urf · H4A5URF1 · 2017-06-14 00:00:00 — I har (revisionsverket) till uppgift att granska lagligheten av och ändamålsenligheten i statsfinanserna samt iakttagandet av statsbudgeten. I grundlag166 föreskrivs, när det gäller övervakning och revision av statsfinanserna, inledningsvis att övervakar statsfinanserna och iakttagandet av statsbudgeten. För detta har enligt grundlagen ett revisionsutskott som ska underrätta om relevanta iakttagelser vid övervakningen. För revisionen av statsfinanserna och iakttagandet av statsbudgeten finns i anknytning till , som är oavhängigt. Närmare bestämmelser om revisionsverkets ställning och uppgifter utfärdas genom lag. och har rätt att av myndigheter och andra som de övervakar få de upplysningar de behöver för att sköta sitt uppdrag. I lagen om statens revisionsverk168 ges närmare föreskrifter om granskningens omfattning samt om verkets ställning, uppgifter, behörighet samt rätt att få upplysningar. Det finns också lagstiftning som närmare berör revisionsverkets behörighet och uppgifter i vissa särskilda sammanhang.169 generaldirektör väljs av mandat. Va- let regleras närmare i arbetsordning.170 beslutar också om uppsägning av generaldirektören.171 Som behörighetsvillkor för generaldirektören anges i lagen om tjänstemän172 ”för tjänsten lämplig högre högskoleexamen, god förtrogenhet med offentlig ekonomi och statsförvaltningen samt i praktiken visad ledarförmåga och erfarenhet av ledarskap”. verksamhet leds enligt lagen om av generaldirektören, som fastställer revisionsplanen och beslutar om de berättelser vilka ges som riksdagsärenden till samt beslutar om revisionsinstruktionerna. Beslutanderätten i vissa ärendetyper kan delegeras i verkets arbetsordning. 166Finlands grundlag (731/1999). 16790 § andra stycket. 16811 § 2 mom. lagen om (676/2000). 169Se t.ex. lagen om rätt för att granska vissa överföringar av medel mellan och Europeiska gemenskaperna (353/1995), lagen om kandidaters valfinansiering (273/2009) och partilagen (10/1969). 170Riksdagens arbetsordning (40/1999). 17171 § 4 mom. lagen om tjänstemän (1197/2003). 172Lagen om tjänstemän (1197/2003). REGLERINGEN AV REVISIONSORGAN I NÅGRA ANDRA LÄNDER Den norska Riksrevisjonen inrättades 1816 och har sorterat under , som enligt den norska grundlagen173 ska utse fem revisorer som ska undersöka statens räkenskaper och publicera delar av dem (”gjennomse statens regnskaper og bekjentgjøre ekstrakter av dem ved trykken”). De som utses till riksrevisorer är tidigare stortingsledamöter. Av tradition återspeglar kollegiets sammansättning partisammansättningen i . Riksrevisjonen regleras i övrigt inte i norsk grundlag. Regleringen som styr myndigheten finns i riksrevisjonsloven174 samt i en instruktionslag175. Myndighetens organisation och verksamhet regleras alltså i huvudsak på en normhierarkisk nivå motsvarande svensk lag. Riksrevisjonsloven inleds med en bestämmelse som slår fast att Riksrevisjonen är revisions- och kontrollorgan samt anger dess huvuduppgifter. Därefter anges att Riksrevisjonen ska utföra sina uppgifter oberoende och självständigt samt att myndigheten själv bestämmer hur arbetet ska inrättas och organiseras. I övrigt innehåller lagen bestämmelser om myndighetens ledning, tillsättning av tjänster samt myndighetens uppgifter och tillgång till information. Lagen innehåller också en särskild bestämmelse om jäv för den som utför arbete för Riksrevisjonen.176 Varken grundlagen eller riksrevisjonsloven innehåller några bestämmelser om uppsägning eller entledigande av riksrevisorerna. För det fall en situation uppstår där man önskar entlediga en riksrevisor, något som aldrig skett, skulle saken troligen tas upp i på initiativ av Kontrollog konstitusjonskomiteen.177 Audit Office () leds av and Auditor General () och rapporterar till Public Accounts Commission (PAC), en kommission inom House of Commons som består av parlamentsledamöter. och regleras främst i Budget Responsibility and National Audit Act 2011 och till viss del i National Audit Act 1983. C&AG utses av statschefen, efter framställan från House of Commons som i sin tur initieras av en framställan från premiärministern i samråd med ordföranden för , ett utskott inom House of Commons.178 C&AG utses och kan inte väljas om. 173Kongeriket Grunnlov, § 75 k. 174Lov 7 mai 2004 nr. 21 om Riksrevisjonen. 