prop · H40391 · 2017-02-07 00:00:00 — I polisdataförordningen (2010:1155) finns kompletterande föreskrifter om sådan behandling av personuppgifter som omfattas av polisdatalagen. Vid sidan av polisdatalagen finns det som nämnts ovan andra författ- ningar som reglerar behandling av personuppgifter inom polisen. Några av dessa är s.k. registerförfattningar och innehåller uteslutande bestäm- melser om behandling av personuppgifter medan andra endast innehåller ett fåtal sådana bestämmelser, t.ex. om ett visst register. Bestämmelser om behandling av personuppgifter finns i vapenlagen, lagen om belast- ningsregister, lagen om misstankeregister, lagen om internationellt polisiärt samarbete, lagen om Schengens informationssystem, lagen om passagerarregister, efterlysningskungörelsen (1969:293), passförord- ningen (1979:664) och förordningen (1997:903) om register över före- lägganden av ordningsbot. De författningar som har betydelse för behandling av personuppgifter är följande. Ändamålet med belastningsregistret är att ge information om sådana belastningsuppgifter som behövs i verksamhet hos , , , och för att förebygga, upptäcka och utreda brott, hos åklagarmyndigheter för beslut om förundersökning och åtal och för utfärdande av strafföreläggande samt hos allmänna domstolar för straffmätning och val av påföljd. Av 6 § lagen om belastningsregister följer bl.a. att Säkerhetspolisen, , och har rätt att få ut uppgifter ur belastningsregistret. får enligt 19 § förordningen (1999:1134) om belastningsregister ha direktåtkomst till uppgifter i registret. ska föras för att underlätta tillgången till sådana uppgifter om skälig misstanke om brott som behövs i verksamhet hos , , , och Kust- bevakningen för att samordna förundersökningar mot en misstänkt person och för att förebygga, upptäcka och utreda brott samt hos åklagar- myndigheter för beslut om förundersökning och åtal (2 § lagen om misstankeregister). Enligt 6 § förordningen (1999:1135) om misstankeregister får bl.a. ha direktåtkomst till uppgifter i registret. ska enligt 23 § passförordningen föra ett centralt passregister. På begäran från bl.a. och ska lämna ut uppgifter i form av fotografisk bild av enskild från registret. ska enligt 1 § lagen om passagerarregister föra ett register över sådana passagerare som avses i 9 kap. 3 a § utlänningslagen (2005:716) och myndigheten är personuppgiftsansvarig för behandlingen av personuppgifter i registret. ska föras för att under- lätta verkställandet av personkontroller vid gräns mot stater som inte tillhör Europeiska unionen och inte heller har träffat avtal om samarbete enligt med konventionsstaterna (4 §). har rätt att på begäran få ut personuppgifter ur passage- rarregistret för sådan verksamhet som avses i 4 § (6 §). för, med stöd av förordningen om register över före- lägganden av ordningsbot, ett särskilt register över alla ordningsbotsföre- lägganden. Registret omfattar även de förelägganden som beslutas inom och . Enligt 2 § får registret användas i ärenden om föreläggande av ordningsbot för handläggning, uppbörd och underrättelser till myndigheter samt för tillsyn, planering, uppföljning och framställning av statistik. Enligt 4 § får ha direktåtkomst till uppgifter i de ärenden i registret som handläggs hos myndigheten. I betänkandet Uppbörd av böter föreslås en ny lag om uppbörd av böter. Betänkandet har remitterats och bereds i . är anslutet till , se propositionen Schengen- samarbetet (prop. 1997/98:42). bygger på två grundtankar. Den första är den fria rörligheten för personer, i den betydelsen att någon personkontroll vid nationsgränserna mellan Schengenstaterna inte ska förekomma. Den andra är att kampen mot internationell kriminalitet och illegal invandring ska stärkas. Ett hjälpmedel i detta sammanhang är dataregistret Schengens informations- system (SIS). SIS består av ett nationellt register för varje Schengenstat och en central teknisk stödfunktion, som är gemensam för Schengenstaterna. för med stöd av