skydd av fornminnen och kulturföremål i kulturmiljölagen. Sjöfynd regleras i lagen (1918:163) med vissa bestämmelser om sjöfynd. Enligt havsrättskonventionens artikel 303 får en kuststat endast skydda föremål av arkeologiskt och historiskt intresse inom sin angränsande zon. Regeringen föreslår med hänvisning till artikel 303, i likhet med utredningen, att LKP görs tillämplig inom den angränsande zonen i fråga om övervakning som gäller fornminnen. framhåller att dess befogenheter att ingripa för att förhindra brott inom den angränsande zonen bör bygga på den reglering som finns i 13 § polislagen. För del finns en hänvisning till 13 § polislagen genom 3 § LKP som reglerar myndighetens möjlighet att ingripa i förebyggande syfte. är denna befogenhet begränsad till brott mot sjötrafikregler, vattenföroreningsregler och dumpning av avfall i vatten. I utredningen läggs det inte något förslag till ändring i 3 § LKP. anser därför att det är oklart hur myndigheten ska kunna ingripa för att förhindra brott mot regler som rör fornminnen i den angränsande zonen när detta rättsområde inte alls omnämns i 3 § LKP. Regeringen föreslår med hänvisning till påpekande att myndighetens förebyggande befogenheter enligt 3 § LKP ska utvidgas till att gälla även såvitt avser fornminnen enligt 1 § första stycket 9 för att förhindra överträdelser av kulturmiljölagens bestämmelser. Regeringen bedömer att det inte finns behov i övrigt av att ge svenska myndigheter ytterligare befogenheter att agera inom den angränsande zonen. Till skillnad från utredningen anser regeringen således att det inte finns skäl att nu föreskriva om befogenheter avseende de rättsområden som anges i 2 § första stycket 1 den föreslagna nya lagen om angränsande zon. Särskilda avgränsningslinjer en nautisk Regeringens förslag: Den nya lagen om Sveriges sjöterritorium och maritima zoner ska även ange de särskilda avgränsningslinjer i havet, en nautisk mil räknat från baslinjerna, som förekommer inom EU- samarbetet med enhetliga geografiska koordinater. Linjernas brytpunkter ska ges löpnummer. Koordinaterna ska anges i bilaga 6 till den nya lagen. En följdändring ska göras i avseende havsplanernas geografiska omfattning. Utredningens förslag skiljer sig från regeringens förslag eftersom utredningen inte presenterar något förslag om geografiska koordinater för dessa avgränsningslinjer. Remissinstanserna: Havs- och vattenmyndigheten ser ett tydligt behov av att också linjer som är belägna en nautisk mil räknat från baslinjerna preciseras på samma sätt som övriga gränser och avgränsningslinjer i havet och att dessa linjer tillgängliggörs och tillhandahålls på samma sätt som övriga linjer som ingår i utredningens lagförslag. Dessa särskilda avgränsningslinjer förekommer i författningstexter som rör verksamheter som regleras på EU-nivå, t.ex. vattenförvaltning, havsförvaltning och havsplanering. Skälen för regeringens förslag: I vissa rättsakter som rör havsrelaterade frågor och som beslutats inom EU-samarbetet anges särskilda avgränsningslinjer utanför en medlemsstats kust som är belägna en nautisk mil räknat från baslinjerna. Dessa avgränsningslinjer används av EU:s medlemsstater och inom EU-samarbetet men linjerna har inte någon ställning inom havsrätten utan utgör endast en del av det interna EU-samarbetet. Sådana linjer förekommer t.ex. i och rådets direktiv /60/EG av om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område, i lydelsen enligt kommissionens direktiv /101/EU (ramdirektivet för vatten), och i och rådets direktiv /56/EG av om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på havsmiljöpolitikens område (havsmiljödirektivet, ramdirektiv om en marin strategi). Linjernas sträckning ska enligt berörda direktiv beräknas med utgångspunkt i de baslinjer som kuststaten fastställer i enlighet med sina havsrättsliga förpliktelser. Samma avgränsningslinjer finns i svensk författningstext bl.a. där ovan nämnda ramdirektiv har genomförts i nationell rätt. Hänvisningar till sådana linjer finns i t.ex. 10 § 4 kap. och i förordningen (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön, havsmiljöförordningen (2010:1341) och förordningen (2014:21) om geologisk lagring av koldioxid. Linjernas sträckning har beräknats av svenska myndigheter på olika sätt beroende på sammanhang och behov av förvaltningsstöd. Havs- och vattenmyndigheten har i sitt remissyttrande särskilt lyft fram denna fråga. Myndigheten har stort behov av officiellt fastställda gränser och avgränsningslinjer i havet som förvaltningsstöd för bl.a. Även har påtalat att det oklara läget beträffande avgränsningslinjer i havet har orsakat problem och merarbete. diskuterade i ett inledande skede möjligheten att föreslå geografiska koordinater för avgränsningslinjer en nautisk mil räknat från baslinjerna men behandlade inte frågan vidare eftersom det då inte hade beslutats hur de havsområden som avsågs bli föremål för statlig havsplanering skulle definieras. Behovet av enhetligt fastställda koordinater för dessa avgränsningslinjer har emellertid aktualiserats igen efter det att 2014 beslutade att havsområden som ska omfattas av statliga havsplaner ska definieras med utgångspunkt i linjer som är dragna en nautisk mil räknat från baslinjerna och att en bestämmelse som definierar havsplaneområdenas geografiska omfattning med hänvisning till sådana avgränsningslinjer skulle införas i 4 kap. 10 § .