700 om Riksrevisjonens virksomhet. 176Lov om Riksrevisjonen, § 19. 177Information från utredningsseksjon . 178Budget Responsibility and National Audit Act 2011, Section 11. Se webbplatsen för brittiska parlamentet. REGLERINGEN AV REVISIONSORGAN I NÅGRA ANDRA LÄNDER entlediga C&AG efter framställan från både House of Commons och House of Lords.179 är en myndighet med ca 800 anställda som bistår C&AG i hans eller hennes uppgifter. och dess anställda utgör inte en del av brittiska staten (”the Crown”) utan är fristående.180 Myndigheten leds av en styrelse bestående av nio personer, varav C&AG är en, tre är anställda i och övriga fem är externa s.k. ”non-executive members”. Styrelsens ordförande utses på motsvarande sätt som C&AG.181 och tar tillsammans fram en strategi för den statliga revisionen som godkänns av PAC, som också får modifiera planen. C&AG får delegera uppgifter till anställda i NAO.182 Den nederländska revisionsrätten, ”Algemene Rekenkamer”, ansvarar enligt den nederländska grundlagen, ”Grondwet”, för statlig revision.183 I grundlagen anges vidare att revisionsrättens medlemmar ska utses på livstid genom kungligt beslut utifrån ett förslag från det nederländska parlamentets andra kammare, ””.184 Medlemmarna av revisionsrätten kan enligt grundlagen avsäga sig sin tjänst. De upphör annars att vara medlemmar vid en viss ålder som ska regleras i lag. De kan enligt grundlagen också entledigas av högsta domstolen, ”Hoge Raad”, under förutsättningar som anges i lag. Revisionsrättens organisation och dess uppgifter regleras i övrigt i lag, där också ytterligare uppgifter för revisionsrätten kan föreskrivas.185 I de nordiska länder som redogörs för ovan sker regleringen av motsvarigheter i huvudsak på en nivå som motsvarar svensk lag. I reglerar grundlagen att riksrevisorerna väljs av och vilket deras grundläggande uppdrag är. Även i består grundlagsregleringen av att väljer riksrevisorerna och en översiktlig beskrivning av uppdraget för dem. Här preciseras dock att riksrevisorerna ska vara fem. har ingen kodifierad grundlag motsvarande regeringsformen, vilket gör jämförelsen svårare. Brittiska C&AG och NAO:s verksamhet regleras på en nivå motsvarande svensk lag. har ett system med revisionsrätt. Även här regleras revisionsrättens verksamhet i huvudsak på en nivå motsvarande svensk lag. 179Budget Responsibility and National Audit Act 2011, Section 14. 180Budget Responsibility and National Audit Act 2011, Schedule 2, Section 2. 181Budget Responsibility and National Audit Act 2011, Schedule 2, Section 1 and 3. 182Budget Responsibility and National Audit Act 2011, Schedule 3. 183Grondwet voor het , art. 76. 184Grondwet voor het , art. 77. 185Grondwet voor het , art. 77. 8 Behovet av ändringar i regeringsformen Utredningens uppdrag omfattar bl.a. att analysera på vilka nivåer verksamheten vid ska regleras, att göra en jämförelse med regleringen av JO och när det bedöms lämpligt lägga fram förslag som innebär att regleringen av dessa organ görs på en mer enhetlig nivå. Utredningen bedömer att det är särskilt i några avseenden som frågan om reglering i grundlag bör diskuteras. Den nuvarande regleringen på dessa områden har beskrivits i det föregående (se 3.5). I det följande kommer utredningen att redogöra för sina överväganden på de områden som bedömts vara aktuella och i förekommande fall lägga fram förslag till ändringar. I kapitel 3 och 4 har utredningen redogjort för regleringen av och bakgrunden till den samt för regleringen av JO. I kapitel 5 har det internationella samarbetet, och internationella rekommendationer på området statlig revision beskrivits och i kapitel 6 har utredningen redovisat