lagen om Schengens informations- system ett register som utgör den svenska nationella enheten av dataregistret . Registret är anslutet till den centrala enheten i SIS. Registrets syfte är att vara ett hjälpmedel för de andra Schengenstaterna att göra framställningar hos om bl.a. omhändertagande av personer och om dold övervakning eller särskilda kontrollåtgärder. I lagen finns bestämmelser om vilka uppgifter som får förekomma i registret och om vem som har rätt att få ut uppgifter ur detta. Enligt 9 § har Säkerhetspolisen, åklagarmyndigheter, och Kustbevak- ningen rätt att få ut uppgifter ur registret när de utför gränskontroller eller bistår i sådan verksamhet samt när de utför undersökningar och andra kontroller än gränskontroller i sin verksamhet för att förebygga och utreda brott. Enligt 10 § får en svensk myndighet inte utnyttja en uppgift i registret för något annat syfte än det som den registrerande Schengen- 2016/17:91 staten har angivit vid registreringen, om inte den staten samtycker till att uppgiften används för annat ändamål. Enligt 10 § förordningen (2000:836) om Schengens informationssys- tem får Säkerhetspolisen, och ha direkt- åtkomst till uppgifter ur . För behandling av personuppgifter gäller kustbevak- ningsdatalagen som trädde i kraft . Lagen reglerar, med några få undantag, all behandling av personuppgifter i operativa verksamhet, dvs. både brottsbekämpande och annan operativ I 2 kap. 10 § finns en grundläggande bestämmelse som kräver att personuppgifter ska behandlas på ett sådant sätt att det klart framgår om behandlingen rör brottsbekämpning eller annan operativ Lagen gäller i stället för personuppgiftslagen, men innehåller hänvis- ningar till vissa bestämmelser i personuppgiftslagen som ska tillämpas vid behandling av personuppgifter enligt lagen (2 kap. 1 och 2 §§). exempel kan nämnas personuppgiftslagens bestämmelser om definitioner och om förhållandet till offentlighetsprincipen. Kustbevakningsdatalagen är uppbyggd på i princip samma sätt som De ändamål för vilka personuppgifter får behandlas är indelade i primära och sekundära ändamål. De primära ändamålen avser behandling av personuppgifter för att tillgodose de behov som finns inom och anges uttömmande i 3 kap. 2 §. graf får personuppgifter behandlas om det behövs för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller beivra brott, eller fullgöra de förpliktelser som följer av internationella åtaganden. De sekundära ändamålen är aktuella när personuppgifter som får behandlas i brottsbekämpande verksamhet lämnas ut till andra myndigheter eller organisationer för dessas behov. sekundära ändamålen, som anges i 3 kap. 3 §, får behandling av person- uppgifter ske när det är nödvändigt för att tillhandahålla information som behövs i brottsbekämpande verksamhet hos , Säker- hetspolisen, , , och , eller hos utländsk myndighet eller mellanfolklig organisa- Sådan behandling får vidare ske om det är nödvändigt för att tillhandahålla information som behövs i annan verksamhet hos Kustbe- vakningen för utredning och beslut i ärenden som rör vattenförore- ningsavgift eller tillsyn och kontroll enligt lag eller förordning. behandling av personuppgifter får även ske om det är nödvändigt för att tillhandahålla information som behövs i en annan myndighets verksam- het, om enligt lag eller förordning är skyldig att bistå myndigheten med viss uppgift, eller om informationen tillhandahålls inom ramen för myndighetsöverskridande samverkan mot brott. Uppgifter som behandlas för ett primärt ändamål får även behandlas om det är nödvändigt för att tillhandahålla information till och regeringen samt, i den utsträckning skyldighet att lämna uppgifter följer av lag eller förordning, till annan. I ett enskilt fall får personuppgifter som behandlas för ett primärt ändamål även behandlas för att tillhanda- Prop. 2016/17:91 hålla information för något annat ändamål, under förutsättning att ända- målet inte är oförenligt med det ändamål för vilket uppgifterna