mot · H502555 · 2017-09-29 00:00:00 — En direkt konsekvens är att flera mindre resursstarka organisationer fått svårt att delta i utvecklingsdebatten och en rad tidskrifter om utvecklingsfrågor har tvingats lägga ned. Informationsstödet har en viktig roll att fylla och det bör ökas. Dagens krav på egeninsats för informationsarbete bör avskaffas helt. Civilsamhället har en central roll i demokratiska system och för den demokratiska utvecklingen. Det fungerar både som vakthund och visselblåsare när övergrepp har begåtts eller rättigheter kränkts, som ansvarsutkrävare för utlovade reformer och beslut, men också som informationskälla för såväl befolkningen inom det aktuella landet som omvärlden. tillbaka har vi sett hur regimer på flera håll i världen begränsar folkrörelsernas och civilsamhällets utrymme. Flera länder har infört lagar som begränsar möjligheterna för frivilligorganisationer att ta emot bidrag från andra länder. Fackliga rättigheter är också utmanade världen över enligt världsfacket (Ituc). I deras globala rättighetsindex som rankar situationen i 141 länder beskriver de hur förhållandena för arbetstagare har blivit sämre på alla världens kontinenter. Denna utveckling är en viktig orsak till att inkomstklyftorna i världen ökar. Länder som , , och , där många svenska företag har sin produktion, ligger i listans topp. Den turkiska regimens attacker på oppositionen, MR-organisationer och andra sociala rörelser är ett exempel på hur civilsamhället begränsas. När vägrade att ge chefen för arbetstillstånd och när företrädare för de israeliska regeringspartierna hotade att dra in medborgarskapet för 'Tselems chef är andra. Ytterligare ett exempel är när ett 20-tal organisationer, framför allt från hbtq-rörelsen, utestängdes från deltagande i möten under om hiv/aids i 8–. har historiskt sett varit en stark förespråkare för ett starkt och vitalt civilsamhälle. Den rollen är det extra viktigt att vi behåller i dessa tider. Den senaste tidens utveckling i ger ytterligare anledning till oro. Den amerikanska demokratiorganisationen har kastats ut ur landet, flera radiostationer har tvingats upphöra med sina sändningar och sändningstillstånden för ytterligare två stationer har dragits in. Den oberoende och väl ansedda dagstidningen hotas med stängning. greps också oppositionsledaren . menar att inskränkningar i yttrande- och pressfrihet och civilsamhällets utrymme måste tas på största allvar var än i världen de sker. ska som enskilt land såväl som medlem i EU och FN verka för att värna och stärka civilsamhällets och folkrörelsernas roll i utvecklingspolitiken. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 9 PGU – politik för global utveckling Grunden för svensk utvecklingspolitik är politik för global utveckling, PGU. Det har gått en enig riksdag antog propositionen Gemensamt ansvar: politik för global utveckling och därigenom slog fast att utvecklingspolitiken skulle genomsyras av ett rättighetsperspektiv och utgå från de fattigas perspektiv på utveckling. slog fast att svensk politik måste vara samstämmig, dvs. alla politikområden måste bidra till att uppfylla utvecklingspolitikens mål om rättvis och hållbar global utveckling. För oss är det centralt att svensk utvecklingspolitik utgår från PGU, att internationell utvecklingspolitik handlar om mer än bara bistånd och att det krävs samstämmighet mellan alla politikområden för att nå utvecklingspolitikens mål. PGU var visionär och nydanande när den kom. Flera länder och organisationer har utvecklat egna policyer och riktlinjer för samstämmighet. När världens stater 2015 enades kring nya hållbarhetsmål i Agenda återfanns samstämmigheten som bärande princip. För att förstå hur utveckling skapas, eller motverkas, måste man analysera all politik som påverkar utveckling. Det är välkommet att de regeringar som suttit vid makten sedan PGU först antogs har uppdaterat och utvärderat politiken med jämna mellanrum. Den nuvarande regeringens uppdatering av arbetet