urf · H4A5URF1 · 2017-06-14 00:00:00 — Den har motiverats med att det är grundläggande för en effektiv granskning att den som granskar ges så goda praktiska förutsättningar som möjligt att genomföra sin granskning.260 har också understrukit vikten av att som en del av kontrollmakt ges bästa möjliga förutsättningar att fullgöra sin granskning.261 Bestämmelsen har ansetts innebära att de statliga myndigheterna, däribland , är skyldiga att på begäran överlämna också de icke allmänna handlingar som behöver för sin granskning.262 För JO regleras i 13 kap. 6 § andra stycket RF att domstolar och förvaltningsmyndigheter samt anställda hos staten eller kommuner ska lämna de upplysningar och yttranden som en ombudsman begär. Sådan skyldighet har även andra som står under en ombudsmans tillsyn. En ombudsman har rätt att få tillgång till domstolars och förvaltningsmyndigheters protokoll och handlingar. Allmän åklagare ska på begäran biträda en ombudsman. I Limadeklarationen anges att en ska ha tillgång till alla handlingar om myndigheternas finanser och befogenhet att begära in den information som bedöms nödvändig.263 Möjligheten för att få del av uppgifter som behövs för granskningen är av avgörande betydelse för möjligheten att utföra revision. Regler om detta rör alltså grundläggande möjlighet att verka, ett område som utredningen identifierat som ett område där grundlagsreglering är påkallad. Att möjlighet för JO att få del av uppgifter finns föreskriven i regeringsformen medför också enligt utredningen att grundlagsreglering bör övervägas i fråga om motsvarande regel för . Utredningen anser att även möjlighet att begära handlingar bör säkerställas konstitutionellt genom att regleras i regeringsformen. 260SOU 2001:97 s. 220 f. 2004/05:KU20 s. 248. 2004/05:KU20 s. 247 f. 263Limadeklarationen, 10 §. 9.1 13 kap. 7 § RF Utredningen föreslår att det i 13 kap. 7 § RF införs ett nytt stycke som innehåller den bestämmelse som finns i 6 § lagen om statlig revision. Förslaget innebär att möjlighet att begära de uppgifter och upplysningar som behövs för granskningen säkerställs konstitutionellt men innebär inte någon ändring i sak. Förslaget behandlas i avsnitt 8.10. 9.2 13 kap. 8 § RF Utredningen föreslår att bestämmelsen om riksrevisorernas antal flyttas från 13 kap. 8 § första stycket RF till en av riksdagsordningens huvudbestämmelser, 13 kap. 5 § andra stycket RO. I regeringsformen föreskrivs att leds av en eller flera riksrevisorer, som väljs av . I riksdagsordningen föreskrivs att riksrevisorerna ska vara tre. Förslaget behandlas i avsnitt 8.5. I första stycket regleras också på vilka grunder en riksrevisor kan skiljas från uppdraget. Där sägs att det kan ske endast om riksrevisorn inte längre uppfyller de krav som gäller för uppdraget eller om riksrevisorn har gjort sig skyldig till allvarlig försummelse. Mot bakgrund av resonemangen i avsnitt 8.8.1 och 8.8.6 har utredningen stannat för att föreslå att den nuvarande formuleringen i den delen bibehålls. Det föreslås också i första stycket ett tillägg med innebörden att beslut om att skilja en riksrevisor från uppdraget kräver kvalificerad majoritet. Förslaget behandlas i avsnitt 8.9.1. Att regeringsformen inte längre reglerar antalet riksrevisorer innebär att det i bestämmelsen kan talas om riksrevisorer i plural. Bestämmelsen ändras därför på så sätt att den inleds med orden ”En riksrevisor”. De tidigare två meningarna slås, som en följd av ändringarna, ihop till en mening. Förslaget behandlas i avsnitt 8.7. Som där anges avses ingen ändring i sak när det gäller riksrevisorernas självständighet. 