rfr · H40WRFR12 · 2017-01-01 00:00:00 — För den kommersiella idrotten är mervärdesskatten nedsatt till 6 procent.32 Likaså räknas inte omsättning av en vara eller tjänst i en ideell verksamhet som ekonomisk verksamhet, om föreningen är befriad från inkomstskatt för omsättningen.33 Enligt prognosen uppgår skatteutgifterna för den kommersiella id- rotten till och för ideella föreningar till . I skatteutgifterna för ideella föreningar ingår även andra föreningar än idrottsföreningar.34 30SCB, Räkenskapssammandraget 2001-2014, och SKL, Anläggningar för kultur, idrott och fritid 2014, och SKL, e-brev . 327 kap. 1 § mervärdesskattelagen (1994:200), förkortad ML. 334 kap. 8 § ML. 2016/17:1 utg.omr. 2 IDROTTSRÖRELSEN – EN ÖVERSIKT I tabell 2.2 finns uppgifter om inkomster hos en genomsnittlig förening förde- lat på inkomstslag. Tabell 2.2 Genomsnittliga inkomster hos en idrottsförening uppdelat mellan inkomstkällor Källa RF, 2014. Av tabellen framgår att de statliga bidragen till en idrottsförening i genomsnitt uppgår till av inkomsterna, vilket fördelas på LOK-stöd och Id- rottslyftet. Kommunala bidrag svarar för lika mycket, . Medlems- och träningsavgifter svarar tillsammans för av inkomsterna. Egna arrangemang står för av inkomsterna och sponsring för . Övriga inkomster, som bingo, lotter och försäljning, svarar för av inkomsterna. Kommunerna stöd till idrotten genom att tillhandahålla anläggningar fram- går dock inte av RF:s sammanställning. Även landstingen ger stöd till idrottsrörelsen, främst genom stöd till . Informationen om landstingens bidrag är dock begrän- sad. Förutom stödet från RF och landstingens stöd mottar DF i vissa fall även EU-bidrag och kommunalt stöd.35 Enskilda föreningar kan också få EU-bidrag till t.ex. anläggningskostnader. Den svenska idrotten är till stor del egenfinansierad, inte minst genom den tid som över 650 000 ideella ledare lägger på sina föreningsuppdrag. Enligt en studie lade de ned sammanlagt på arbete inom idrottsföreningar, vilket omräknat i pengar uppskattades till ca 30 miljarder kronor.36 36Beräkningarna har utförts i samarbete med på . Se även SOU 2008:59. 3 Den statliga idrottspolitiken – en översikt –Den nuvarande idrottspolitiken grundas på beslut om mål för den statliga idrottspolitiken 2009. Idrottspolitiken ska sträva efter att upp- muntra och ge möjligheter till barns, ungdomars och vuxnas motion och idrott i syfte att främja en god folkhälsa. –En viktig utgångspunkt för politiken är att alla – oavsett ålder, kön, sexuell läggning samt social, etnisk och kulturell bakgrund och eventuell funk- tionsnedsättning – ska vara lika välkomna i den idrottsliga gemenskapen. –Statsbidraget till barn- och ungdomsidrotten ska lämnas till verksamhet som bedrivs ur ett barnrättsperspektiv. –Staten anger de mål och syften som staten har med sin bidragsgivning me- dan RF fördelar statsbidrag till idrottsverksamhet i enlighet med vad reger- ingen bestämmer. Idrottsrörelsen formulerar själv målen för sin verksam- het. –) har ett myndighetsansvar för att följa upp statens stöd till idrotten. 3.1 Utgångspunkter och mål har beslutat om målen för den statliga idrottspolitiken. Det är fram- för allt två riksdagsbeslut och 2009 som ligger till grund för mål och inriktning för den nuvarande idrottspolitiken. Riksdagsbeslutet in- nefattade mål och syften med statens stöd till idrotten.37 beslutade att dessa mål och syften skulle gälla även i fortsättningen, men de utökades med bl.a. tillägget att statens stöd till idrotten skulle grundas på barn- rättsperspektivet.38 I samband med dessa beslut fastställdes att statens idrottspolitik skulle bygga på tre grundstenar. Den första grundstenen är att idrottspolitiken ska sträva efter att uppmuntra och ge möjligheter till barns, ungdomars och vuxnas motion och idrott i syfte att främja en god folkhälsa. Utgångspunkten är att folkhälsa i sig är en viktig del av det svenska välfärdssamhället. Det ligger i hela samhällets intresse att främja människors möjlighet att utöva idrott och motion utifrån sina egna in- tressen och förutsättningar. Det är särskilt angeläget att tidigt ge barn och ung- domar goda motionsvanor för framtiden. En viktig utgångspunkt för idrottspolitikens s.k. folkhälsomål är att idrott och motion inte enbart avgränsas till den verksamhet som idrottsrörelsen or- ganiserar. Även spontana och oorganiserade motionsaktiviteter, friluftsliv och 1998/99:107, bet. 1999/2000:KrU3. 