med PGU och sammankopplingen med Agenda 2030 är också välkommen. efter att PGU antogs är det dock uppenbart att svensk politik fortfarande inte är samstämmig. De stora målkonflikterna och hindren för en kraftfull utvecklingspolitik kvarstår, och regeringen saknar konkreta förslag på hur de ska hanteras. Här finns vapenexporten, EU:s jordbrukspolitik och skatteflykten som några av de klarast lysande exemplen. har regeringen tagit eller aviserat politiska beslut som går rakt emot målen i PGU. Oviljan att stå bakom offentlig land-för-land-rapportering på EU-nivå, avtalet med för att stoppa människor på flykt, åtstramningarna av de svenska asyllagarna, exportsatsningen riktad till diktaturer och försäljningen av kolgruvor är bara några av dem. I regeringens uppdatering av PGU genom skrivelsen Politiken för global utveckling i genomförandet av Agenda 2030 lyfts fem mål- och intressekonflikter. Regeringen beskriver arbetet med mål- och intressekonflikter som ”komplext och resursintensivt” samt att det innebär att ”målkonflikter behöver synliggöras och bli föremål för medvetna och övervägda val”. Trots det är endast en av de mål- och intressekonflikter som lyfts fram i skrivelsen formulerad som, och innehållande, en tydlig konflikt: ”satsningar på hållbar energi kontra fattigdomsbekämpning”. De övriga rör företagande på svåra marknader, hållbar konsumtion och produktion, krigsmaterielexport och skatteflykt. Regeringen beskriver inom dessa områden hur svenska företag har ett stort ansvar i att agera ansvarsfullt på svåra marknader, att konsumtion och produktion behöver ställas om för att bli mer hållbara, att exporten av krigsmateriel hotar en rättvis och hållbar utveckling samt att skatteflykt från fattiga länder hindrar utvecklingen. Ingenstans tydliggörs vilka intressen eller mål som står i konflikt med målen inom dessa områden. Vilka mål uppfyller man genom svenska företags bristande ansvar på svåra marknader, ohållbar konsumtion och produktion, krigsmaterielexporten eller skatteflykten? Detta trots att målkonflikter ska synliggöras och bli föremål för medvetna val. Det är inte svårt att föreställa sig vilka intressen och mål det handlar om, men det är en stor brist att de inte tydliggörs, för precis som regeringen skriver är det endast så de kan hanteras. Målen och intressena som hindrar en hållbar utveckling på dessa områden bidrar knappast till att främja utveckling eller hållbarhet på något vis och bör därför formuleras som hinder som ska motverkas, snarare än delar av målkonflikter. För det krävs dock en tydlig politik som varken nuvarande eller föregående regering velat driva. Regeringen bör återkomma med tydliga förslag på hur man ska hantera de hinder för utveckling som beskrivs i skrivelsen Politiken för global utveckling i genomförandet av Agenda 2030. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. syn på PGU utvecklas i motionen med anledning av skr. 2015/16:182 Politiken för global utveckling i genomförandet av Agenda 2030 (2016/17:33). gjordes flera framsteg inom den globala utvecklingspolitiken, bl.a. antagandet av de nya hållbarhetsmålen i Agenda och klimatmötet i . Men även överenskommelsen Action Agenda om utvecklingsfinansiering och där ett nytt ramverk för katastrofriskreducering antogs utgör framgångar . Sammantaget lägger dessa framsteg grunden för en utvecklingsagenda som kan föra världen framåt på ett mer hållbart sätt. har också FN-systemet, där en stor del av utvecklingspolitiken avgörs och som tidigare ofta kritiserats för bristen på transparens, blivit mer öppet. Inte minst gäller det i processen med framtagandet av Agenda 2030. Framstegen inom FN och den ökade öppenheten väcker förhoppningar om ett mer effektivt världssamfund bättre rustat att möta dagens och framtidens utmaningar. Den öppna processen är sannolikt en av de främsta anledningarna till att Agenda 2030 på ett helt annat sätt än millenniemålen angriper utvecklingsfrågorna utifrån ett helhetsperspektiv. Enligt