prop · H403222 · 2017-09-05 00:00:00 — Av 2 kap. 20 § första stycket 4 framgår dock att förhandlingsoffentligheten under vissa förutsättningar får begränsas genom lag. Av 2 kap. 21 § följer vidare att begränsningarna måste tillgodose ett ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle och att de inte får gå längre än vad som är nödvändigt med hänsyn till detta ändamål. Begränsningar av det slaget finns för de allmänna domstolarna i . Om en domstol i sin rättskipande eller rättsvårdande verksamhet får en sekretessreglerad uppgift från en annan domstol eller myndighet, blir sekretessbestämmelsen som huvudregel tillämplig på uppgiften även hos den mottagande domstolen i enlighet med 43 kap. 2 § första stycket OSL. Som huvudregel upphör en sekretessbestämmelse som gäller för en uppgift i ett mål eller ett ärende att vara tillämplig om uppgiften läggs fram vid en offentlig förhandling, 43 kap. 5 § första stycket. Om uppgiften däremot läggs fram vid en förhandling inom stängda dörrar fortsätter sekretessbestämmelsen att vara tillämplig om inte domstolen beslutar annat. Sedan domstolen skilt målet från sig fortsätter sekretessbestämmelsen att vara tillämplig endast i den utsträckning domstolen i sitt avgörande har beslutat det. Förhandlingar i allmän domstol får enligt 5 kap. 1 § andra stycket hållas inom stängda dörrar endast i vissa fall. Det är inte tillräckligt att en sekretessbestämmelse är tillämplig på en uppgift som kan antas läggas fram vid en förhandling. För att förhandlingen ska kunna hållas inom stängda dörrar i den del som rör uppgiften krävs dessutom att det är av synnerlig vikt att uppgiften hålls hemlig. Undantag från detta krav gäller dock för de sekretessbestämmelser som har utfärdats särskilt med tanke på förhållandena vid domstolarna. En förhandling kan i linje med detta hållas inom stängda dörrar om sekretess gäller enligt bl.a. 35 kap. 12 § OSL. I dessa fall krävs alltså inte att det är av synnerlig vikt att uppgiften hålls hemlig. Av 35 kap. 12 § framgår att sekretess gäller hos domstol för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men om uppgiften röjs och uppgiften förekommer i mål om ansvar för sexualbrott, utpressning, brytande av post- eller telehemlighet, intrång i förvar, olovlig avlyssning, dataintrång, brott mot tystnadsplikt, brott genom vilket infektion av HIV har eller kan ha överförts, människorov eller människohandel. Motsvarande sekretess gäller i mål om ersättning för skada med anledning av sådana brott. Sekretessen gäller dock inte för uppgift om vem som är tilltalad eller svarande. Under en förundersökning kan sekretess gälla för uppgifter om en enskilds personliga och ekonomiska förhållanden, se 35 kap. 1 § första 2016/17:222 stycket. Sekretessen enligt denna bestämmelse upphör dock enligt 35 kap. 7 § normalt att vara tillämplig hos förundersökningsmyndigheten om uppgiften lämnas till domstol med anledning av åtal. Sekretessen upphör dock inte att gälla bl.a. om sekretess för uppgiften ska gälla hos domstolen enligt 35 kap. 12 §. Detta undantag har införts för att sekretessen hos domstolen skulle förlora sin verkan om uppgifterna var offentliga hos förundersökningsmyndigheten. Det behövs en särskild sekretessreglering för olaga integritetsintrång Enligt 35 kap. 1 § första stycket OSL gäller förundersökningssekretess för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men. Uppgifter som framkommer under en förundersökning gällande olaga integritetsintrång och som kan vara integritetskränkande, torde därför omfattas av sekretess så länge förundersökningen pågår. Sekretessen under förundersökningen upphör dock att gälla om uppgiften lämnas till domstol i samband med åtal, se 35 kap. 7 §. Som framgår ovan är det en grundläggande princip att förhandlingar i domstol i största möjliga utsträckning ska vara offentliga. När ytterligare bestämmelser om sekretess övervägs måste alltså de intressen som talar för sekretess vägas