en kortfattad internationell utblick. Mot bakgrund av dessa redogörelser kommer utredningen i detta kapitel att göra bedömningar av behovet av ändringar i regeringsformen. Överväganden om behov av ändringar i andra författningar kommer att redovisas i utredningens slutbetänkande. Om grundlagsändringarna medför ändringar i annan lag kommer dock sådana ändringar att föreslås i detta betänkande. Förändringar av grundlagarna bör göras försiktigt och efter noggranna överväganden. Förändringarna bör också passa in i grundlagarnas systematik. Vid överväganden om reglers placering i regeringsformen och riksdagsordningen bör man beakta riksdagsordningens konstitutionella ställning mellan lag och grundlag. Enligt 8 kap. 17 § RF stiftas riksdagsordningens huvudbestämmelser på det sätt som gäller för grundlag eller genom endast ett beslut, om minst tre fjärdedelar av de röstande och mer än hälften av ledamöter röstar för beslutet. Riksdagsordningens tilläggsbestämmelser beslutas i samma ordning som lag i allmänhet. Huvudbestämmelserna omfattar frågor av större vikt ur ett demokratiskt perspektiv och de grundläggande regler som ska garantera riksdagsledamöternas arbetsmöjligheter. Tilläggsbestämmelserna innehåller förfaranderegler och regler av administrativ karaktär.186 Eftersom både och JO är uttryck för kontrollmakt inleds detta kapitel med en mycket översiktlig redogörelse för denna kontrollmakts övriga delar. Därefter ges en sammanfattande jämförelse av regleringen av JO och , och förutsättningarna för en enhetlig reglering av dessa institutioner kommenteras. Utredningen har i uppdragatt bedöma Issais rättsliga status och dess relevans för de frågor som utredningen behandlar. I avsnitt 8.4 redogörs för 1973:90 s. 475 och 2012/13:URF3 s. 94. BEHOVET AV ÄNDRINGAR I REGERINGSFORMEN tillämpningen av Issai och betydelsen av dessa standarder för de frågor som utredningen ska behandla. Därefter följer utredningens överväganden i fråga om den konstitutionella nivån för regleringen av antalet riksrevisorer (avsnitt 8.5) och utredningens överväganden om behörighets- och kvalifikationskrav (avsnitt 8.6). Utredningen har i uppdrag att analysera vad självständighet består i och om det finns skäl att tydliggöra begränsningarna för självständigheten. I avsnitt 8.7 behandlas regeringsformens bestämmelse om riksrevisorernas självständighet. I avsnitt 8.8 behandlas frågan om grunder för skiljande av en riksrevisor från uppdraget och i 8.9 frågan om proceduren för detta. De överväganden som utredningen gör i dessa frågor innebär förslag till bestämmelser som i och för sig inte finns i regeringsformen utan i riksdagsordningen. Utredningen har dock bedömt att hela frågan om skiljande av en riksrevisor från uppdraget bör behandlas i ett sammanhang i detta betänkande. Därför lämnas i den delen även förslag till ändringar i riksdagsordningen i detta betänkande. Utredningen föreslår också en ändring i JO-instruktionen som föranleds av utredningens förslag. Avslutningsvis redogör utredningen för sina överväganden i fråga om samverkans- och uppgiftsskyldighet för den som revideras. Övervägandena i detta kapitel innebär förslag till ändringar i 13 kap. 7 och 8 §§ RF, 13 kap. 5 och 7 §§ RO samt i JO-instruktionen. 6 § lagen om statlig revision föreslås upphöra att gälla. granskar enligt 1 kap. 4 § andra stycket RF rikets styrelse och förvaltning. I 13 kap. RF, med rubriken ”Kontrollmakten”, regleras följande: •konstitutionsutskottets granskning (1 och 2 §§) •åtal mot statsråd (3 §) •misstroendeförklaring (4 §) •interpellationer och frågor (5 §) •Riksdagens ombudsmän (6 §) •Riksrevisionen (7–9 §§). och dess ledamöter har en direkt roll i kontrollsystemet genom granskning, frågeinstituten och möjligheten till misstroendeförklaring. När det gäller ombudsmän () och är rollen mer indirekt. väljer JO och riksrevisorer, och iakttagelser BEHOVET AV ÄNDRINGAR I REGERINGSFORMEN från de båda organen kan uppmärksammas i , men det löpande arbe- tet bedrivs självständigt