samlades in (finalitetsprincipen). Kustbevakningsdatalagen innehåller också bestämmelser om behand- ling av känsliga personuppgifter (2 kap. 7 §). Lagen innehåller vidare särskilda bestämmelser om i vilka fall utlämnande av personuppgifter får ske till och Europol, polismyndighet eller åklagarmyndighet i en stat som är ansluten till , utländsk kustbevakning eller tull- myndighet inom Europeiska samarbetsområdet (3 kap. 6 § första och andra styckena). Uppgifter får vidare lämnas ut till utländsk myndighet eller mellanfolklig organisation om utlämnandet följer av en internatio- nell överenskommelse som har tillträtt efter god- kännande (3 kap. 6 § tredje stycket). Det finns även särskilda bestämmelser om under vilka förutsättningar personuppgifter som omfattas av sekretess får lämnas ut till svenska myndigheter (3 kap. 7 §). Lagen innehåller också bestämmelser om elektroniskt utlämnande av (2 kap. 8 §), tillgång till samt bevarande och gallring av personuppgifter (2 kap. 3 § respektive 3 kap. 4 och 5 §§ samt 4 kap. 8–14 §§). 4.5Överenskommelser inom EU av betydelse för tull- och polissamarbete och deras genomförande i 4.5.1Rådsbeslutet om tillgång till informationssystemet för viseringar och rådets förordning (EG) nr 767/2008 av 2008 om informationssystemet för viseringar (VIS) och utbytet mellan medlemsstaterna av uppgifter om viseringar för kortare vistelse, kallad VIS-förordningen, trädde i kraft och togs i drift och författningsändringar med anledning av VIS-förordningen trädde i De övergripande målen för inrättandet av VIS är att förbättra genom- förandet av den gemensamma viseringspolitiken, det konsulära samar- betet och samrådet mellan viseringsmyndigheter. utbytet av uppgifter om viseringsansökningar och beslut med anledning av sådana ansökningar. I VIS-förordningen finns också närmare bestämmelser om bl.a. vise- ringsmyndigheternas registrering och användning av uppgifterna i VIS, andra myndigheters åtkomst till dessa uppgifter samt om lagring och ändring av uppgifterna. VIS-förordningen innehåller vidare en s.k. broklausul, som medger att brottsbekämpande myndigheter och Europol ges tillgång till uppgifter i VIS för att förhindra, upptäcka eller utreda terroristbrott och andra grova brott. Villkoren för åtkomst till VIS i detta syfte har fastställts i rådets beslut 2008/633/RIF av om åtkomst till informationssystemet 2016/17:91 för viseringar (VIS) för sökningar för medlemsstaternas utsedda myndigheter och för Europol i syfte att förhindra, upptäcka och utreda terroristbrott och andra grova brott (kallat VIS-rådsbeslutet). Enligt VIS- rådsbeslutet ska särskilt utsedda brottsbekämpande myndigheter i medlemsstaterna och Europol under vissa förutsättningar ges tillgång till uppgifter ur VIS i syfte att förhindra, upptäcka och utreda terroristbrott och andra grova brott. Reglerna för hur myndigheterna får använda registret är restriktiva och uppgifter får endast lämnas ut under vissa speciella förutsättningar. Ett grundläggande krav för att en brottsbekämpande myndighet ska få tillgång till uppgifter i VIS är att den lämnar en motiverad, skriftlig eller elektronisk, begäran till en central åtkomstpunkt som ska kontrollera att samtliga villkor för tillgång till VIS är uppfyllda. Vidare krävs bl.a. att sökningarna är nödvändiga för att förebygga, upptäcka eller utreda terroristbrott eller andra grova brott, att sökningarna krävs i ett specifikt ärende och att det finns rimliga skäl att anse att inhämtandet av VIS- uppgifter väsentligen kommer att bidra till att brotten i fråga förebyggs, upptäcks eller utreds. VIS-rådsbeslutet har införts i svensk rätt genom ändringar i lagen om internationellt polisiärt samarbete. Det har också gjorts ändringar i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) för uppgifter i utländska databaser, se propositionen Sekre- tess för uppgifter i utländska databaser (prop. 2011/12:157), vilka trädde i kraft . Rådets beslut /615/RIF av om ett fördjupat gräns- överskridande