2008/09:126, bet. 2008/09:KrU8, rskr. 2008/09:243. 2016/17:12 3 DEN STATLIGA IDROTTSPOLITIKEN – EN ÖVERSIKT skolans utbildning i idrott och hälsa är enligt besluten exempel på verksam- heter som kan stärka den svenska befolkningens allmänna hälsotillstånd. Id- rottspolitikens folkhälsomål har en stor räckvidd och omfattar alltifrån den övergripande samhällsplaneringen till skolans verksamhet och stöd till frivil- liga organisationer. Ansvaret för att förverkliga folkhälsopolitiken är delat mellan staten, kommunerna, idrottsrörelsen och de organisationer som bedri- ver frilufts- och främjandeverksamhet. Alla parter bör var för sig och i sam- verkan skapa goda förutsättningar för motionsaktiviteter för befolkningen. Den andra grundstenen i idrottspolitiken att ge stöd till idrottsrörelsens egen verksamhet. Staten ska aktivt stödja en fri och självständig idrottsrörelse byggd på ideellt engagemang, som bedriver en bred verksamhet, som värnar om god etik, som ger lika förutsättningar för flickor och pojkar, kvinnor och män, som arbetar aktivt för integration samt värnar om demokratisk utveckling och delaktighet. De etiska aspekterna konkretiseras genom att idrottens tävlingsregler byg- ger på ärlighet och rent spel och ansvar för att motverka dopning och olika former av drogmissbruk hos sina utövare. På motsvarande sätt preciseras de demokratiska aspekterna till medlemmarnas faktiska möjlighet till inflytande. Idrottsrörelsen bör fortsätta att kontinuerligt utveckla och förbättra sin verk- samhet efter de aktivas behov och önskemål. Det är en viktig del av idrottsrö- relsens demokratiska utveckling att varje människa kan påverka verksamheten såväl genom en demokratiskt organiserad mötesverksamhet som i den vardag- liga träningen och tävlingen. En utgångspunkt ska vara att alla – oavsett ålder, kön, sexuell läggning samt social, etnisk och kulturell bakgrund och funktionsnedsättning – ska vara lika välkomna i den idrottsliga gemenskapen. Idrottsrörelsens jämställdhetsarbete kan inte enbart bedömas utifrån den könsmässiga fördelningen i styrelser och på andra ledande befattningar, utan måste även innefatta kvinnors och mäns lika tillgång till lokaler, utrustning och ekonomiskt stöd för att utöva sin idrott. Idrottspolitikens tredje handlar om statens relation till den kom- mersiella underhållningsidrotten, en idrott som skapar förströelse och glädje för många idrottsintresserade människor. Kommersiellt bedriven elitidrott ska inte subventioneras med offentliga medel.39 Som tidigare framgått utökade staten sina mål och syften med idrottsstödet 2009. Genom beslutet slog fast att statsbidraget till barn- och ung- domsidrotten ska lämnas till verksamhet som bedrivs ur ett barnrättsperspektiv och att målen och syftena med statens stöd även kan lämnas till verksamheter som stärker idrottsutövarens internationella konkurrenskraft. Statsanslaget ut- formades som ett förhöjt anslag i stället för att som vara kopplat till överskottet från det statliga spelbolaget . ) fick ansvaret för att följa upp statens stöd till idrotten. 2008/09:126. 