prop · H403107 · 2017-02-21 00:00:00 — Enligt regeringens mening får en regel av aktuellt slag vidare anses vara ägnad att säkerställa att målet uppnås. Möjligheterna för utanför- stående utstationerade arbetstagare att åberopa kollektivavtalade rättig- heter är som nämnts begränsade. Det kan också ifrågasättas om svensk rätt uppfyller de krav som ställs i tillämpningsdirektivet angående skyddet för dessa arbetstagare. En regel av aktuellt slag är enligt regeringens mening ägnad att säkerställa att målet uppnås eftersom den innebär att utanförstående utstationerade arbetstagare får rätt till vissa kollektivavtalsvillkor. När det gäller frågan om en regel av aktuellt slag går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå målet kan det finnas skäl att överväga om några alternativa lösningar skulle kunna vara aktuella. Bl.a. advokat- samfund pekar på möjligheten för en utstationerad arbetstagare att bli 2016/17:107 medlem i en svensk arbetstagarorganisation för att på så sätt tillvarata sina rättigheter. Regeringen delar visserligen TCO:s uppfattning att den kanske bästa möjligheten för utstationerade arbetstagare att tillvarata sina rättigheter är att gå med i en svensk arbetstagarorganisation. Till exempel erbjuder Unionen ett gästmedlemskap mot en avgift. En annan fråga är om det bör kunna krävas att utstationerade arbetstagare går med i en svensk arbetstagarorganisation för att tillvarata sina rättigheter. Enligt utredningen och promemorian är det för långt- gående att kräva detta, en bedömning som ifrågasätts av och . Regeringen gör dock samma bedömning som utredningen och promemorian. Utstationerade arbetstagare är i och är vanligtvis en del av ett utländskt arbetsmarknadssystem och inte det svenska. Det får alltså anses för långtgående att kräva att utstationerade arbetstagare ska gå med i en svensk arbetstagarorganisation för att kunna hävda rättigheter som de enligt ska ha. I remissvaren över utredningens förslag, som lämnades i tiden före det att kommittén lämnat sitt betänkande, berör () och TCO frågan om s.k. bekräftelseavtal och för- ordar att en sådan lösning bör övervägas. Detta bör ses mot bakgrund av att det i tilläggsdirektiv till kommittén nämndes som exempel på en för- stärkning av regelverket det som i debatten kallats bekräftelseavtal. Detta beskrevs i tilläggsdirektivet som något som skulle kunna ge en möjlighet för arbetstagarorganisationer att agera när utstationerande företag påstår sig tillämpa lika bra eller bättre villkor än de som organisationen kräver med stöd av ett svenskt kollektivavtal för den aktuella branschen. Enligt TCO skulle ett bekräftelseavtal innebära att arbetstagarorganisationerna indirekt bevakar även utanförstående arbetstagares rättigheter eftersom organisationen skulle se till att arbetsgivaren tillämpar villkoren även för icke-medlemmar. Som framgår i avsnitt 5 föreslår regeringen en modell med kollektiv- avtal för utstationerade arbetstagare med begränsade villkor och verkningar, av liknande slag som den modell som kommittén föreslår i sitt betänkande. Enligt regeringens mening innebär dock en sådan modell inte att behovet av en rätt för utanförstående utstationerade arbetstagare till kollektivavtalsvillkor minskar. I stället samverkar en modell med sådana kollektivavtal väl med en rätt för utanförstående utstationerade arbetstagare till kollektivavtalsvillkor. Genom modellen med kollektiv- avtal för utstationerade arbetstagare ökar förutsättningarna för att ut- stationerade arbetstagares arbets- och anställningsvillkor ska regleras genom svenska kollektivavtal. En sådan ordning ger dock inte i sig de utanförstående utstationerade arbetstagarna någon rätt till villkoren i kollektivavtalen. För att uppnå detta krävs en reglering av det slag som behandlas här. En regel av aktuellt slag kan mot denna bakgrund inte sägas gå utöver vad som är nödvändigt för att uppnå målet, att skydda utstationerade utanförstående arbetstagare. Flera remissinstanser ger också uttryck