9.3 13 kap. 5 § RO I 13 kap. 5 § RO föreslås ändringar som följer av de föreslagna ändringarna i 13 kap. 8 § första stycket RF. I den första meningen hänvisas, liksom enligt nuvarande lydelse, till 13 kap. 8 § RF. Till följd av den ändring som föreslås i den bestämmelsen föreslås motsvarande ändring i 13 kap. 5 § första stycket. Andra stycket inleds enligt utredningens förslag med föreskriften om antalet riksrevisorer. Detföreslås att bestämmelsen delas upppå tre stycken,i stället för de nuvarande två. Förslaget behandlas i avsnitt 8.5. FÖRFATTNINGSKOMMENTAR 2016/17:URF1 9.4 13 kap. 7 § RO Bestämmelsen ska enligt utredningens förslag hänvisa till 13 kap. 8 § RF, där grunderna för att skilja en riksrevisor från uppdraget finns. I första styckets andra mening föreskrivs att begäran om att skilja en riksrevisor från uppdraget liksom enligt nuvarande lydelse ska göras av . Ändringen i första stycket innebär alltså ingen förändring i sak. I ett nytt andra stycke föreslås en bestämmelse om att får inleda en särskild utredning av omständigheter som kan ligga till grund för beslutet att skilja en riksrevisor från uppdraget. Detta förslag behandlas i avsnitt 8.9.4 och 8.9.5. 9.5 Lagen med instruktion för ombudsmän I 10 § andra stycket regleras JO:s skyldighet att biträda ett utskott med förundersökningen mot en sådan befattningshavare som nämns i första stycket. Enligt förslaget kompletteras detta stycke med en bestämmelse om att JO även ska vara skyldig att biträda ett utskott (i praktiken ) med en sådan utredning av omständigheter som kan ligga till grund för att skilja en riksrevisor från uppdraget som avses i 13 kap. 7 § andra stycket riksdagsordningen. Förslaget behandlas i avsnitt 8.9.4. I 18 § föreskrivs att JO har möjlighet att överlämna ärenden till en annan myndighet. Utredningen anser att en sådan särskild utredning som är i fråga bör hanteras av en ombudsman och inte kunna delegeras eller överlämnas till en annan myndighet. I ett nytt tredje stycke föreslås en bestämmelse med denna innebörd. Förslaget behandlas i avsnitt 8.9.4. 9.6 Lagen om statlig revision Utredningen föreslår att den bestämmelse som finns i 6 § lagen om statlig revision ska flyttas till ett nytt stycke i 13 kap. 7 § RF (se 9.1). Det innebär att 6 § lagen om statlig revision ska upphöra att gälla. Som en följd av det upphör även rubriken närmast före 6 § att gälla. Förslaget behandlas i avsnitt 8.10. Av utredningens direktiv framgår att uppdraget ska delredovisas senast så att eventuella grundlagsändringar ska kunna träda i kraft efter riksdagsvalet . Ett lämpligt ikraftträdandedatum för de grundlags- och lagändringar som utredningen föreslår bör därför vara . 10 Särskilda yttranden och reservationer 10.1 Reservation av ledamoten (SD) anser att är en av de viktigaste och mest centrala myndigheterna i den svenska samhällsapparaten. Det är avgörande att myndigheten erhåller rätt förutsättningar, stöd och styrning för att kunna fullgöra sitt uppdrag på bästa sätt. betraktar som en sammanhållen myndighet under , vilket ställer stora krav på samtliga inblandade. Ansvarskedjan måste vara tydlig redan i grundlagsregleringen av myndighetens verksamhet. Vem som kan komma i fråga för att bli riksrevisor är av stor betydelse för att minimera risken att hans eller hennes trovärdighet och lojalitet ska kunna ifrågasättas. Enligt oss är det inte lämpligt att någon person som har något annat medborgarskap än uteslutande svenskt besitter ett ämbete som utgör en så central funktion för den konstitutionella kontrollen. Vi hade önskat se detta komma till otvetydigt uttryck i regeringsformen (RF), förslagsvis i anslutning till 12 kap. 6 § RF, och måste därför reservera oss mot utredningens bedömning att det inte finns anledning att föreslå någon ändring av det aktuella behörighetskravet. Avgörande för myndighetens förtroende och ändamålsenliga agerande är förstås också dess självständighet och oberoende. Här gäller det emellertid att vara tydlig med i vilka avseenden detta gäller, på vilket sätt och mot vem eller vilka. Detta så att vare sig huvudmannaskapet eller ansvaret blir otydligt eller så att myndigheten riskerar att utvecklas till eller uppfattas som en fragmenterad institution, där samordningsansvaret för myndighetens verksamhet närmast hamnar på tjänstemän under de av valda riksrevisorerna. En ordning där flera riksrevisorer oberoende av varandra kan