3 DEN STATLIGA IDROTTSPOLITIKEN – EN ÖVERSIKT 3.2 Ansvarsfördelningen och organisation I såväl riksdagsbeslutet som riksdagsbeslutet fastställdes den prin- cipiella ansvarsfördelningen mellan staten och idrottsrörelsen som innebär att staten anger de mål och syften som staten har med sin bidragsgivning medan RF fördelar statsbidrag till idrottsverksamhet i enlighet med vad regeringen bestämmer. Idrottsrörelsen formulerar själv målen för sin verksamhet.40 Av en analys av den statliga idrottspolitiken framgår att statens avsikt inte har varit att styra, förändra eller förstatliga den frivilligt organiserade idrotts- verksamheten. Målet har i stället varit att hjälpa idrottsrörelsen att vara och förbli en frivilligt organiserad rörelse inom den ideella sektorn.41 Hur ansvarsfördelningen mellan staten och idrottsrörelsen när det gäller de statliga bidragen påverkar idrottsrörelsens självständighet är omdiskutera. När idrottsstödsutredningen utvärderade det statliga stödet till idrotten pe- kade man på att det statliga stödet ska ses som ett erkännande av idrottsrörel- sens ideella strävanden, men att det har lett till ett frihetsproblem. Som en röd tråd i svensk idrottspolitik löper frågan huruvida förekomsten av offentligt stöd även medför en rätt för staten att ställa krav på idrottsrö- relsen. Eller omvänt: i vilken utsträckning har idrottsrörelsens acceptans av statens stöd kunnat förenas med en position som fri och självständig folkrörelse?42 Spänningsförhållandet mellan statlig styrning och idrottsrörelsens autonomi kunde enligt utredningen ses som en konflikt mellan två demokratiska ideal: å ena sidan föreningsfriheten och å andra sidan och regeringens an- svar för att säkerställa att offentliga medel utnyttjas effektivt och i enlighet med politiskt fattade beslut. Utredningen menade att statens stöd till idrottsrö- relsen inrymmer ett demokratiskt dilemma, eftersom styrning av den statliga bidragsgivningen endast kan ske på bekostnad av idrottsrörelsens oberoende som frånvaron av styrning kan få till följd att statens politik inte lig- ger i linje med de mål som riksdag och regering beslutat om.43 Trots detta dilemma har förhållandet mellan staten och idrottsrörelsen inte kännetecknats av motsättningar. pekade på flera för- klaringar till detta. En konsensusanda har varit kännetecknande för den svenska välfärdspolitiken under stora delar av . Idrottsfrågor har inte skapat tydliga partipolitiska skiljelinjer. Statens mål har inte heller varit att styra idrottsrörelsen utan båda parter har varit överens om strävan efter en självständig idrottsrörelse. Dessutom har det utmejslats ett partnerskap mellan staten och idrottsrörelsen som inneburit såväl rättigheter som skyldig- heter för båda parter.44 1998/99:107, bet. 1999/2000:KrU3. 41Johan R , Idrottens väg till folkhemmet, 2004. 3 DEN STATLIGA IDROTTSPOLITIKEN – EN ÖVERSIKT granskade 2004 statens stöd till idrottsrörelsen och folkbild- ningen.45 granskning omfattade regeringens styrning, kon- troll, uppföljning och återrapportering till om statsbidragen till id- Enligt bedömning var regeringens styrning av statsbidra- get till idrotten – åtminstone formellt – preciserad. att regeringen formulerat syften och förutsättningar för att bidrag ska beviljas och att anslaget specificerats i olika anslagsposter. Därtill framhölls att reger- ingen ställt upp mål för idrottsrörelsens verksamhetsgrenar och begärt att RF:s resultatredovisning ska vara målrelaterad. styra statsbidraget till idrotten bedömdes således som goda. nade att det är svårt att avgöra i vilken utsträckning som reger- ingen i praktiken kan styra över bidraget. Förklaringen är att regeringens olika styrningsåtgärder står i strid med den idrottspolitiska grundprincipen att staten inte ska ställa upp mål för idrottsrörelsens verksamhet. inneboende dilemma mellan statlig kontroll och föreningsfrihet skapar således motsägelsefulla inslag vilka, enligt , gjorde det svårt att bedöma den reella graden av statlig styrning i idrottspolitiken. att om staten och RF är överens om inriktningen för idrottsrörelsens verksam- het har en latent konflikt mellan parternas skilda intressen i praktiken kunnat Revisionen pekade på att så länge RF:s egen målsättning inte strider mot regeringens styrsignaler uppstår inte den underliggande konflikt som kan finnas mellan RF:s fria roll och statens styrning.46 ratificerade 1990 FN:s konvention om barnets rättigheter (barnkon- ventionen), vilket