mot denna princip. Det krävs då särskilt starka skäl för att införa sekretessregler som innebär att förhandlingsoffentligheten begränsas. Sådana starka skäl har ansetts föreligga när det gäller de brott som räknas upp i 35 kap. 12 §. Behovet av skydd för målsägandens eller andra inblandades integritet bl.a. i mål om ansvar för utpressning, brytande av post- eller telehemlighet, intrång i förvar, olovlig avlyssning, sexualbrott, brott genom vilket infektion av HIV har eller kan ha överförts och brott mot tystnadsplikt m.fl. har ansetts vara så starkt att intresset för offentlighet har fått ge vika. Det har motiverats med att man i möjligaste mån bör förebygga den olägenhet som består i att rättegången kan komma att ge ökad offentlighet åt just sådana förhållanden som målsäganden velat dölja. Det har vidare framhållits att en målsägande kan dra sig för att anmäla dessa brott om han eller hon riskerar att uppgifter om privatlivet dras fram i offentlighetens ljus vid en kommande domstolsförhandling och att syftet med lagstiftningen därmed i viss mån kan anses förfelat (jfr prop. 2003/04:93 Några frågor om sekretess m.m. s. 58). Målsägandens starka intresse av sekretess för uppgifter som läggs fram i ansvars- och skadeståndsdelen och de men som målsäganden kan lida om uppgifterna blir offentliga har också framhållits. Vidare har sekretessen motiverats med att det kan vara nödvändigt att under en förhandling lägga fram uppgifter som är sekretesskyddade enligt någon annan bestämmelse. Motsvarande argument talar enligt regeringen för att sekretess bör gälla även i mål om ansvar för olaga integritetsintrång. En särskild aspekt som utredningen lyfter fram är dock att brottet begås just genom spridning av uppgifter och att den straffrättsliga regleringen innebär en inskränkning av yttrandefriheten. I de fall starka yttrandefrihetsaspekter gör sig gällande kan en annars brottslig spridning av integritetskänsliga uppgifter anses försvarlig och därigenom straffri. Att en förhandling som gäller ett brott som skett genom spridning av Prop. 2016/17:222 uppgifter – där kanske invändningar om försvarlighet och yttrandefrihetsaspekter framförs – hålls inom stängda dörrar kan alltså möjligen resa vissa betänkligheter. Av 5 kap. 1 § följer dock att en domstolsförhandling endast får hållas inom stängda dörrar i den del förhandlingen rör uppgifter som omfattas av de aktuella sekretessbestämmelserna. Ett förordnande om stängda dörrar får alltså inte avse andra delar av förhandlingen än sådana under vilka sekretesskyddade uppgifter kan antas bli lämnade. Att sekretess ska gälla för innehållet i vissa bilder eller andra uppgifter behöver därför inte innebära att möjligheterna till insyn genom förhandlingsoffentligheten undergrävs eller att domstolen beslutar om fortsatt sekretess i domen på ett sätt som försvårar förståelsen av domstolens ställningstaganden. Sammantaget anser regeringen i likhet med utredningen att skälen för sekretess är så pass starka att de – vid en vägning mot principen om förhandlingsoffentlighet – motiverar en särskild sekretessreglering gällande mål om ansvar för olaga integritetsintrång. Detta bör lämpligen ske genom att uppräkningen av brottstyper i 35 kap. 12 § OSL kompletteras med denna brottstyp. I 35 kap. 12 § tredje stycket anges att sekretess gäller hos domstol för uppgift om en ung person som skildras i pornografisk bild, om det kan antas att denne eller någon närstående till denne lider men om uppgiften röjs och uppgiften förekommer i mål om ansvar för barnpornografibrott, ersättning för skada med anledning av sådant brott, och förverkande av skildring med sådant innehåll. Enligt den nuvarande utformningen är uppräkningen av måltyper alltså kumulativ. Den bör dock rimligen vara alternativ. Bestämmelsen bör därför ändras så att sekretess gäller om uppgiften förekommer i mål om ansvar för barnpornografibrott, ersättning för skada med anledning av sådant brott eller