komma att granska i princip samma sak, men likväl komma till olika slutsatser, torde inte enbart försvåra tillvaron för berörda tjänstemän på myndigheten och orsaka allmän förvirring för omvärlden. Det är heller inte ett effektivt nyttjande av samhällets resurser och riskerar att vare sig eller regeringen kommer att kunna vidta adekvata åtgärder för att adressera i värsta fall motstridiga konklusioner från respektive granskning. Vi har inte någon avvikande uppfattning om i vilka tre avseenden det är väsentligt att riksrevisorernas självständighet grundlagsfästs, dvs. vad som ska granskas, hur granskningen ska bedrivas och om slutsatserna av respektive granskning. På strategisk nivå bör dock inriktning och övergripande planer beslutas av myndigheten som sådan snarare än av varje enskild riksrevisor. Vårt alternativa förslag till utredningens formulering i 13 kap. 8 § andra stycket RF blir därför följande. ”beslutar självständigt, med beaktande av de bestämmelser som finns i lag, vad som ska granskas. En riksrevisor beslutar självständigt hur granskningen ska bedrivas och om slutsatserna av sin granskning.” SÄRSKILDA YTTRANDEN OCH RESERVATIONER Av detta följer även att vi anser en lämpligare formulering av 13 kap. 8 § första stycket första meningen RF vara följande. ”väljer en eller flera riksrevisorer”, snarare än ”leds av en eller flera riksrevisorer, som väljs av ”. En sådan formulering hade likaledes varit mer koherent med motsvarande reglering i fråga om ombudsmän (). Därefter kan, som för JO, det exakta antalet och närmare föreskrifter regleras i riksdagsordningen och lägre rättskällor, vad t.ex. avser upprättande av arbetsordning etc. Andra meningen i 13 kap. 8 § första stycket RF rör grunderna för att skilja en riksrevisor från hans eller hennes uppdrag. Utredningens förslag, att låta grunden ”allvarlig försummelse” kvarstå, reserverar vi oss mot med emfas. Såväl begreppets tillkomst och inträde i den svenska rättsordningen, vilka ju bygger på en felaktig översättning av en stadga för det europeiska centralbankssystemet, som den föreslagna lösningen att försöka förklara innebörden av denna väsensfrämmande oxymoron i diverse förarbeten etc. ter sig i det närmaste anstötliga. Att trots dessa konstateranden falla till föga och inte försöka göra något för att rätta till problemet i efterhand torde knappast göra saken bättre. Vad som däremot gör saken bättre är att utredningen också har sett över två alternativa förslag till grunder. Vad gäller alternativet att göra riksrevisionsämbetet till ett rent förtroendeuppdrag får tillstås att detta vid en första anblick inte synes vara helt utan förtjänster. Likheten med vad som gäller för JO talar bl.a. för en sådan lösning. Dock har , till skillnad från JO, befogenhet att granska regeringen. Tyvärr uppstår då en risk för att en missnöjd regering om möjligt försöker begagna sig av en riksdagsmajoritet för att avsätta en misshaglig riksrevisor. Så även om det egentligen endast krävs att i detta avseende åtnjuter ett oantastligt konstitutionellt skydd gentemot granskningsobjektet, i det här fallet regeringen, torde detta förslag i realiteten också tarva ett förstärkt skydd gentemot huvudmannen , vilket jämte risken för subjektivt godtycke ter sig olyckligt. En dylik konstruktion kan likaså ge sken av att det är regeringen som kontrollerar och styr snarare än tvärtom. Mot bakgrund av bl.a. ovanstående förordar vi således det alternativ som närmast motsvarar vad som gäller för att skilja svenska domare från sin anställning, med modifiering för att det här rör sig om ett uppdrag snarare än en anställning samt att något uppenbarhetsrekvisit inte nödvändigtvis behöver föreligga. Det är enligt vår mening rimligt att envar redan i lagtexten kan utläsa åtminstone några objektiva grunder att förhålla sig till inför en så ingripande åtgärd som att skilja en riksrevisor från sitt uppdrag . Kombinerat med möjligheten att låta kunna uppdra åt JO att företa utredning och fastställa de faktiska