innebär att har juridiskt förbundit sig att förverkliga den. Statens mål och syften med idrottsstödet utökades . Det innebar att statsbidraget till barn- och ungdomsidrott ska lämnas till verksam- heter som bedrivs ur ett barnrättsperspektiv. I propositionen om statens stöd till idrotten redovisade regeringen de grundläggande principerna om barnets rättigheter i och ställningstaganden som kopplades till sta- tens bidrag till idrotten. Regeringen utvecklade frågan om tillämpning när det gällde statens stöd till idrotten enligt följande: All verksamhet inom barn- och ungdomsidrotten som får statliga bidrag bör vara förenlig med FN:s konvention om barnets rättigheter. Ett barn- rättsperspektiv bör därför ligga till grund för statens stöd till idrotten. Id- rotten är en betydelsefull arena för ett stort antal barn och ungdomar i Sve- rige. När idrotten fungerar som bäst bidrar den till att barns lika värde stärks och utvecklas. Ordet barnrättsperspektiv ska tolkas med utgångs- 45 , Offentlig förvaltning i privat regi – statsbidrag till idrottsrörelsen och folk- bildningen, RIR 2004:15. 3 DEN STATLIGA IDROTTSPOLITIKEN – EN ÖVERSIKT punkt i som utgår från respekten för den enskilda flick- ans eller pojkens fulla människovärde och att barndomen har ett egen- värde. förmedlar synen på barnet som en självständig individ med egna rättigheter och rätt att uttrycka sina synpunkter som barnet har rätt till stöd och skydd. Att ha ett barnrättsperspektiv i sitt arbete innebär att idrottsföreningars styrelseledamöter och idrottsledare på olika nivåer bör sätta barnet i fokus och analysera vilka konsekvenser ett beslut eller en åtgärd får för ett barn eller en grupp av barn. För att förstå vad ett barnrättsperspektiv innebär för den egna verksam- heten och de egna beslutsprocesserna måste de ansvariga inom idrotten på olika nivåer ha kunskap om innehåll och förståelse för dess tillämpning så att de kan omsätta barnrättsperspektivet i sina egna verksamheter.47 I propositionen redogjorde regeringen vidare för FN:s internationella konven- tion om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. beslu- tade att skulle tillträda FN:s internationella konven- tion om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Konventionen hade antagits av . För att göra det möjligt för personer med funktionsnedsättning att på samma villkor som andra delta i rekreations- och fritidsverksamhet och idrott ska kon- ventionsstaterna vidta ändamålsenliga åtgärder för att •uppmuntra och främja deltagande i största möjliga utsträckning av perso- ner med funktionsnedsättning i allmänt tillgänglig idrottslig verksamhet på alla nivåer •säkerställa att personer med funktionsnedsättning har möjlighet att organi- sera, utveckla och delta i idrott och rekreation som är särskilt anpassade för personer med funktionsnedsättning och i detta syfte uppmuntra erbju- dande av ändamålsenlig instruktion, utbildning och resurser på samma vill- kor som andra •säkerställa att personer med funktionsnedsättning har tillgång till idrotts- anläggningar, rekreationsanläggningar och turistanläggningar •säkerställa att barn med funktionsnedsättning har lika möjligheter som andra barn att delta i lek, rekreation, fritidsverksamhet och idrott, däribland inom utbildningssystemet •säkerställa att personer med funktionsnedsättning har tillgång till service av personer och organ som ägnar sig åt att organisera rekreationsverksam- het, turism, fritidsverksamhet och idrott.48 När det gällde idrottens tillgänglighet för barn och ungdomar med funktions- nedsättning uppgav regeringen att en viktig men ofta förbisedd fråga inom id- rotten var vilka förutsättningar personer med fysiska eller psykiska funktions- nedsättningar har att ingå i den idrottsliga gemenskapen. Frågan belystes ur två perspektiv, dels i vilken utsträckning idrotten i prak- tiken var tillgänglig för personer med funktionsnedsättning, dels om idrotten 2008/09:126. 