för att en möjlighet för utanförstående utstationerade arbetstagare att åberopa villkor i kollektivavtal är förenlig med och kan anses motiverad eller nödvändig för att uppfylla tillämpningsdirektivets krav, t.ex. Sieps och (). Regeringen delar den uppfattningen. Sammantaget anser regeringen att en möjlighet för utanförstående ut- stationerade arbetstagare att åberopa villkor i svenska kollektivavtal som arbetsgivaren är bunden av är förenlig med . () tar upp situationen att flera svenska arbetstagarorganisationer kräver och sedan sluter kollektiv- avtal med den utstationerande arbetsgivaren. kan det då framstå som oklart vilket avtal som ska tillämpas på de utanförstående arbetstagarna. Enligt regeringens bedömning torde en sådan situation, då en utstationerande arbetsgivare är bunden av flera svenska kollektivavtal som är tillämpliga på det arbete den utanförstående arbetstagaren utför, inte vara särskilt vanlig. Bedömningen av hur en sådan situation ska lösas, om den skulle uppkomma, bör lämnas till rättstillämpningen. Enligt () bör principfrågan om ett kollektivavtals bundenhet för utanförstående arbetstagare utredas ytterligare. framhåller att utanförstående arbetstagare normalt inte kan göra några rättigheter gällande enligt avtalet såvida det inte särskilt föreskrivs i avtalet att detta ska tillämpas även på utanför- stående arbetstagare eller vissa bestämmelser kan anses utgöra bruk på arbetsplatsen. framhåller också att den rätt utanförstående arbetstagare kan göra gällande därför att vissa bestämmelser i ett kollektivavtal utgör bruket på arbetsplatsen vanligen avser bestämmelser om arbetstider och liknande, men sällan löner och andra förmåner. () uppmärksammar också situationen att ett kollektivavtal innehåller villkor som gör skillnad på medlemmar och icke-medlemmar. Arbetsdomstolen anför att det är tillåtet, om än inte särskilt vanligt, med s.k. exklusivavtal och villkor i ett avtal som ska tillämpas av arbetsgivaren bara på den avtalsslutande arbetstagarorganisationens medlemmar. Enligt domstolen skulle en rätt för utanförstående utstationerade arbetstagare till förmåner som uttryck- ligen gäller endast medlemmar innebära att lagstiftaren reglerar något i strid med vad kollektivavtalsparterna varit överens om. Som berörts ovan anser regeringen att det får anses vara en brist vid uppfyllandet av tillämpningsdirektivet att utanförstående utstationerade arbetstagare endast har begränsade möjligheter att få rätt till villkor i svenska kollektivavtal som arbetsgivaren är bunden av. Tillämpnings- direktivet gör inte någon skillnad på utanförstående arbetstagare och arbetstagare som är medlemmar i den avtalsslutande arbetstagar- organisationen. Enligt regeringens mening bör därför en rätt för utanför- stående arbetstagare till vissa villkor i kollektivavtal inte endast gälla sådana villkor som i det enskilda fallet anses utgöra bruk på arbets- platsen. En utanförstående utstationerad arbetstagare bör behandlas som en utstationerad arbetstagare som är bunden av avtalet. Den utanför- stående utstationerade arbetstagaren bör alltså kunna ha rätt även till sådana villkor som parterna enats om bara ska tillämpas på medlemmar i den avtalsslutande organisationen. Det bedöms vara nödvändigt med en sådan regel, även om den avviker från vad som annars gäller enligt svensk arbetsrätt, för att uppfylla tillämpningsdirektivets krav. Enligt kan det ifrågasättas om en rätt för utanför- stående arbetstagare till kollektivavtalsvillkor är förenlig med 2016/17:107 konventioner 87, 98, 111 och 154. Enligt föreningen skulle en sådan rätt innebära att utländska företag och deras anställda får det svårare att verka i . En sådan rätt skulle enligt föreningen också innebära ett intrång i avtalsfriheten, liksom i befintliga möjligheter att organisera sig och kunna tillämpa villkor i andra kollektivavtal. Möjligheten att stå utanför en förening och kunna komma överens om andra villkor skulle också åsidosättas enligt föreningen. majoritet