av JO och Riksrevisionen.187 Kontrollens utformning har också beskrivits så att , själv eller med hjälp av myndigheter under , utövar en politisk/parlamentarisk kontroll, en konstitutionell kontroll av regeringen och dess kansli, en juridisk kontroll av den offentliga verksamheten och en revisionell kontroll av den En av förutsättningarna för att garantera öppenhet och skärpa i detta kontrollsystem är också förekomsten av ett vidare kontroll- system, nämligen de författningar som tillförsäkrar landets medborgare en långtgående och grundlagsskyddad åsikts-, yttrande- och tryckfrihet. tigt inslag i detta vidare kontrollsystem är den offentlighetsprincip som regle- ras i tryckfrihetsförordningen (TF). Innebörden i offentlighetsprincipen är att den ger allmänheten en omfattande rätt att ta del av allmänna handlingar. Bland annat bidrar denna princip till insyn i förvaltningsarbetet genom att medborgarna ges möjlighet att löpande följa myndigheternas verksamhet.188 De följande avsnitten kommer, för överblickens skull, att kort beskriva den konstitutionella kontrollen och den politiska/parlamentariska kontrollen. juridiska kontroll har behandlats ovan, och revisionella kon- troll behandlas både ovan och i det följande. I avsnitt 8.3 gör utredningen en jämförelse av regleringen för JO och . Enligt 13 kap. 1 § RF ska granska statsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning. Det är uppgift att när det finns skäl för det, dock minst en gång , meddela vad utskottet vid sin granskning har funnit förtjänar uppmärksamhet. kan med anledning av detta göra en framställning till regeringen (13 kap. 2 § RF). Andra utskott och varje riksdagsledamot får hos skriftligen väcka frågor om statsrådens tjänsteutövning eller handläggningen av regeringsärenden. De nu gällande bestämmelserna om granskning kom till i samband med den partiella grundlagsreformen åren 1968–1969189. De nya reglerna för granskningen var i huvudsak initierade av . I utskottets betänkande190 hänvisades dock till förslag om granskningen191. Enligt skulle utskottets granskning av statsrådens ämbetsutövning avse denna verksamhet i dess helhet. Utredningen ansåg det emellertid ligga i sakens natur att granskningen i första hand inriktades på regeringsärendenas handläggning. 187 För en utvecklad beskrivning av kontrollmakten och dess innebörd, se rapporten /16:RFR1 s. 36 f. med hänvisningar. Texten i detta avsnitt är i stora delar hämtad från denna redogörelse samt från framst. 1999/2000:RS1 s. 11 f. och SOU 2001:97 s. 146 f. 188 Framst. 1999/2000:RS1 s. 10. 190 KU 1968:20 s. 40 och 41. 191 SOU 1963:17 s. 452 f. BEHOVET AV ÄNDRINGAR I REGERINGSFORMEN redovisning av administrativ praxis borde utgöra det normala ledet i utskottets granskning. Enligt framstod det som lämpligt att utskottet tog upp någon eller några kategorier av regeringsärenden till en mer ingående, systematisk granskning. framhöll för sin del att grundtanken är att granskningen ska vara administrativt och inte politiskt inriktad. anslöt sig till förslaget. Reglerna om granskning överfördes oförändrade till regeringsform. Enligt regeringens grundlagsförslag hade utskottets granskning av statsrådens ämbetsutövning inriktats på en rättskontroll nära besläktad med den rätts- och förvaltningskontroll som utövades genom ombudsmanna- och revisorsinstitutioner.192 kommenterade inte detta påstående vid sin behandling av propositionen193. Granskningsområdets avgränsningar i förhållande till andra kontrollinstansers uppgifter berördes ytterligare något i samband med den slutliga grundlagsreformen. Regeringen framhöll i propositionen194 att statsrådens tjänsteutövning liksom dittills inte skulle falla under JO:s tillsyn. I fråga om revisorers granskningsområde anförde Grundlagberedningen att regeringens administrativa praxis borde granskas endast av och därför föll utanför detta område. Beredningen lade till att det inte borde möta några svårigheter för utskottet att inom ramen för sin dittillsvarande praxis