samarbete, särskilt för bekämpning av terrorism och gränsöverskridande brottslighet, kallat Prümrådsbeslutet, bygger på en konvention kallad Prümkonventionen, som ingicks mellan sju av Prümrådsbeslutet innehåller bestämmelser som syftar till att fördjupa det gränsöverskridande samarbetet mellan de myndigheter inom EU som ansvarar för att förebygga och utreda brott. huvudsak ska detta ske genom förenklade former för utbyte av DNA- profiler, fingeravtryck och uppgifter om fordon. Prümrådsbeslutet aktualiserar inte inrättande av några nya databaser, utan bygger på ett automatiserat utbyte av uppgifter som redan finns lagrade i medlemsstaternas befintliga databaser. också skyldigheten att översända vissa personuppgifter och andra uppgifter till en annan medlemsstat vid större evenemang med gränsöver- Därutöver finns en fakultativ bestämmelse om översändande av uppgifter till skydd mot terrorism. uppgiftsutbyte kompletteras med utförliga bestämmelser om dataskydd. Prümrådsbeslutet innehåller också en skyldighet för medlemsstaterna att lämna varandra bistånd i samband med större evenemang, katastrofer och allvarliga olyckor. Därutöver finns bestämmelser om frivilligt De obligatoriska delarna av rådsbeslutet har genomförts i två steg. del som bl.a. gäller informationsutbyte vid större evenemang, skyldig- heten att lämna bistånd vid större evenemang, katastrofer och olyckor samt de generella dataskyddsbestämmelserna (artiklarna 13–15, delar av Prop. 2016/17:91 18 samt 24–32) har behandlats i propositionen Genomförande av delar av Prümrådsbeslutet (prop. 2009/2010:177). Lagändringarna trädde i kraft och förordningsregleringen . Den del som gäller automatiserat utbyte av DNA-, fingeravtrycks- och fordonsuppgifter (artiklarna 2–12) har behandlats i propositionen Genomförande av Prümrådsbeslutet – automatiserat uppgiftsutbyte (prop. 2010/11:129). Lagändringarna och förordningsregleringen trädde i kraft . För , och innebär regle- ringen bl.a. att myndigheterna i samband med större evenemang med gränsöverskridande verkningar i syfte att förebygga brott eller upprätt- hålla allmän ordning och säkerhet ska lämna ut uppgifter om en person om det av olika anledningar finns skäl att anta att personen kommer att begå brott vid evenemanget eller utgöra hot mot den allmänna ordningen och säkerheten vid detta. Uppgifter kan lämnas ut på begäran av en myndighet i en annan stat eller på eget initiativ. Myndigheterna ska även lämna ut andra uppgifter än personuppgifter som bedöms vara nödvän- diga för att förebygga brott eller hot mot den allmänna ordningen och säkerheten vid evenemanget (3 kap. 1 § förordningen [2010:705] om internationellt polisiärt samarbete). En förutsättning för att uppgifter ska få lämnas ut är att de i motsvarande fall skulle få lämnas ut till en annan svensk myndighet. Utöver att lämna information vid större evenemang ska och andra i förordningen utpekade myndigheter även i vissa fall lämna olika former av bistånd vid större evenemang, katastrofer och allvarliga olyckor som har gränsöverskridande verkningar i syfte att förhindra brott eller upprätthålla allmän ordning och säkerhet. En form av bistånd är att underrätta berörda myndigheter i en annan stat om situationen så snart det är möjligt och förmedla väsentlig information (3 kap. 3 § förord- ningen). Respektive myndighet beslutar om bistånd ska lämnas. 4.5.3 Rambeslutet om förenklat informations- och underrättelseutbyte Den tillgänglighetsprincip som är väsentlig i EU:s arbete för att utveckla informationsutbytet är en av hörnstenarna i rambeslutet om förenklat informations- och underrättelseutbyte. Rådets rambeslut /960/RIF av om förenklat informations- och underrättelse- utbyte mellan de brottsbekämpande myndigheterna i unio- nens medlemsstater kom till efter ett svenskt initiativ. innebär att brottsbekämpande myndigheter i medlemsstaterna redan på underrättelsestadiet, och över myndighetsgränserna, snabbt ska kunna utbyta befintlig information för