gör bedömningen att varken utredningens, kommitténs eller promemorians förslag i aktuell del står i strid med någon ratificerad av . Inte heller regeringen kan se att det i denna proposition lämnade förslaget om en rätt för utanför- stående utstationerade arbetstagare till vissa kollektivavtalsvillkor skulle strida mot någon sådan konvention. Som nämnts bör det finnas effektiva sätt för alla utstationerade arbets- tagare, medlemmar eller inte, att tillvarata sina rättigheter. Utanför- stående utstationerade arbetstagare bör därför ges rätt till arbets- och anställningsvillkor enligt ett svenskt kollektivavtal som arbetsgivaren är bunden av. Denna rätt bör gälla för den tid under vilken en utstationering pågår eller har pågått och för arbete som kollektivavtalet är tillämpligt på. Som Sieps anför är det dock väsentligt att systemet utformas på ett sätt som gör att marknaden påverkas så lite som möjligt. Detta kan uppnås genom att systemet görs tillgängligt så att utländska arbetsgivare som planerar verksamhet i kan skaffa sig en fullständig bild av vad som gäller för de utstationerade arbetstagarna. Regeringen delar upp- fattningen att det bör finnas information om de regelverk som gäller vid utstationering i . Regeringen avser att göra nödvändiga förord- ningsändringar för att säkerställa detta. Medlemmars rätt till kollektivavtalsvillkor bör inte regleras särskilt I promemorian föreslås att även medlemmars rätt till kollektivavtals- villkor ska regleras särskilt. Utredningen och kommittén föreslår inte någon reglering beträffande medlemmars rätt till kollektivavtalsvillkor. I denna del gör regeringen följande överväganden. Ett kollektivavtal som har slutits mellan en svensk arbetstagar- organisation och en utstationerande arbetsgivare från ett annat land är som nämnts enligt svensk rätt bindande för dessa avtalsparter. Av 26 § medbestämmandelagen framgår att ett kollektivavtal inom sitt tillämpningsområde också är bindande för medlemmarna i arbetstagar- organisationen. Utstationerade arbetstagare som är medlemmar i en sådan organisation torde alltså, om svensk lag är tillämplig lag för kollektivavtalet, ha möjlighet att göra gällande villkor enligt avtalet. Regeringen gör bedömningen att svenska kollektivavtal som reglerar villkoren för utstationerade arbetstagare i de flesta fall regleras av svensk rätt. Som utredningen anför är vidare det förhållandet att ett kollektivavtal inte endast binder avtalsparterna utan även medlemmarna i en avtals- slutande organisation karakteristisk för just kollektivavtal och denna verkan förekommer i nästan alla länder som använder denna typ av avtal. Även om svensk lag i någon situation inte skulle bli tillämplig lag för ett kollektivavtal borde alltså medlemmar i den avtalsslutande organisa- Prop. 2016/17:107 tionen ändå kunna hävda rättigheter enligt kollektivavtalet, enligt den då tillämpliga utländska rättsordningen. Enligt regeringens mening finns det därför inte något behov av författningsändringar för att säkerställa att utstationerade arbetstagare, som är medlemmar i en svensk avtals- slutande arbetstagarorganisation, har rätt till villkor enligt kollektiv- avtalet. Skulle det framkomma att utstationerade arbetstagare som är medlemmar i den avtalsslutande organisationen har svårigheter att åberopa villkor i kollektivavtalen kan det dock finnas anledning att åter- komma till frågan. Arbetstagares skyldigheter enligt kollektivavtalen bör inte regleras särskilt I promemorian föreslås att utstationerade arbetstagare inte endast ska få rättigheter enligt svenska kollektivavtal som arbetsgivaren är bunden av utan att det med denna rätt också ska följa de skyldigheter som är kopplade till villkoren. För en sådan ordning talar att kollektivavtal får antas vara utformade för situationen att arbetstagarna har både rättigheter och skyldigheter enligt avtalen. Det skulle kunna finnas risk för en mellan arbetsgivare och arbetstagare ojämlik tillämpning av villkoren om inte de