också anlägga förvaltningsekonomiska synpunkter. Någon lucka i kontrollen borde därför inte uppstå. Statsrådens tjänsteutövning omfattar inte enbart deras verksamhet som medlemmar av regeringen. Även den verksamhet som har samband med de beslut som statsråden fattar efter bemyndigande från regeringen ingår i detta begrepp. Utskottet kan således granska t.ex. departementschefernas befattning med personal- och organisationsfrågor i det egna departementet och i de kommittéer som hör till departementet. Eftersom utskottet även granskar regeringsärendenas handläggning faller också själva verksamheten inom inom granskningsområdet. Härigenom kommer även åtgärder som i realiteten vidtagits av anställda i att omfattas av granskningen. Enligt uttalanden i förarbeten och i grundlagskommentarerna ska granskningen vara inriktad på rättskontroll och administrativ praxis. Det innebär att granskningen i första hand ska syfta till att kontrollera om statsråden i sin tjänsteutövning och vid sin handläggning av regeringsärendena har följt gällande regler och vedertagen praxis. Vid underlåtenhet att handla prövas om skyldighet att handla fanns enligt regler och praxis.195 1973:90 s. 415. 1973:90 s. 432. 1999/2000:RS1 med hänvisningar. BEHOVET AV ÄNDRINGAR I REGERINGSFORMEN Den som är eller har varit statsråd får enligt 13 kap. 3 § RF dömas för brott i utövningen av statsrådstjänsten endast om han eller hon genom brottet grovt har åsidosatt sin tjänsteplikt. Åtal beslutas av och prövas av . Något åtal mot statsråd har inte väckts under den nuvarande regeringsformens tid.196 kan enligt 13 kap. 4 § RF förklara att ett statsråd inte har förtroende. Ett yrkande om en sådan misstroendeförklaring ska ha väckts av minst en tiondel av ledamöter för att tas upp till prövning. För en misstroendeförklaring krävs att mer än hälften av ledamöter röstar för den. Ett yrkande om misstroendeförklaring tas inte upp till prövning om det väcks från det att ordinarie val har ägt rum eller beslut om extra val har meddelats till dess den riksdag som utsetts genom valet samlas. Ett yrkande om ett statsråd som efter att ha entledigats uppehåller sin befattning enligt 6 kap. 11 § får inte i något fall tas upp till prövning. Ett yrkande om misstroendeförklaring ska inte beredas i utskott. Verkan av en misstroendeförklaring anges i 6 kap. RF. Den mot vilken förklaringen riktas ska entledigas av talmannen (6 kap. 7 § RF). En förklaring mot statsministern medför att alla statsråden ska entledigas och innebär därför reellt en misstroendeförklaring mot hela regeringen (6 kap. 9 § RF). Regeringen kan omintetgöra effekten av en misstroendeförklaring genom att vädja till väljarna i ett extra val (6 kap. 7 § RF). Ett extra val får dock inte beslutas förrän har förflutit från en nyvald riksdags första sammanträde (3 kap. 11 § andra stycket RF). Misstroendeförklaring är tänkt som en yttersta garanti för parlamentarismen. Yrkanden om misstroendeförklaring har prövats av vid sju tillfällen. Vid samtliga omröstningstillfällen har yrkandena om misstroendeförklaring förkastats. Däremot har det förekommit att det har funnits tillräcklig majoritet för en aviserad misstroendeförklaring. Någon omröstning har dock inte behövt genomföras eftersom själva hotet om en misstroendeförklaring visat sig vara tillräckligt för att uppnå syftet med denna. Enligt 13 kap. 6 § RF får en riksdagsledamot framställa interpellationer och frågor till ett statsråd i angelägenheter som rör statsrådets tjänsteutövning i 196Holmberg och Stjernquist m.fl., Grundlagarna (, Zeteo), kommentaren till 3 § RF. 197Rapport 2015/16:RFR1 s. 41 f. och och m.fl., Grundlagarna (, Zeteo), kommentaren till 13 kap. 4 § RF. BEHOVET AV ÄNDRINGAR I REGERINGSFORMEN enlighet med de närmare bestämmelser som meddelas i riksdagsordningen. I 8 kap. riksdagsordningen finns sådana närmare bestämmelser. En interpellation ska vara skriftlig och ställas till ett visst statsråd. I interpellationsdebatten kan också andra ledamöter än den som