3 DEN STATLIGA IDROTTSPOLITIKEN – EN ÖVERSIKT kunde utgöra en miljö där personer med funktionsnedsättning får möjlighet att integreras med personer utan funktionsnedsättning: Tävlings- och motionsidrott måste vidare utformas så att barn och ungdo- mar med funktionsnedsättningar är och känner sig inkluderade. Det inne- bär att barn och ungdomar med funktionsnedsättningar som kan tävla med barn och ungdomar utan funktionsnedsättningar bör uppmuntras och få stöd för att göra så. Regeringen anser mot denna bakgrund att det är ange- läget att bidraget till barn- och ungdomsverksamheten används som stöd för verksamhet som bedrivs ur ett barnrättsperspektiv och att endast de id- rottsföreningar som bedriver en verksamhet som är förenlig med barnkon- ventionen bör få ta del av det statliga stödet. Insatser behöver göras för att precisera och informera om barnkonven- tionens närmare tillämpning på idrottens barn- och ungdomsverksamhet. Det bör ankomma på () att initiera sådana insatser.49 I en intervju med uppmärksammandes att målen är tyd- liga – stöd ska enbart utgå till verksamheter som bedrivs ur ett barnrättsper- spektiv.50 I kapitel 7 finns en beskrivning av och dess tillämpning inom idrotten. Uppföljning av statens stöd till idrotten svarade främst RF för den uppföljning av idrottspolitiken som genomfördes. Denna ordning förändrades genom att ställde sig bakom regeringens proposition 2009 om ett förändrat stöd till idrotten, vilket också innebar att ) fick ansvar för att ge- nomföra en regelbunden och långsiktig uppföljning av statens idrottsstöd.51 Bakgrunden till förslaget var enligt regeringen att en regelbunden och lång- siktig uppföljning av stödets betydelse är ett viktigt inslag i all statlig bidrags- givning som gör det möjligt att bedöma om verksamhetens resultat och effek- ter är i enlighet med stödets mål och syften. Enligt regeringen skulle det dåva- rande systemet där RF försåg regeringen med kvantitativa uppgifter om stö- dets fördelning och effekter utvecklas så att en tydlig ansvars- och arbetsför- delning mellan idrottsrörelsen och staten skapades. RF skulle ansvara för att återrapportera till regeringen hur statsbidraget till idrotten fördelats och an- vänts. Utgångspunkten för återrapporteringen skulle enligt regeringen vara olika bidragsformers mål eller syften och huvudsakligen baseras på kvantita- tiva mått. Staten skulle själv ansvara för att följa upp och analysera om idrotts- politikens mål och syften uppnåtts. Utgångspunkten för analysen skulle vara målen för statens stöd till idrotten, och den skulle innehålla kvalitativa bedöm- ningar av stödets resultat och betydelse. Regeringen ansåg att en förutsättning för att staten skulle kunna ge idrottsrörelsen stor självständighet i fördelningen 2008/09:126. 3 DEN STATLIGA IDROTTSPOLITIKEN – EN ÖVERSIKT av statens idrottsstöd var att detta skulle balanseras av att staten själv åtar sig att bedöma bidragets betydelse för idrottspolitiken. 3.4.1 Uppföljningen genom indikatorer Uppföljningen skulle enligt regeringen göras i form av en fortlöpande bevak- ning av det statliga idrottsstödets betydelse utifrån ett antal indikatorer, fördju- pade analyser och kompletterande forskning samt genom en bevakning av forskningsresultat med relevans för statens stöd till idrotten. Regeringen ansåg att ett uppföljningssystem skulle tas fram av baserat på en uppsättning indikatorer. Indikatorerna skulle utgöras av kvantifierbara och mätbara variabler, vilka skulle spegla tillstånd och förändringsprocesser. Indikatorsystemet borde ha följande övergripande kännetecken enligt reger- ingen: •Indikatorerna skulle vara direkt relaterade till syftena med statens stöd till idrotten. •Uppföljning av indikatorer borde göras fortlöpande och sammanställas minst en gång . •Indikatorerna skulle tillgodose olika intressenters perspektiv och behov. •Såväl utformningen som analysen av indikatorerna skulle integrera ett funktionsnedsättnings-, jämställdhets-, integrations- och barnrättsperspek- tiv. •Data som utgör grunden för indikatorerna borde