ut- stationerade arbetstagarna också skulle kunna bli bundna av skyldigheter enligt avtalet. Promemorians förslag i denna del tillstyrks av TCO. Flera remissinstanser, däribland Arbetsdomstolen och (), uttrycker dock tveksamhet över för- slaget i denna del. En del av kritiken tar sikte på att det framstår som oklart vilka skyldigheter som omfattas av promemorians förslag. Vidare framstår enligt regeringens mening en sådan reglering som överflödig. Det torde i allmänhet anses följa av arbets- och anställningsvillkoren i kollektivavtalet vad arbetstagaren ska ha gjort för att få sin rätt enligt villkoren. Sammantaget anser regeringen att utstationerade arbetstagares skyldig- heter enligt kollektivavtal inte bör regleras särskilt. Rätten till kollektivavtalsvillkor bör avse sådana villkor inom den hårda kärnan som får krävas med stöd av stridsåtgärder En särskild fråga är vilka områden och vilken nivå som utanförstående utstationerade arbetstagares rätt till kollektivavtalsvillkor ska avse. Såväl utredningen som kommittén föreslår att endast sådana villkor inom den hårda kärnan som får krävas med stöd av stridsåtgärder vid utstationering ska omfattas. Det kan röra minimilön eller andra minimi- villkor, eller, beträffande uthyrda utstationerade arbetstagare, lön eller andra villkor, inom de områden som omfattas av den hårda kärnan. I promemorian föreslås det dock att samtliga arbets- och anställnings- villkor enligt kollektivavtalet ska omfattas, en ordning som förordas av LO, TCO och . Det är både möjligt och önskvärt att utstationerande arbetsgivare utan föregående stridsåtgärder eller varsel om sådana åtgärder sluter svenska kollektivavtal som inte är begränsade till någon miniminivå. framstå som rimligt att en utanförstående utstationerad arbetstagare ska 2016/17:107 ha rätt till samtliga arbets- och anställningsvillkor i ett sådant avtal och möjlighet att kräva dessa i svensk domstol för den tid som ut- stationeringen pågår eller har pågått. Arbetsgivaren har i regel frivilligt påtagit sig att tillämpa avtalet i förhållande till samtliga arbetstagare för Vissa remissinstanser har dock framfört kritiska synpunkter på promemorians förslag i denna del. utstationerade arbetstagares rätt till kollektivavtalsvillkor i vart fall begränsas till sådana villkor som ska publiceras på webbplats, dvs. sådana arbets- och anställningsvillkor som får krävas med stöd av stridsåtgärder vid utstationering. Enligt SKL följer det inte av utstationeringsdirektivet någon rätt för ut- stationerade arbetstagare att åberopa även andra villkor i kollektivavtal än sådana som ingår i den hårda kärnan. förslagets utformning att gränsöverskridande handel hindras eller blir Domstolen efterfrågar en utveckling av skälen för den EU-rättsliga tillåtligheten av att utstationerade arbetstagare ska ha rätt till mer än minimivillkoren. argumentation för en rätt till villkor utöver den hårda kärnan inte helt övertygande även om verket avstår från att göra en närmare bedömning av promemorians analys. Enligt verket kan förslaget i denna del dock ha en kontraproduktiv inverkan på den svenska modellen. förordar försiktighet när det gäller nya regler i gränssnittet mellan ut- stationering och den svenska kollektiva arbetsrätten och anser att promemorians förslag inte bör genomföras. Enligt regeringen är det också viktigt att främja att kollektivavtal träffas i utstationeringssituationer och att värna de kollektivavtal som Det är angeläget att arbetstagarna kan kräva ut de kollektivavtals- villkor de har rätt till. För utanförstående arbetstagare är det givetvis önskvärt att kunna åberopa arbets- och anställningsvillkor i kollektivavtal som arbetsgivaren är bunden av, utan några begränsningar. Enligt regeringen finns det dock i detta skede anledning att inta en mer försiktig hållning än promemorian. Det får i detta skede anses tillräckligt att de utanförstående arbetstagarna tillförsäkras minimivillkoren inom den hårda kärnan. Detta motsvarar utgångspunkten i