förverkande av skildring med sådant innehåll. Straffbestämmelsen om olaga hot i 4 kap. 5 § är i stora delar oförändrad sedan tillkomst. Den straffbara gärningen består i att lyfta vapen mot någon annan eller annars hota med brottslig gärning på ett sätt som är ägnat att hos den hotade framkalla allvarlig fruktan för egen eller annans säkerhet till person eller egendom. sin nuvarande lydelse då grovt olaga hot infördes som en särskild brottsbeteckning och vissa kvalifikationsgrunder infördes. med lagändringar ska vid bedömningen av om ett olaga hot är grovt särskilt beaktas om hotet påtagligt har förstärkts med hjälp av vapen, sprängämne eller vapenattrapp eller genom anspelning på ett våldskapital eller annars har varit av allvarligt slag eller om gärningen annars har varit av särskilt hänsynslös eller farlig art. 2016/17:222 Straffet för olaga hot är böter eller fängelse i högst . Straffet för grovt olaga hot är fängelse i lägst och högst . Försök, förberedelse och stämpling är endast straffbelagt för grovt olaga hot. hot är straffbart som tryckfrihetsbrott eller yttrandefrihetsbrott enligt 7 kap. 4 § TF respektive 5 kap. 1 § YGL. 6.2Straffbestämmelsen om olaga hot moderniseras och utvidgas Regeringens förslag: Straffbestämmelsen om olaga hot moderniseras och utvidgas till att även gälla hot mot den personliga integriteten. Straffansvar för olaga hot ska gälla för den som hotar någon annan med brottslig gärning på ett sätt som är ägnat att hos den hotade framkalla allvarlig rädsla för egen eller annans säkerhet till person, egendom, frihet eller frid. Utredningens förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens. Utredningen föreslår dock att straffansvaret ska gälla för den som hotar någon annan med brottslig gärning på ett sätt som är ägnat att hos den hotade framkalla allvarlig oro för sin egen eller annans säkerhet till person, egendom, frihet eller frid. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inte några synpunkter på utredningens förslag. Flera remissinstanser, däribland , och ifrågasätter dock om det verkligen är motiverat att ändra det nuvarande rekvisitet ”allvarlig fruktan” till ”allvarlig oro”. anser att en så långtgående kriminalisering är omotiverad och avstyrker förslaget. och anser att det bör analyseras om inte allvarlig rädsla vore en lämpligare nivå för straffbarhet. Vissa remissinstanser, t.ex. , Tidskrifter och , ifrågasätter behovet av förändring och invänder att yttrandefrihetskonsekvenserna av förslagen inte är tillräckligt belysta och att ytterligare överväganden behövs innan förslagen kan läggas till grund för lagstiftning, särskilt på det grundlagsskyddade området. Även anser att yttrandefrihetsaspekterna inte är tillräckligt belysta och avstyrker förslaget i denna del. Justitiekanslern och konstaterar att de sammantagna effekterna av den föreslagna sänkningen av nivån för straffbarhet och utvidgningen till att också gälla hot mot frihet och frid är svåra att överblicka och pekar på risken för att det straffbara området blir alltför stort. och ställer sig tveksamma till formuleringen säkerhet till frihet eller frid och efterlyser en annan lagteknisk konstruktion. Säkerhetspolisen anser att det bör övervägas om hot som inte kommer till den hotades kännedom bör vara straffbara i större utsträckning än . Skälen för regeringens förslag Hot som riktas mot någons frihet eller frid ska vara straffbara Som konstateras i avsnitt 4.2 har den tekniska utvecklingen ökat möjligheterna att sprida integritetskänsliga eller nedsättande uppgifter om andra med risk för stora personliga skadeverkningar. Den som vill hota någon har också lättare att nå fram till denne. Kommunikationen mellan människor sker oftare inför ett stort antal personer och risken för att den finns kvar efteråt och kan läsas av andra är betydande. Utvecklingen har alltså medfört nya möjligheter att på olika sätt framföra hot. Att utsättas för brott innebär för den enskilde