användning i underrättelseverksamhet om brott eller utredning av brott. Genom rambeslutet åtar sig medlems- staterna att dels på begäran av en annan stat lämna viss information, dels spontant lämna vissa uppgifter. Rambeslutet har genomförts i svensk rätt genom förordningen (2008:1396) om förenklat uppgiftsutbyte mellan brottsbekämpande myndigheter i Europeiska unionen, som trädde i kraft 2016/17:91 2009. Förordningen, som bygger på förutsättningen att gällande svensk rätt redan medger utlämnande av sådana uppgifter som ska utbytas enligt rambeslutet, innehåller framför allt bestämmelser om förfarandet i samband med uppgiftsutbytet. Enligt 3 § i förordningen ska en svensk brottsbekämpande myndighet efter begäran från en utländsk brotts- bekämpande myndighet lämna ut uppgifter. I förordningen anges som svensk brottsbekämpande myndighet bl.a. , och (2 §). En svensk brottsbekämpande myndighet kan med stöd av rambeslutet även begära uppgifter från en annan medlems- stat. Förordningen innehåller också regler om villkor för användandet av tillhandahållna uppgifter och tidsfrister inom vilka en inkommen begäran ska behandlas. antogs rådets beslut /371/RIF av om inrättande av Europeiska polisbyrån (Europol), kallat Europol- rådsbeslutet (EUT L 121, , s. 37). Genom rådsbeslutet föränd- rades den rättsliga grunden för Europols verksamhet och Europol fick ställning som . I samband härmed gjordes också en del sakliga förändringar, bl.a. av Europols mandat och av regleringen om informationsbehandling och dataskydd. En konsekvens av att Europol numera är en är att Euro- pols struktur, arbetssätt, verksamhetsområde och uppgifter regleras av och rådet genom en förordning, enligt det ordinarie lagstiftningsförfarandet inom EU. antogs en förord- ning, och rådets förordning (EU) 2016/794 av om Europeiska unionens byrå för samarbete inom brottsbekämpning (Europol) och om ersättande och upphävande av rådets beslut /371/RIF, 2009/934/RIF, 2009/935/RIF, 2009/936/RIF och 2009/968/RIF. Den ska tillämpas . Passageraruppgiftssamlingar består av uppgifter som har lämnats av passagerare (– PNR) och samlats in av lufttrafikföretag i samband med beställning och bokning av biljetter samt vid incheckning, t.ex. namn, betalningssätt, bagageinformation, destina- tion och resebolag. begär in dylika uppgifter från flera olika transportslag i enlighet med reglerna i tullagen och lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen, kallad inregränslagen. och rådets direktiv (EU) 2016/681 av 2016 om användning av passageraruppgiftssamlingar (PNR-uppgifter) för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet (kallat PNR-direktivet) antogs och ska vara genomfört senast . Direktivet reglerar skyldigheten för flygbolag att överföra passageraruppgiftssamlingar till enheter för passagerarinformation i medlemsstaterna, för vilka ändamål uppgifterna får behandlas, hur länge uppgifterna får lagras och under vilka förutsätt- ningar de får lämnas ut. Flygpassageraruppgifterna får endast behandlas Prop. 2016/17:91 för att förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra terroristbrott och grov brottslighet. Direktivet innehåller även andra bestämmelser om dataskydd. Av direktivet följer vidare att varje medlemsstat ska inrätta en särskilt enhet (Passenger Information Unit, PIU), ansvarig för insamling, sparande och analys av PNR-uppgifter, samt för vidarebefordran av PNR-uppgifter och analysresultat till behöriga myndigheter. En utred- ning har tillsatts för att föreslå hur direktivet ska genomföras i svensk rätt, (Ju 2016:07). Den ska redovisa sitt uppdrag . 