utstationerings- direktivet när det gäller vilka villkor medlemsstaterna ska se till att ut- stationerande arbetsgivare garanterar arbetstagarna. möjligheten att genom medlemskap i den avtalsslutande arbetstagar- organisationen få rätt till samtliga arbets- och anställningsvillkor enligt Med en sådan ordning uppnås också ett mer enhetligt regelsystem vid utstationering. utanförstående utstationerade arbetstagare har rätt till motsvarar då sådana arbets- och anställningsvillkor som får krävas med stöd av strids- åtgärder vid utstationering, se avsnitt 5.2, och sådana villkor som arbets- tagarorganisationerna ska ge in till , se avsnitt 6.2. på det sättet enhetligt system vid utstationering framstår som lämpligast och mest lättillämpat för inblandade aktörer. TCO och LO framför att en regel som är begränsad till minimivillkor inom den hårda kärnan skulle kunna medföra vissa tillämpningsproblem i de fall ett avtal ingåtts frivilligt, i vart fall om kollektivavtalet inte är anpassat till de begränsningar som framgår av utstationeringslagen. Enligt regeringens mening bör de förslag som lämnas i avsnitt 6.2 om förbättrad tillgång till information om kollektivavtalsvillkor innebära att sådana tillämpningsproblem kan undvikas. Som utvecklas där anser regeringen att skyldigheten för arbetstagarorganisationerna att ge in kollektivavtalsvillkor till bör gälla i alla branscher och beträffande alla minimivillkor inom den hårda kärnan, oavsett om organisationen i det enskilda fallet avser att vidta några stridsåtgärder eller inte. Om det i ett svenskt centralt kollektivavtal finns villkor som omfattas av den hårda kärnan bör de villkoren alltså vara kända och till- gängliga. Några tillämpningsproblem bör därför inte uppkomma i detta avseende. En begränsning till minimivillkor inom den hårda kärnan skulle vidare enligt LO stå i strid med förhandlingsrätten som skyddas bl.a. av kärnkonventioner och den sociala stadgan då den inte respekterar parternas förhandlingsresultat. Regeringen delar dock den bedömning som majoritet gjort i remissvaret över utredningens förslag, att en sådan begränsning inte kan anses strida mot någon ILO- konvention som ratificerat. Regeringen kan inte se att en sådan ordning skulle stå i strid mot något annat internationellt åtagande heller. Sammantaget anser regeringen att det är tillräckligt att reglera utanförstående utstationerade arbetstagares rätt till sådana arbets- och anställningsvillkor i kollektivavtal som får krävas med stöd av stridsåtgärder vid utstationering. Utstationerade arbetstagares kännedom om arbets- och anställningsvillkoren För att utstationerade arbetstagare ska kunna göra gällande sin rätt till arbets- och anställningsvillkor i svenska kollektivavtal måste de ha kännedom om vilka de villkoren är. Arbetsgivare har en informations- skyldighet enligt upplysningsdirektivet (rådets direktiv /533/EEG av om arbetsgivares skyldighet att upplysa arbets- tagarna om de regler som är tillämpliga på anställningsavtalet eller anställningsförhållandet). Enligt artikel 2 i upplysningsdirektivet ska arbetsgivare upplysa arbetstagare om de väsentliga dragen i anställnings- avtalet eller anställningsförhållandet, liksom, i förekommande fall, om de kollektivavtal som reglerar arbetstagarens arbetsvillkor. Upplysnings- direktivet har i svensk rätt genomförts i 6 c–e §§ lagen (1982:80) om anställningsskydd, anställningsskyddslagen. Enligt rapporter gjorda av eller på uppdrag av kommissionen har direktivet genomförts också i de andra medlemsstaterna (se bl.a. Commission Staff Report on the Implementation of Directive 91/533/EEC och Studies on the implemen- tation of Labour in the enlarged European Union: Directive 91/533/EC on an employer’s obligation to inform employees of the conditions applicable to the contract or employment relationship – Synthesis Report). Det får alltså antas att arbetsgivare som från andra medlemsländer utstationerar arbetstagare hit har en skyldighet att informera arbetstagarna om att