är några av de främsta framgångarna med Agenda 2030 att målen är universella och omfattar alla jordens stater och invånare samt det tydligare jämlikhetsperspektivet. Även barnrättsperspektivet och jämställdhetsperspektivet är framträdande, även om vi hade önskat starkare skrivningar och högre ambitioner när det gäller det senare, inte minst avseende SRHR. Agenda 2030-delegationen tillsattes av regeringen för att stödja och stimulera arbetet med Agenda 2030. I delegationens nulägesbeskrivning tar de särskilt upp jämlikhet och jämställdhet som områden med störst utmaningar med orden ”är ett av de mest jämlika länderna i världen, men är även det OECD-land där den inkomstrelaterade ojämlikheten ökar mest. har en ojämlikhet som slår hårt mot vissa grupper i samhället, bland annat utrikes födda, personer med funktionsnedsättning, asylsökande, papperslösa och EU-migranter”. delar denna bild och menar att arbete för jämlikhet och jämställdhet behöver stärkas både inom och utanför landets gränser. Vi har påpekat att millenniemålen fick lite utrymme i den förra regeringens utvecklingspolitik . Alltför mycket av den svenska utvecklingspolitiken saknade en tydlig koppling till målen och fattigdomsbekämpning fick en undanskymd roll. Att den rödgröna regeringen valde att tydligt knyta an till Agenda 2030 i uppdateringen av PGU var därför mycket välkommet. Utvecklingspolitiken präglas dock fortfarande av en oförmåga att tydligt låta utvecklingsmålen styra och få företräde framför andra politiska ambitioner. måste koppla allt bistånds- och utvecklingsarbete till uppfyllandet av Agenda 2030 och politik för global utveckling. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 11 En utvecklingspolitik för rättvisa, jämställdhet och hållbar utveckling Samstämmigheten inom utvecklingspolitiken är central för att nå framgång. Att få alla politikområden att sträva åt samma håll är givetvis en stor utmaning, så även att formulera en utvecklingspolitik som lyckas täcka in alla relevanta områden. har i denna motion inte avsikten att redogöra för all vår politik för en mer rättvis och jämlik värld, utan presenterar här vår politik inom de områden där vi ser att har en viktig roll att spela som enskilt land, som medlem i EU eller inom världssamfundet. strävar efter klimaträttvisa. Med det menar vi att vi tittar specifikt på klimatförändringarna utifrån ett rättviseperspektiv och på vem som påverkar respektive drabbas av klimatförändringarna. Situationen i världen kan betecknas som djupt orättvis utifrån ett klimaträttviseperspektiv. Kapitalismen fördelar jordens resurser extremt ojämlikt, mellan klasser, mellan rika och fattiga länder och – i samspel mellan patriarkala strukturer – mellan kvinnor och män. Världens rika människor har orsakat klimatförändringarna och har fortfarande störst påverkan på klimatet. De som drabbas är däremot världens fattiga människor. Utifrån ett klimaträttviseperspektiv är det, vilket även slås fast i , de rika länderna som har det historiska ansvaret för klimatförändringarna och som även har det största ansvaret för att minska sina utsläpp. Dessutom måste de rika länderna ge stöd till de fattiga länderna, som drabbas av klimatförändringarna. Det finns stora skillnader mellan fattiga och rika människors klimatpåverkan även inom länder. Vi anser att det behöver synliggöras vilka som överskrider sitt miljöutrymme och med hur mycket, såväl nationellt som globalt. Att synliggöra ojämlikheterna är att visa hur det globala klassamhället ser ut i praktiken. Debatten som förs om klimatet fäster knappt någon uppmärksamhet alls på kön, trots att det är kvinnor som drabbas hårdast av miljöförändringarna som det är män som belastar miljön mest, i såväl rika som fattiga länder. Det handlar om makt och resurser, och världens kvinnor har alltjämt inte jämställda levnadsvillkor i förhållande till män. Därför är det nödvändigt att lyfta klimatfrågorna ur ett genusperspektiv. politik för ökad klimaträttvisa utvecklas