4.6Lagstiftning om internationellt samarbete Det brottsbekämpande samarbetet regleras i stor utsträckning genom olika internationella överenskommelser, såväl multilaterala som bilate- rala, som innebär internationella åtaganden för . Med internatio- nella åtaganden avses här folkrättsligt bindande förpliktelser. Sådana åtaganden avser framför allt samarbete med utländska brottsbekämpande myndigheter och med mellanfolkliga organisationer. Lagen om internationellt tullsamarbete, som beskrivs närmare i avsnitt 4.6.2, innehåller – till skillnad från t.ex. lagen om internationellt polisiärt samarbete – främst bestämmelser som reglerar det internationella sam- arbetet i sig och inte bestämmelser om behandling av personuppgifter. I en ändamålsbestämmelse i tullbrottsdatalagen hänvisades det tidigare till fullgörandet av det arbete som är skyldigt att utföra enligt lagen om internationellt tullsamarbete (7 § 3). ändrades ordalydelsen så att den numera generellt hänvisar till fullgörandet av förpliktelser som följer av internationella åtaganden. Lagändringen syftade till att ändamålsbestämmelsen skulle omfatta hela det interna- samarbete som är ålagd att delta i, inte bara interna- tionellt tullsamarbete, se prop. 2012/13:73. Nedan presenteras exempel på samarbeten som kan delta i. Lagen om internationellt tullsamarbete tillämpas på internationellt tullsamarbete som följer av en internationell överenskommelse med en annan stat eller mellanfolklig organisation som har tillträtt eller annars är förpliktat att följa och som har till syfte att förhindra, upptäcka, utreda och beivra överträdelser av tullbestämmelser (1 kap. 1 § första stycket). Detta innebär att lagen inte bara träffar brottsbe- kämpande verksamhet utan även verksamhet avseende tull och in- och utförselrestriktioner. Lagen är dock inte tillämplig på sådant samarbete som avses i lagen (2011:1537) om bistånd med indrivning av skatter och avgifter inom Europeiska unionen, lagen (1990:314) om ömsesidig handräckning i skatteärenden eller lagen (1959:590) om gränstullsam- arbete med annan stat (1 kap. 1 § andra stycket). eller annan behörig svensk myndighet ska enligt lagen bistå behörig utländsk myndighet eller mellanfolklig organisation om det följer av en sådan internationell överenskommelse som avses i 1 § och av denna lag (1 kap. 2 §). Behöriga svenska myndigheter är, förutom , , och Statens jordbruks- verk (1 kap. 5 §). har ansvaret för samordningen av samar- Vid internationellt tullsamarbete kan de svenska myndigheterna agera endast inom ramen för sina befogenheter enligt svensk lagstiftning (1 kap. 3 §). En del av samarbetet består i att länderna självmant eller på begäran ska delge varandra uppgifter som behövs för tullsamarbetet. Bestämmelser om utbyte av uppgifter finns i 2 kap. 6–8 §§. nödvändigt för att genomföra internationellt tullsamarbete, får en svensk behörig myndighet, på eget initiativ eller efter ansökan, lämna ut upp- gifter till behörig utländsk myndighet eller mellanfolklig organisation, även om uppgiften är sekretessbelagd. Endast uppgifter som är tillgäng- liga för myndigheten inom dess verksamhetsområde omfattas (2 kap. 6 §). Uppgifterna får förenas med villkor för användandet, om det krävs med hänsyn till enskilds rätt eller från allmän synpunkt (2 kap. 7 § första Har en uppgift översänts till en utländsk myndighet, är den svenska myndigheten skyldig att på begäran av den som uppgiften avser under- rätta denne om vart uppgiften har sänts och för vilket ändamål (2 kap. 8 § första stycket). Detta gäller dock inte om det är uppenbart obehövligt eller om det kan befaras att underrättelsen skulle försvåra den utländska utredningen eller beslut i ärendet. Gäller sekretess för uppgiften behöver underrättelse inte heller lämnas (2 kap. 8 § andra och tredje styckena). Om en svensk myndighet har tagit emot uppgifter eller bevisning från en annan stat enligt en sådan internationell överenskommelse som avses i 1 kap. 1 § och som innehåller villkor som begränsar möjligheten att använda uppgifterna, ska svenska myndigheter följa villkoren oavsett vad som annars är föreskrivet i lag eller annan författning (4 kap. 2 §). 4.6.3 Internationellt polisiärt samarbete I lagen om internationellt polisiärt samarbete regleras samarbete mellan svenska brottsbekämpande myndigheter och motsvarande myndigheter i andra medlemsstater i EU samt och .