de har rätt till vissa arbets- och anställ- ningsvillkor i svenska kollektivavtal som arbetsgivaren är bunden av, och att det också finns tillgång till ett rättsligt förfarande för den arbetstagare som anser att arbetsgivaren brustit i skyldigheten (se artikel 8 i upp- 2016/17:107 lysningsdirektivet). Det behövs därför inte någon särskild reglering i detta avseende. Rätten till arbets- och anställningsvillkor enligt ett kollektivavtal som arbetsgivaren är bunden av i förhållande till en svensk arbetstagar- organisation är en viktig del av skyddet för utstationerade arbetstagare. Det bör därför inte vara möjligt för parterna att avtala bort den rätten. Rätten till kollektivavtalsvillkor bör alltså vara tvingande, något som också förordas av bl.a. TCO. Kommittén föreslår att en arbetsgivare inte med giltig verkan ska få träffa en överenskommelse som strider mot kollektivavtalet med en utstationerad arbetstagare som inte är bunden av det. Kommittén resonerar på så sätt att detta gäller enligt 27 § medbestämmandelagen för medlemmar, men inte för utanförstående arbetstagare, och att en sådan reglering därför är motiverad för utanförstående utstationerade arbets- tagare. Enligt regeringens bedömning uppnås motsvarande resultat med den bestämmelse som föreslås i promemorian såtillvida att det enligt för- slaget inte ska vara möjligt att avtala bort arbetstagarens rätt till vissa villkor i kollektivavtalet. Parterna bör dock givetvis vara oförhindrade att träffa avtal om bättre villkor. Enligt regeringens mening kommer detta till uttryck på ett tydligt sätt i promemorians förslag. Ett avtal bör alltså vara ogiltigt i den utsträckning det upphäver eller inskränker en ut- stationerad arbetstagares rätt till kollektivavtalsvillkoren. Promemorian föreslår en regel som anger att bestämmelsen om rätt till kollektivavtalsvillkor ska gälla, oavsett vilket lands lag som annars skulle kunna gälla. Enligt regeringens mening framstår en sådan reglering som överflödig. Regeringen föreslår därför inte någon sådan regel. Skydd mot ogynnsam behandling Regeringens förslag: En arbetsgivare ska inte få utsätta en arbets- tagare som är utstationerad till för repressalier på grund av att arbetstagaren har inlett rättsliga eller administrativa förfaranden om arbets- och anställningsvillkor enligt sådana lagbestämmelser som gäller vid utstationering eller enligt kollektivavtal, om förfarandet kan anses innefatta sådana kollektivavtalsvillkor som får krävas med stöd av stridsåtgärder vid utstationering. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Enligt utredningens förslag omfattas dock bara repressalier på grund av att arbetstagaren väcker talan vid svensk domstol. förslag ska inte heller bestämmelsen gälla gentemot arbetsgivare som inte har hemvist i ett land inom EES eller . Fastigo, Kommunala Företagens Sam- organisation och tillstyrker förslaget. anser att utredningens förslag om att införa en särskild regel om skydd mot repressalier är välgrundat. TCO och Prop. 2016/17:107 ställer sig huvudsakligen positiva till förslaget. uppfattning att tillämpningsdirektivet kräver att ett effektivt skydd mot ogynnsam behandling införs i svensk rätt. Enligt LO bör skyddet dock inte begränsas till tvister om villkor enligt nuvarande 5 a eller 5 b § ut- stationeringslagen. TCO, och LO anser att repressalieförbudet också ska gälla arbetsgivare med hemvist i tredjeland. () anser att förslaget är välavvägt och rimligt men har synpunkter i vissa delar. Arbetsförmedlingen har inte något att invända mot förslaget om skydd mot repressalier. , , och ifråga- sätter behovet av ett repressalieförbud. och avstyrker förslaget. anser att utredningens förslag under alla förhållanden är för långtgående och lämnar flera syn- punkter på förslaget. SKL anför att förslaget riskerar att bli tviste- drivande och att det kan innebära en gynnsammare behandling av ut- stationerade arbetstagare jämfört med andra arbetstagare på ett sätt som knappast kan anses vara motiverat.