ställt interpellationen delta. En skriftlig fråga besvaras skriftligen av ett statsråd. En frågestund med fem statsråd eller statsministern anordnas i stort sett som kammaren sammanträder. Det kan också nämnas att talmannen efter samråd med gruppledarna får besluta att en debatt utan samband med annan handläggning ska äga rum vid ett sammanträde med kammaren (6 kap. 23 § RO). En sådan debatt får begränsas till ett särskilt ämne eller delas in i avsnitt efter ämne.198 8.3 En jämförelse av regleringen för JO och Riksrevisionen199 JO inrättades i samband med regeringsform och har alltså funnits . I takt med att förutsättningarna för JO:s arbete har förändrats, t.ex. genom den stora ökningen av antalet ärenden, har beslutat om förändringar av verksamheten. Under ombudsmännens tillsyn står både statliga och kommunala myndigheter, tjänstemän och befattningshavare vid dessa myndigheter. Tillsynen omfattar inte ledamöter, riksbanksfullmäktige, riksbankschefen, regeringen eller statsråd, justitiekanslern samt ledamöter av beslutande kommunala församlingar. Ombudsmännen ska särskilt se till att domstolar och förvaltningsmyndigheter i sin verksamhet iakttar regeringsformens bud om saklighet och opartiskhet och att medborgarnas grundläggande fri- och rättigheter inte träds för när. Ombudsmännen ska verka för att brister i lagstiftningen avhjälps. Tillsynen ska bedrivas genom prövning av klagomål från allmänheten samt inspektioner och andra undersökningar. JO:s tillsyn bedrivs främst genom prövning av klagomål från allmänheten men också genom inspektioner och andra undersökningar som ombudsmännen finner påkallade. Om det i den verksamheten uppkommer anledning att väcka fråga om en författningsändring eller någon annan åtgärd från statens sida, får en ombudsman enligt 4 § JO-instruktionen göra en framställning om det till . JO ska enligt 11 § JO-instruktionen tillställa en tryckt ämbetsberättelse. Den ska innehålla en redogörelse för de åtgärder som vidtagits och viktigare beslut som ombudsmännen meddelat. Ämbetsberättelsen granskas av , som redovisar resultatet av granskningen i ett särskilt betänkande. har, även om det finns flera ombudsmän, en personlig prägel. Uppdraget anses vara personligt, och ombudsmännen fattar sina beslut helt 198Rapport 2015/16:RFR1 s. 42 f. 199Rapport 2015/16:RFR1 s. 36 f. BEHOVET AV ÄNDRINGAR I REGERINGSFORMEN I enlighet med detta har t.ex. den införda möjligheten för JO att delegera rätten att fatta beslut i vissa ärenden utformats för att säkerställa att karaktär av personligt förtroendeämbete inte försvagas.200 , som är nära yngre än och JO, kan huvudsakligen sägas vara en del av den ekonomiska kontrollmakten. Riksrevisorerna beslutar självständigt, med beaktande av de bestämmelser som finns i lag, vad som ska granskas. De beslutar också själva hur granskningen ska genomföras och vilka slutsatser som kan dras. Kopplingen till har hunnit förändras under den relativt korta tid som har funnits. Styrelsen har omvandlats till ett parlamentariskt råd, och effektivitetsrevisionens rapporter behandlas nu av både och regeringen. Alla granskningsrapporter går numera till . Regeringen ska i en skrivelse till meddela vilka åtgärder som regeringen vidtagit eller planerar att vidta med anledning av rapporten. Skrivelsen föranleder motionsrätt och behandling i utskott och kammare. Granskningsrapporterna uppmärksammas på detta sätt alltid i det dagliga riksdagsarbetet. lämnar ett trettiotal rapporter från effektivitetsrevisionen , vilka således blir föremål för en skrivelse från regeringen med motionsrätt. Det förekommer tillkännagivanden från till regeringen med anledning av följdmotioner. Anmärkningar i den årliga revisionen redovisas i budgetpropositionen under respektive myndighet. Det följer enligt 11 § instruktionen granskningsverksamheten och ska verka för samråd och insyn i verksamhet. 8.3.3Förutsättningar för en enhetlig reglering och JO har båda centrala funktioner inom ramen för den konstitutionella kontrollen.