i allmänhet ett stort mått av personligt obehag och i vissa fall även ett allvarligt lidande. Redan oro för att bli utsatt för brott kan emellertid vara förenat med obehag, otrygghet och rädsla. Bestämmelsen om olaga hot är avsedd att bereda ett straffrättsligt skydd mot sådana angrepp mot enskildas trygghet till liv, hälsa eller egendom. Det kommer till uttryck i lagtexten genom att sådana angrepp som är ägnade att framkalla allvarlig fruktan för egen eller annans säkerhet till person eller egendom omfattas av straffansvar. Det innebär, som utredningen konstaterar, att hot om att begå brott där hotet på ett annat sätt innebär angrepp på någons personliga integritet inte omfattas av bestämmelsen om olaga hot, om hotet inte kan sägas innebära ett hot om att utsätta någon för våld eller att skada någon eller något. Som utredningen framhåller tillmäts den personliga integriteten en allt större betydelse som skyddsintresse och acceptansen i samhället för integritetskränkningar har blivit lägre. Hot om angrepp på den personliga integriteten, t.ex. i form av hot om spridning av integritetskänsliga bilder och uppgifter, framstår för många människor som lika allvarliga som eller allvarligare än hot mot person eller egendom. Redan hot om sådana kränkningar kan leda till stora personliga skadeverkningar och enligt regeringen kan hoten innebära så allvarliga angrepp på någons personliga sfär, genom framkallande av rädsla eller obehag, att de bör omfattas av straffansvar. En utvidgning av straffbestämmelsen om olaga hot till att omfatta brott mot enskildas integritet skulle också innebära att bestämmelsen kan träffa förtäckta hot om allvarliga brottsliga angrepp, dvs. fall där hotet är antytt eller underförstått, i fler fall än . Därigenom skulle ett mer ändamålsenligt straffrättsligt skydd kunna åstadkommas. Mot denna bakgrund anser regeringen i likhet med utredningen att tillämpningsområdet för olaga hot bör utvidgas till att avse även vissa hot om brott mot den personliga integriteten. Utredningen föreslår att en utvidgning av bestämmelsen om olaga hot till att omfatta även hot mot den personliga integriteten rent lagtekniskt bör utformas så att även hot mot någons säkerhet till frihet eller frid ska vara straffbara. Därmed skulle det bli straffbart att t.ex. hota att beröva någon friheten eller att hota att bryta sig in i någons bostad även utan att gärningen innefattar hot om våld eller hot om att skada egendom. Det skulle också bli straffbart att framföra hot om olaga integritetsintrång och andra allvarliga brott enligt 4 kap. . En utvidgning av det straffbara området måste utformas så att det träffar de straffvärda fallen och avgränsas på ett tydligt sätt. 2016/17:222 det gäller brott som innebär en inskränkning av yttrandefriheten, måste dessutom en utvidgning av det straffbara området innebära en rimlig avvägning mellan skyddet för den personliga integriteten och yttrandefriheten. Hot om att utsätta andra för brottsliga gärningar är dock knappast sådana slag av yttranden som yttrandefriheten i första hand är tänkt att skydda. Yttrandefriheten får också inskränkas om det är tillräckligt motiverat. Som utredningen konstaterar framstår kriminalisering som en nödvändig åtgärd för att effektivt kunna motverka allvarliga hot mot den personliga integriteten. Det finns därmed enligt regeringens uppfattning tillräckliga skäl att utvidga straffbestämmelsen om olaga hot till att omfatta även hot mot någons frihet och frid. och ställer sig tveksamma till uttrycket ”säkerhet till frihet eller frid”. Det skulle möjligen kunna göras gällande att det vore naturligare att tala om t.ex. trygghet till frid än säkerhet till detsamma. Enligt regeringens mening kan det dock inte råda några oklarheter kring vad som avses med begreppet säkerhet till frihet eller frid. Den nuvarande konstruktionen med säkerhet till person eller egendom är dessutom väl etablerad. Övervägande skäl talar därför enligt