sakomständigheterna erhålls flera fördelar. Bland annat torde två så objektiva instrument som möjligt erhållas, vilka kan jämföras och läggas till grund för fortsatta beredning. får också verkningsfulla åtgärder att tillgripa redan i ett initialt skede, vilket begränsar risken för att ett ifrågasatt förtroende för SÄRSKILDA YTTRANDEN OCH RESERVATIONER myndigheten spiller över på huvudmannen. utredning av relevanta sakuppgifter ta i anspråk, vilket säkerställer att inga överilade beslut fattas i ärendet. Härutöver skulle man, trots att ledamöter förväntas vara vana att sätta partipolitiska hänsyn åt sidan, som en sista förstärkningsåtgärd möjligen även kunna komplettera beslutsordningen med krav på kvalificerad majoritet i konsti- tutionsutskottet, för att ärendet ska överlämnas till kammaren och där slutligen avgöras utifrån samma eller åtminstone så snarlika förutsättningar som möjligt som vid tillsättandet. En sådan ordning skulle då efterlikna och kunna anses reversera den grannlaga process som ledde fram till att berörd riksrevisor över huvud taget valdes från första början. Liksom att stor enighet eftersträvas i vid beredningen av valbara kandidater säkerställs här- igenom ett minoritetsskydd inför ett eventuellt avskiljande som kretsen som kan komma att behöva förklara sina ställningstaganden för all- mänheten snävas in, varvid ansvarsutkrävandet kan tydliggöras också i detta Att utöver lagfästa objektiva grunder, beredningsansvar, JO:s utredning och eventuellt kvalificerad majoritet i dessutom uppställa långtgående krav på kvalificerad majoritet vid omröstningen i kammaren vore att gå för långt. inledningsvis betraktar som en samman- hållen myndighet under . En ordning som i det närmaste gör riks- revisorerna oavsättliga och tillåter dem att agera så gott som helt oberoende av och mot såväl varandra som huvudmannen kan inte anses vara till fyllest. Avslutningsvis anser vi att frågan om tillfällig ersättare bör lösas tillsammans med frågan om ställföreträdarskap. Vi ansluter oss utan förbehåll till utredningens förslag om att flytta bestämmelsen om samverkans- och uppgiftsskyldighet för den som granskas från lagen om statlig revision till 10.2 Särskilt yttrande av ledamoten (V) Utredningen har bl.a. haft till uppgift att bedöma om rekvisiten för skiljande av en riksrevisor från uppdraget bör ändras. gäller att , på initiativ av , får skilja en riksrevisor från uppdraget om hen inte längre uppfyller valbarhetsvillkoren (13 kap. 8 § RF, 13 kap. 5 § RO) eller om hen gjort sig skyldig till allvarlig försummelse (13 kap. 5 § RF). Med anledning av de uppgifter som framkom i den granskning av som gjorde prövade om det fanns skäl att på den senare grunden, allvarlig försummelse, initiera en entledigandeprocess i enlighet med 13 kap. 7 § RO. fann, efter en öppen utfrågning , att så inte var fallet. De två kvarvarande berörda riksrevisorerna valde ändå att på SÄRSKILDA YTTRANDEN OCH RESERVATIONER eget initiativ lämna sina uppdrag (den tredje hade avgått före ställningstagande). Lokutionen ”allvarlig försummelse”, som är hämtad från och motsvarar uttrycken ”faute grave” och ”serious misconduct” på franska respektive engelska, är som konstaterar264 språkligt oklar och ”en främmande fågel i svensk konstitutionell vokabulär”. Enligt min mening visar dessutom erfarenheterna av ovan relaterade skeende att rekvisitet ”allvarlig försummelse” inte på ett tillfredsställande sätt täcker de situationer då en riksrevisors möjlighet att fullgöra sitt uppdrag är för handen. Man kan vidare föreställa sig andra, inte helt osannolika, situationer då en riksrevisor t.ex. genom mycket kontroversiella och omdömeslösa uttalanden (något som knappast kan betecknas som ”försummelser”) har undergrävt det förtroende som är en förutsättning för uppdraget. Oavsett formell reglering är det otvivelaktigt så att ett brett förtroende, från både och allmänheten, är nödvändigt för att ska kunna fullgöra sitt uppdrag. Situationer kan uppstå då det är nödvändigt