i motionen Klimaträttvisa (2017/18:1141). Över 65 miljoner människor befinner sig på flykt runt om i världen, fler än . tvingas 28 300 människor fly sina hem p.g.a. konflikt och förföljelse, enligt UNHCR. FN uppskattar att över 128 miljoner människor är i behov av humanitärt stöd, vilket är den högsta siffran . Migrationen har många olika orsaker. En del människor tvingas på flykt p.g.a. förföljelse och förtryck eller p.g.a. miljöförstöring. Andra har aktivt valt att lämna sitt land för att förbättra sina livsvillkor eller av kärlek. Migration i alla dess former påverkar förutsättningarna för utveckling på gott och på ont. Därför är det centralt att migrationspolitikens alla delar måste vara samstämmiga med utvecklingspolitiken. Att rekordmånga människor befinner sig på flykt borde leda till att fler stater, framför allt i den rika delen av världen, tar ett större ansvar för att erbjuda människor en , men också för att finna konstruktiva lösningar på hur migrationen ska hanteras. I stället ser vi hur och har stängt sig alltmer, genom att införa gränskontroller, inreseförbud och sluta avtal med för att de ska stoppa flyktingar från att ta sig in i . , vars gränsvakter har skjutit mot flyktingar som försökt ta sig in i landet från och är på väg att färdigställa en mur på gränsen mot för att förhindra människor som flyr kriget från att ta sig in i landet. , som inte har ratificerat tilläggsprotokoll som garanterar skydd åt flyktingar från länder utanför . , som har trappat upp konflikten med sin kurdiska befolkning och efter det misslyckade kuppförsöket har ökat kränkningarna av yttrande- och pressfriheten och massarresterat regimmotståndare. Detta har alltså utsetts av EU till gränsvakt. Allt för att hålla flyktingar borta från den europeiska kontinenten. När vägen mellan och nu är stängd har blivit det främsta avreselandet för människor på flykt från och delar av till . Det beror till stor del på det rådande kaoset och bristen på kontroll över landets gränser. EU har fokuserat sitt engagemang i på att stoppa flyktingar från att ta sig in i , trots att det innebär att de fastnar i det krigshärjade landet. Situationen för de flyktingar som befinner sig i är fruktansvärd. Flera rapporter, bl.a. från FN och Human Rights Watch, vittnar om flyktingar som säljs som slavar, trafficking, sexuella övergrepp och tortyr. betalar EU den libyska för att stoppa båtar med flyktingar trots att FN-rapporter beskriver hur den libyska vid upprepade tillfällen har skjutit mot, skjutit sönder och sänkt flyktingbåtar. Flyktingar som omhändertas av den libyska förs tillbaka till migrationshäkten där de intagna utsätts för tortyr, svält och våldtäkter. Trots situationen i och vetskapen om de övergrepp som begås utökade EU stödet till landets kustbevakning . ska förmedlas till kustbevakningarna från en av . Detta går rakt emot de principer som ska styra bistånd och utvecklingssamarbete, det är kontraproduktivt och medför uppenbara risker för aktivt bidragande till grova brott mot mänskliga rättigheter. Trots det står bakom EU:s politik i . Det är uppenbart att mänskliga rättigheter väger lätt mot ambitionerna att hindra flyktingar från att komma till . Det är dessutom uppenbart att den förda politiken leder till att destabiliseras ytterligare. När EU tecknade återtagandeavtal med var det med hot om att dra tillbaka biståndet på motsvarande . är ett av världens fattigaste länder. Deras inhemska intäkter utgör av BNP och landet är därmed så pass beroende av utländskt bistånd att dess regering hade svårt att stå emot pressen från EU. kan på inget sätt beskrivas som ett säkert land och utvecklingsutmaningarna är enorma. Den afghanska flyktingministern har vädjat till EU att inte deportera människor till landet. Att med stöd i EU:s avtal har tecknat ett bilateralt återtagandeavtal med är direkt skamligt. Utvecklingspolitiken har en viktig roll i att bekämpa migrationens orsaker, såsom fattigdom, förföljelse, krig, förtryck och