regeringen för att utforma straffbestämmelsen så att hot om brottslig gärning mot någons säkerhet till person, egendom, frihet eller frid ska omfattas av straffansvar. Hot som är ägnade att framkalla allvarlig rädsla ska vara straffbara En förutsättning för straffansvar för olaga hot är enligt lagtexten att hotet är ägnat att framkalla allvarlig fruktan. Som utredningen konstaterar indikerar uttrycket allvarlig fruktan mycket starka känslor av närmast akut rädsla och panik. Den genomgång av framför allt underrättspraxis som utredningen genomfört visar dock att det för straffansvar normalt inte förutsätts att ett hot har kunnat framkalla allvarlig fruktan för någons säkerhet i den betydelse uttrycket torde ha enligt gängse språkbruk. Utredningen bedömer att redan hot som är ägnade att framkalla allvarlig oro hos någon i realiteten torde vara straffbara såsom bestämmelsen tillämpas i praxis. Gränsen för straffbarhet torde alltså vara högre enligt bestämmelsens ordalydelse jämfört med hur den tillämpas i praktiken. Enligt regeringen framstår den tillämpning som bestämmelsen har fått i praxis som rimlig. Även hot som inte framkallar allvarlig fruktan i en mer allmänspråklig betydelse kan vara så allvarliga och innebära sådana angrepp på den personliga integriteten att de bör vara straffbara. Som utredningen konstaterar framstår den diskrepans som sannolikt finns mellan straffbestämmelsens ordalydelse och dess tillämpning som olycklig. Det gäller enligt regeringen särskilt som bestämmelsen i praktiken fått ett vidare tillämpningsområde än vad lagtexten möjligen fullt ut ger stöd för. Det framstår därför enligt regeringen, inte minst med hänsyn till den betydelse legalitetsprincipen generellt tillmäts inom straffrätten, som angeläget att tillämpningen har fullt stöd i lagtexten. Utredningen föreslår att ett sådant lagstöd bör åstadkommas genom att redan hot som är ägnade att framkalla allvarlig oro ska vara straffbara. Som flera remissinstanser, däribland , och framhåller, kan det ifrågasättas om en så långtgående utvidgning som till allvarlig oro verkligen är Vidare skulle, som Justitiekanslern och konstaterar, de sammantagna effekterna av den föreslagna sänkningen av nivån för straffbarhet och utvidgningen till att också gälla hot mot någons frihet och frid, bli svåra att överblicka och det finns en risk att det straffbara området skulle bli omotiverad stort. Som , tidskrifter och pekar på måste även konsekvenserna för yttrandefriheten med ett sådant förslag beaktas. Även om hot att utsätta andra för brottsliga gärningar inte utgör sådana yttranden som yttrandefriheten i första hand är tänkt att skydda, kommer en utvidgning av det straffbara området för yttranden att innebära en motsvarande inskränkning av yttrandefriheten. Särskilt som olaga hot är ett tryck- och yttrandefrihetsbrott och eventuella förändringar av bestämmelsen kan få genomslag även på det grundlagsskyddade området finns det skäl till återhållsamhet. De invändningar som remissinstanserna framför framstår därför som befogade. I lagrådsremissen gjordes därför bedömningen att en något mer försiktig formulering borde övervägas. I det avseendet framstår allvarlig rädsla, som lyfts fram av och av , som en mer begränsad och ändamålsenlig förändring. En justering från allvarlig fruktan till allvarlig rädsla skulle enligt remissen innebära att fler fall ryms inom det straffbara området, men kan inte befaras leda till att det straffbara området blir omotiverat stort. Att låta straffansvaret omfatta hot som är ägnade att framkalla allvarlig rädsla ansågs också ligga väl i linje med hur bestämmelsen tillämpas i praktiken. Lagrådet har anfört att lagändringen inte syftar till en ändring av rättsläget och påpekat att en sådan ändring, förutom att den är onödig, kan leda till en oavsiktlig förskjutning i rättstillämpningen. Lagrådet har vidare ifrågasatt om den föreslagna ändringen uppfyller syftet att beskriva en lindrigare