att entledigar, eller i vart fall har möjligheten att entlediga, en riksrevisor på denna grund. Jag är enig med utredningens majoritet om att det vore olämpligt att introducera ytterligare ett entlediganderekvisit utöver de som gäller för ombudsmän respektive direktion och riksrevisorerna. Därför borde utredningen enligt min mening ha förordat att det rekvisit som gäller för entledigande av en justitieombudsman, ”inte har förtroende” (13 kap. 4 § RO), också tillämpas vad gäller riksrevisorerna. Därmed skulle det faktiska, men outtalade, kravet på förtroende bli klart uttryckt. JO:s konstitutionella ställning är stark. Argumentet att självständighet skulle kunna uppfattas som försvagad till följd av frånvaron av s.k. objektiva kriterier framstår därmed inte som övertygande, i synnerhet inte som utredningen föreslår ett krav på kvalificerad majoritet vid beslut om entledigande. Med beaktande av att den här diskuterade författningsregleringen trots allt inte är av mer principiell konstitutionell betydelse och mot bakgrund av det värde som ligger i ett brett parlamentariskt stöd för grundlagsändringar har jag valt att inte reservera mig mot utredningens förslag. Detta innebär dock ingen begränsning av möjlighet att fritt ta ställning till de förslag som slutligen föreläggs för beslut. 264 Axberger s. 48 f. betänkande 1968:20 i anledning av proposition med förslag till partiell författningsreform m.m. betänkande 1973:KU26 med anledning av propositionen 1973:90 med förslag till ny regeringsform och ny riksdagsordning m. m. jämte motioner betänkande 1973:36 i anledning av propositionen 1973:129 med förslag till lag om anställningsskydd, m.m., jämte motioner betänkande 1975/76:22 med anledning av förslag av JO-utredning beträffande uppgifter och organisation betänkande 1986/87:2 om betänkande 1990/91:KU8 Riksdagsfrågor betänkande 1993/94:KU18 Reformera riksdagsarbetet betänkande 1994/95:KU33 Ställföreträdande ombudsman vid betänkande 1996/97:KU28 Ändringar i JO- instruktionen, m.m. betänkande 2000/01:KU8 och den statliga revisionen betänkande 2001/02:KU25 - ändringar i regeringsformen betänkande 2002/03:KU9 - ändringar i regeringsformen(vilande grundlagsbeslut) betänkande 2002/03:KU12 betänkande 2002/03:KU34 föreskriftsrätt m.m. betänkande 2004/05:KU20 Granskningsbetänkande betänkande 2006/07:KU6 Vissa ändringar i bestämmelser för betänkande 2009/10:KU17 Uppföljning av riksrevisionsreformen REFERENSER 2016/17:URF1 betänkande 2009/10:KU19 En reformerad grundlag betänkande 2009/10:KU24 Justitieombudsmännens ämbetsberättelse betänkande 2010/11:KU4 En reformerad grundlag (vilande grundlagsbeslut m.m.) betänkande 2010/11:KU7 Delegationsbeslut inom betänkande 2010/11:KU13 Följdändringar till en reformerad grundlag betänkande 2013/14:KU46 Översyn av riksdagsordningen och En utvecklad budgetprocess Maj:ts proposition 1968:27 med förslag till ändringar i regeringsformen, m.m. Maj:ts proposition 1970:72 med förslag till lag om ändring i statstjänstemannalagen (1965:274), m.m. Maj:ts proposition 1973:90 med förslag till ny regeringsform och ny riksdagsordning m.m. Maj:ts proposition 1973:129 med förslag till lag om anställningsskydd m.m. Proposition 1981/82:71 om ny anställningsskyddslag m.m. Proposition 1997/98:40 ställning Proposition 2000/01:146 Oberoende, ägande och tillsyn i revisionsverksamhet Proposition 2001/02:73 – ändringar i regeringsformen Proposition 2001/02:190 Proposition 2009/10:80 En reformerad grundlag Proposition 2010/11:3 Följdändringar till en reformerad grundlag Proposition 2016/17:180 En modern och rättssäker förvaltning – ny förvaltningslag 2016/17:URF1 REFERENSER Riksdagsskrivelse 2001/02:328 Riksdagsskrivelse 2002/03:22 Riksdagsskrivelse 2002/03:23 Riksdagsskrivelse 2009/10:301 Riksdagsskrivelse 2009/10:302 Utredning från /09:URF1 Uppföljning av Riksrevisionsreformen – , ledning och hanteringen av effektivitetsgranskningar Utredning från /09:URF3 Uppföljning av Riksrevisionsreformen II – Effektivitetsrevisionen, den