miljöförstöring. Men utvecklingspolitiken och biståndsinsatser får aldrig användas för att hindra människor från att fly eller ta sig just till . För är det centralt att det alltid ska vara de fattigas perspektiv på utveckling som styr var och hur biståndet bedrivs. När utvecklingen inom EU går åt fel håll måste stå upp för asylrätten och de grundläggande principerna för effektivt bistånd, samt visa hur migration och utveckling hänger ihop och kan stärka varandra. presenterade sitt meddelande ”New Migration Partnership Framework”. Meddelandet är en tydlig signal om det skifte av EU:s utvecklingspolitik som anats i riktning mot att använda bistånd för att stoppa migration. Både som ett påtryckningsmedel för att förmå fattiga länder att kontrollera och begränsa migrationen och för att finansiera specifika insatser. Svängningen av EU:s utvecklingspolitik sker som unionen är på väg att utveckla politikområdet för att kunna bidra till att uppnå målen i Agenda . Att begränsa migrationen på det sätt EU nu gör strider direkt mot hållbarhetsmålen i agendan. Det går dessutom helt emot principerna om hur bistånd ska bedrivas på tre centrala sätt: 1) Bistånd ska utgå från mottagarens egna prioriteringar och behov. En följd av att EU:s bistånd i stället följer givarländernas prioriteringar är att utvecklingsprogram i länder som och läggs ned med konsekvensen att barn inte längre får gå i skolan eller kan besöka läkare och att småbönders skördar minskar. 2) Bistånd får inte villkoras på detta sätt, utifrån politiska prioriteringar i givarländerna. 3) Flera av de insatser som finansieras med biståndsmedel får inte räknas som bistånd. Bland annat handlar det om bistånd till gränsbevakning och förvar. Skiftet i EU:s utvecklingspolitik innebär också ett avsteg från som säger att ”Utvecklingspolitikens primära mål ska vara minskad, och på lång sikt utrotad, fattigdom”. Regeringen bör slå fast att inte använder bistånd som påtryckningsmedel inom migrationspolitiken. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. vill att ska vara ett land som konsekvent står upp för demokrati och folkstyre, ett land som aktivt och konsekvent arbetar för fred och nedrustning samt ett land som fördömer varje brott mot de mänskliga rättigheterna, oavsett var, av vem eller med vilka motiv de begås. har alla möjligheter att vara ett sådant land. Utrikesminister kritik gentemot , erkännandet av , inrättandet av en nedrustningsambassadör och att röstade för om att förbjuda kärnvapen är välkomna exempel på hur kan gå före och göra skillnad. Men för att kunna vara en röst för mänskliga rättigheter, nedrustning, fred och jämställdhet med trovärdighet krävs att slutar beväpna auktoritära regimer, länder som befinner sig i krig och stater som begår grova och omfattande brott mot de mänskliga rättigheterna. är en av världens största vapenexportörer per capita. Bland köparna återfinns en lång rad diktaturer, krigförande stater och länder som begår grova och omfattande brott mot de mänskliga rättigheterna. Dubbelmoralen i svensk vapenexport visade sig tydligt under de folkliga protesterna i och . Folket krävde frihet, demokrati och social rättvisa, som levererade vapen till dessa auktoritära regimer. Bristerna i den svenska samstämmighetspolitiken blir som tydligast i dagens . har bidragit med i humanitärt bistånd till sedan krigets början. exporterar vapen till sex av de nio stater som deltar i den Saudiledda koalition som bombar landet, begår krigsbrott och dödar civila. syn på vapenexporten till de stater som strider i utvecklas i motionen och (2017/18:529). Vapenexporten fortsätter än . har i ett flertal motioner klargjort vår position om den svenska vapenexporten och behovet av att regeringen lägger förslag på en lagstiftning som förbjuder export av vapen till länder som kränker de mänskliga rättigheterna, krigförande stater eller diktaturer samt avvecklar den svenska vapenexporten helt. Efter att både den förra och den nuvarande regeringen förhalat