i första hand hämtas från befintlig statistik och redan existerande rapporteringsrutiner. Regeringen ansåg att följande målområden skulle anges för indikatorerna för uppföljning av statens stöd till idrotten: •idrottens betydelse för folkhälsan •alla flickors och pojkars, kvinnors och mäns lika förutsättningar till delta- gande •skolning i demokrati, ansvarstagande och etik •idrotters internationella konkurrenskraft. Ett fortsatt arbete borde enligt regeringen vidare inriktas mot att fastställa en uppsättning balanserade indikatorer som täcker idrottspolitikens fem målom- råden. Utöver en årlig rapportering baserad på indikatorer borde uppföljningssyste- met enligt regeringen innefatta förutsättningar för fördjupad analys och forsk- ning om de förhållanden som belystes. Detta skulle kunna ske genom forsk- ningsuppdrag inom olika teman eller i form av periodiskt återkommande för- 3 DEN STATLIGA IDROTTSPOLITIKEN – EN ÖVERSIKT Vidare borde uppföljningssystemet kompletteras med in- formation om övrig aktuell forskning och statistik av betydelse för statens stöd Regeringen skrev i propositionen att uppföljningen av statens stöd till idrotten borde hanteras av en och samma organisation, från bearbetning och analys av data till kompletterande forskningsinsatser och rapportering. Därför uppgav regeringen att man avsåg att lägga ansvaret för att regelbundet och långsiktigt följa upp statens stöd till idrotten på ). är statens sektorsorgan för forskning på idrottens område. har till uppgift att initiera, samordna, stödja och informera om forskning inom idrottens om- råde. Ett vetenskapligt råd med tolv ledamöter är knutet till CIF.52 har i uppdrag att följa upp statens stöd till idrotten. I sin rapport använder ett antal indikatorer som fördelas på målen för statens idrottspolitik i syfte att belysa utvecklingen. CIF:s rapport baseras på statistik från 2014.53 I rapporten finns bedömningar som baseras bl.a. på uppgifter om – medlemskap och det ideella engagemanget i idrottsrörelsen – aktivitetsnivån och könsfördelningen bland barn och unga inom idrottsrö- relsen – barns och ungas förutsättningar för deltagande inom idrottsrörelsen – svenska folkets relation till motion och idrott – könsfördelningen i idrottsförbundens styrelser – ideella ledares utbildning – insatser mot dopning – RF:s strategiska arbete – etiken inom idrottsrörelsen. Utöver den årliga uppföljningen som genomförs med stöd av indikatorsyste- met gör man fördjupade analyser i enlighet med regeringens uppdrag. Exem- pel på sådana är en analys av jämställdheten inom idrotten som ska genomfö- ras under 201754 och en pågående analys som rör barn och ungdomar som inte är aktiva inom idrottsrörelsen, och den ska avrapporteras senast den 15 maj 2017.55 Exempel på ett genomfört uppdrag är hur idrottsrörelsen bidrar till de- mokratisk fostran och delaktighet bland befolkningen.56 52Förordningen (2002:787) om . 53CIF, Statens stöd till idrotten uppföljning 2015. 54Socialdepartementet, Regeringsbeslut S2016/07732/FS (delvis). 55Socialdepartementet, Regeringsbeslut S2015/08201/FS (delvis). 56CIF, Vem håller i klubban? – Om demokrati och delaktighet i idrottsföreningar och anto- login Föreningen, laget och jaget – 7 perspektiv på idrottens demokratiska effekter, 2015. 4 Den statliga finansieringen av idrotten –RF och fördelar de statliga bidragen till idrotten. –RF:s uppgift att fördela statsbidrag anges i lagen (1995:361) om överläm- nande av förvaltningsuppgifter till . Uppgiften preciseras i förordningen (1999:1177) om statsbidrag till idrottsverksam- het. Statsbidragets syfte är att stödja verksamheter som bl.a. bidrar till att utveckla barns och ungdomars intresse och benägenhet för motion och id- rott. Verksamheten ska bedrivas ur ett barnrättsperspektiv. Statsbidrag får ges för att utveckla intresse för idrott hos barn, ungdomar och personer med funktionsnedsättning. Möjligheterna till allsidig träning efter vars och ens fysiska och psykiska förutsättningar ska främjas.