årliga revisionen och den internationella verksamheten Utredning från /13:URF3 Översyn av riksdagsordningen Framställning 1997/98:TK1 arbetsformer Framställning 1999/2000:RS1 och den statliga revisionen 1999/2000 Framställning 2002/03:RS3 föreskriftsrätt Framställning 2005/06:RRS28 Riksrevisorernas framställning om vissa ändringar i bestämmelser för Framställning 2009/10:RS4 Uppföljning av Riksrevisionsreformen Framställning 2009/10:RS5 Delegationsbeslut inom Framställning 2013/14:RS3 Översyn av riksdagsordningen Promemoria , revisorer och Beslut vid talmanskonferensens sammanträde , Översyn av vissa riksdagsfrågor – ombudsmän, skrivelse med dnr 052-988- 2009/10 REFERENSER 2016/17:URF1 Rapport från 2015/16:RFR1 Statsråds medverkan i granskning Protokoll 2016/17:69, Protokoll 2016/17:29, SOU 1972:15 Ny regeringsform, ny riksdagsordning SOU 1975:23 JO ämbetet – Uppgifter och organisation SOU 1978:34 Förstärkt skydd för fri- och rättigheter SOU 1985:26 JO ämbetet – En översyn SOU 1992:60 Enklare regler för statsanställda SOU 2000:106 Medborgarskap i svensk lagstiftning SOU 2001:97 Regler för SOU 2002:17 – Organisation och resurser SOU 2008:125 En reformerad grundlag SOU 2010:29 En ny förvaltningslag SOU 2011:81 Myndighetschefers villkor SOU 2015:49 Nya regler för revisorer och revision Ds 2001:11 – ändringar i regeringsformen Axberger, JO – I , , 2014 [Cit: Axberger, JO – I ] Axberger, riksrevisorers förändringsarbete m.m. – Redovisning av ett externt utredningsuppdrag, 2016 (i tryckt format ) [Cit: Axberger] Bringselius och , What Qualifications does Good State Audit Require? The Profiles of Ten Auditors-General, tidskrift nr 1/2017, s. 111 2016/17:URF1 REFERENSER och , Förvaltningslagen, , Zeteo och m.fl., Grundlagarna, , Zeteo och m.fl., Grundlagarna, 2 uppl., juridik, 2006 Khakee, Tillsättning av högre statliga tjänster i – en kartläggning, i , SOU 2009:18 och , grundlagar och tillhörande författningar med förklaringar, 12 uppl., Liber, 1980 och , Folkrätt, 6 uppl., , 2003 , principer, i (red. ), Offentligrättsliga principer, 2 uppl., Iustus, 2012 UN General 66/209, Promoting the efficiency, accountability, effectiveness and transparency of public administration by strengthening supreme audit institutions (A/RES/66/209) UN General 69/228, Promoting and fostering the efficiency, accountability, effectiveness and transparency of public administration by strengthening supreme audit institutions (A/RES/69/228) Intosai, The declaration, tillgänglig på webbplatsen för Issai Intosai, declaration on (Issai 10), tillgänglig på webbplatsen för Issai Intosai, Eight Pillars defining the Independence of Supreme Audit Institutions (SAIs), tillgänglig på webbplatsen för Intosai Intosai, The South declaration on the international standards of supreme audit institutions, tillgänglig på webbplatsen för Issai Intosai, Issai 100, Fundamental Principles of Public Sector Auditing, tillgänglig på webbplatsen för Issai , Implementing the International Standards for Supreme Audit Institutions (Issais): Strategic considerations, 2012, tillgänglig på webbplatsen för Eurosai Övriga myndighetsbeslut och publikationer Justitiekanslerns beslut i ärende med dnr REFERENSER 2016/17:URF1 Kammarkollegiets yttrande med dnr 12-1695-01 , , yttrande med dnr JÄ1 178/01 , Supreme Audit Institutions and Good Governance – Oversight, Insight and Foresight, 2016 ombudsmäns yttrande med dnr 784-2001 revisorers yttrande med dnr 2001:48(90) yttrande med dnr 22-2001-0226 , Revisionens inriktning, beslut med dnr 30-2014-1274 , Issai 200, Grundläggande principer för finansiell revision (i översättning av ), 2014, tillgänglig på webbplats Statens ansvarsnämnds beslut med dnr Ä6/2010 Statens ansvarsnämnds beslut med dnr Ä2/2011 Statskontoret, Att styra mot ökat förtroende – är det rätt väg?, 2015 , , remissyttrande i ärende med dnr Ju2000/6657 , , yttrande med dnr UFV2001/358 dom i målet mot Högsta förvaltningsdomstolens avgörande i RÅ83 2:89 tingsrätts dom i mål nr T932-13