framtagandet av en ny lagstiftning rörande vapenexporten kommer ett urvattnat förslag som med största sannolikhet inte kommer innebära någon verklig skärpning av de nuvarande reglerna. Dessa regeringars ovilja att hantera det hinder vapenexporten utgör för en hållbar utveckling, genomförandet av PGU och möjligheterna att nå målen i Agenda kommer att bli en del av deras arv. När regeringen besöker land efter land, som begår kraftiga brott mot de mänskliga rättigheterna och är rena diktaturer i syfte att få dem att köpa svenska vapen agerar den rakt emot de principer som utvecklingspolitiken bygger på. I har 7 000 människor dödats sedan president tillträdde . I vad som av Amnesty beskrivs som en dödandets ekonomi tjänar dödspatruller pengar på att mörda påstådda narkomaner och knarklangare. Detta har inte hindrat regeringen från att aktivt främja vapenexport till landet. Svenska företrädare talar sig varma om export av ubåtar och övervakningssystem i filippinsk press och när näringsministern besökte landet var vapentillverkaren en självklar del av delegationen. Samma vecka som en ny svensk ambassad invigdes i , öppnade ett nytt försäljningskontor i samma stadsdel. Bläcket hade knappt torkat på fredsavtalet mellan den colombianska staten och Farcgerillan innan den med i spetsen inledde en offensiv för att sälja JAS-plan. utgör ytterligare ett exempel på hur utvecklingsbehov får stå tillbaka för ambitionen att sälja svenska vapen. Regeringen bör i sitt exportfrämjande arbete säkerställa att den svenska krigsmaterielexporten är samstämmig med politik för global utveckling och inte motverkar en hållbar utveckling. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Ett av de enskilt största hindren för arbetet mot fattigdom är de enorma globala pengaflöden som går från fattiga till rika länder genom olaglig och oredovisad skatteflykt. Skatteflykten slår sönder möjligheten för fattiga länder att mobilisera sina egna nationella resurser. Stora delar av det mervärde som skapas genom produktion och investeringar i fattiga länder kommer aldrig befolkningen i länderna till del. Detta slår särskilt hårt mot länder som saknar en effektiv skatteinhämtningsförmåga samt länder där starka privata aktörer, exempelvis multinationella företag, har särskilt stora möjligheter att påverka och manipulera skattepolitiken och skattemyndigheten. Utan skatteflykten hade många fattiga länder själva haft resurser att minska fattigdom, mödradödlighet och hunger. De hade haft en stadigare och mer tillförlitlig inkomstkälla och inte längre varit lika sårbara för biståndsgivarnas nycker och nedskärningar i biståndsbudgetarna. Målet för utvecklingssamarbete måste vara att fattiga länder får kapacitet att själva ta ut skatt för att finansiera samhällsservice och att de får äga sin egen utveckling. Detta mål undergrävs tydligt av skatteflykten. politik för att motverka skatteflykt beskrivs mer utförligt i motionen Skatteflykt (2017/18:622). 11.5 Vatten och sanitet Tillgång till rent vatten och sanitet är en grundläggande mänsklig rättighet. Trots detta saknar 2,4 miljarder människor tillgång till en toalett. 650 miljoner människor saknar tillgång till rent vatten. dör 800 barn av diarré som orsakats av smutsigt vatten och dålig sanitet. Att säkra tillgången till rent vatten och grundläggande sanitet är avgörande för att kunna rädda liv världen över och även för att kunna bekämpa fattigdom samt för att främja jämställdhet mellan kvinnor och män. Ett lands hela utveckling går hand i hand med tillgång till rent vatten och sanitet. I av klimatförändringar blir det allt viktigare att lyfta dessa frågor. För miljontals människor världen över hotas tillgången till rent vatten som en direkt följd av klimatförändringarna. Bristande tillgång till rent vatten och sanitet påverkar kvinnor och flickor särskilt hårt. Sjukdomar kopplade till smutsigt vatten och brist på säkra toaletter är den femte vanligaste dödsorsaken bland kvinnor runt om i världen.