känsla av oro än som uttrycks med ordet fruktan och anser att det är svårt att se att det skulle föreligga någon beaktansvärd skillnad i nivån mellan fruktan och rädsla. Regeringen gör för sin del följande bedömning. En lagstiftningsteknik som innebär att ordalydelsen i en bestämmelse anpassas efter hur bestämmelsen tillämpas i praktiken kan visserligen, som Lagrådet och även framhåller, framstå som riskabel såtillvida att den kan leda till att det straffbara området utvidgas på ett icke avsett sätt. Med den relativt begränsade ändring som regeringen föreslår framstår emellertid den risken som liten. Med beaktande av vad Lagrådet anfört måste även övervägas vilket behov som finns av förändringen. Som regeringen konstaterar ovan framstår det – särskilt på det straffrättsliga området – som angeläget att säkerställa att tillämpningen har fullt stöd i lagtexten. Till skillnad från Lagrådet anser regeringen att det finns en inte obetydlig skillnad i nivå mellan fruktan och rädsla. Som utredningen påtalar finns det också exempel på fall där domstolarna med hänvisning till rekvisitet allvarlig fruktan gjort skilda bedömningar av vad som ska krävas för straffbarhet (jfr t.ex. RH 2002:6 och dom i mål nr B 10961–13). Utöver det behov av en förändring av ordalydelsen som följer av det anförda kan det även diskuteras om allvarlig fruktan på ett relevant sätt kan sägas beskriva de känslor som kan framkallas hos den som ställs inför ett hot om brott mot den personliga integriteten. Enligt regeringen är ett rekvisit som anger att hotet ska vara ägnat att framkalla allvarlig rädsla lämpligare. Även av det skälet bör lagtexten ändras. De risker som förändringen av ordalydelsen kan vara förenad med utgör därför inte något hinder mot en sådan anpassning. Straffbestämmelsen om olaga hot bör därför utformas så att hot som är ägnade att framkalla allvarlig rädsla ska vara straffbara. Straffbestämmelsen om olaga hot moderniseras och förenklas språkligt döms för olaga hot om någon lyfter vapen mot annan eller annars hotar med brottslig gärning på sätt som är ägnat att hos den hotade framkalla allvarlig fruktan för egen eller annans säkerhet till person eller egendom. Att ”lyfta vapen” är alltså särskilt angivet som exempel på hur gärningen kan begås även om lyftandet av vapnet måste innebära ett hot om brottslig gärning för att gärningen ska vara straffbar. Att lyfta vapen kan alltså vara ett sätt – och dessutom ett allvarligt sätt – att hota någon annan med brottslig gärning. Att vapen används vid ett hot kan dessutom påverka straffvärdet och ska det vid bedömningen av om ett olaga hot är grovt särskilt beaktas om hotet påtagligt har förstärkts med hjälp av vapen, sprängämne eller vapenattrapp. Det går att diskutera lämpligheten i att låta i huvudsak samma omständighet utgöra både ett exempel på när ett hot över huvud taget är brottsligt och på när brottet är grovt. Det finns dessutom många andra sätt på vilka ett hot om en brottslig gärning kan framföras än genom lyftande av vapen, särskilt i och med att straffbestämmelsen utvidgas till att gälla även hot mot frihet och frid. Mot den bakgrunden framstår det enligt regeringen som onödigt att i lagtexten exemplifiera med just ”lyftande av vapen”. I likhet med utredningen föreslår regeringen därför att ”lyftande av vapen” utgår och att det i stället anges att straffansvar gäller den som hotar annan med brottslig gärning. Att exemplet utgår ur lagtexten innebär inte någon ändring i sak; lyftande eller annat användande av vapen ska alltså liksom tidigare kunna utgöra ett sätt att hota med brottslig gärning. Sammanfattningsvis föreslår regeringen alltså att straffbestämmelsen om olaga hot utformas så att sådana hot om brottslig gärning som är ägnade att hos den hotade framkalla allvarlig rädsla för egen eller annans säkerhet till person, egendom frihet eller frid ska vara straffbara. Ändringarna bör genomföras även på det grundlagsskyddade området