mot · H5022017 · 2017-10-03 00:00:00 — Utbildningen är till del därför specifik och det är rationellt att samla kunniga till myndigheten. Ett antal av Försvarsmaktens kompetenscentra bör samförläggas här liksom det civila försvarets olika nationella centra. ska inte vara med i systemet med EU-stridsgrupper, då vi helt motsätter oss EU:s militarisering. Däremot kan med fördel i internationella fredsoperationer så länge som det inte ekonomiskt drabbar vårt territoriella försvar. När vårt invasionsförsvar är återuppsatt, är vi inte främmande för att pröva den gamla målsättningen med 2 bataljoner ute i utlandstjänst kontinuerligt samt en brigadledning. Som nära partner i internationella operationer ser vi helst nordiska eller baltiska länder. För deltagande i internationella fredsoperationer förutsätts att det ligger i linje med svensk utrikespolitik samt helst har ett FN-mandat. 10 Särskilt anslag för försvarets civila stödfunktion 10.1 Civil dimensionering av Försvarsmakten Försvarsmaktens stöd till samhället i kris ska inte vara dimensionerande för Försvarsmakten. Stödet ska utgå när det är möjligt utan att störa Försvarsmaktens egna mål om beredskap etc. När Försvarsmakten hjälper samhället i större kriser förekommer det att utrustning saknas som skulle vara behjälplig. Ett exempel är vattenbärare till Herculesplanen. Såna bärare är inte alls prioriterade för Försvarsmaktens förmågebyggande men skulle behövas när kan bistå vid stora skogsbränder. Ett anslag bör därför upprättas utom utgiftsområde 6 för ”civilt motiverad utrustning för Försvarsmakten”. Förutom vattenbärare till kan annan utrustningen för räddning vara aktuell. 11.1 Nyanskaffning och vidmakthållande Principerna för materielförsörjning bör vara: Vidmakthållande och uppgradering av befintlig materiel bör, om det är ekonomiskt försvarbart och operativa krav kan uppnås, väljas före nyanskaffning. Utveckling bör genomföras när det gäller nationella säkerhetsintressen och när innehar särskilda produktionskompetenser. är det endast § 346 i som möjliggör nationell utveckling på politiska beslut. Nyanskaffning bör ske på marknaden av befintlig, färdigutvecklad och beprövad materiel som tredje alternativ. Medelräckviddigt luftvärn är exempel på dyra system som vi troligen bör köpa utifrån, exempelvis 30. Gemensamt ägande av materiel Vid försvar av egna landet är det viktigt att eventuell gemensam materiel (så kallad pooling & sharing/smart defense) finns i närheten. I vårt fall bör vi endast ha gemensam materiel med de nordiska grannarna. Hur sådan gemensam materiel ska disponeras vid höjd beredskap och i krig ska bestämmas i förväg. 11.3 Statligt finansierad FoU Statligt finansierad FoU är väldigt viktig för försvarsindustrin och bör koncentreras mot områden där vår industri är framgångsrik. De produkter vår försvarsindustri ska konkurrera mot på världsmarknaden är så gott som uteslutande initierade med statliga FoU-anslag. Även här måste undantag i användas. När vi köper svensk försvarsmateriel som är producerad med högteknologi sker en stark ekonomisk återkoppling i samhällsekonomin. Det sker genom de direkta jobb det ger, genom spin-off-effekter men också genom ökade exportmöjligheter. tror på svensk ingenjörskonst. När stora och tekniktunga affärer görs upp med för oss allmänt viktiga industriländer bör en stat-till-stat-överenskommelse eftersträvas från svensk sida. Dels ger det oss bättre chanser till export, dels kan vi bättre motverka att svensk försvarsteknik inte lämnar i samband med en större affär. Inom EU gäller försvarsmaterielupphandlingsdirektivet, vilket föreskriver konkurrensutsättning. Så ser dock inte marknaden i EU ut i praktiken. Dessutom visar det sig nu att anser att politiskt ska peka ut vilka försvarsindustrier som ska överleva och vilka som ska få riktade forskningspengar. Vi bör värdera våra egna marknader innan vi ger upp och låter bestämma över våra försvarsindustrier. (FSU) resulterade i flera stora åtgärdsförslag. Om förslagen hade genomförts hade inte Försvarsmakten kunnat lösa sina uppgifter enligt förordningen 2009:1204 om självständigt upprätthållande och utvecklande av militärt försvar. FSU tycktes utpeka den väpnade striden som Försvarsmaktens enda egna verksamhet och resten skulle lämnas till marknaden. Problemet är att den väpnade striden kräver ständigt närvarande logistik. beställer Försvarsmakten en produkt i taget från . Detta föregås av en noggrann långsiktig planering. I FSU föreslogs att istället skulle hyra ut materiel till Försvarsmakten. Försvarsmakten skulle därmed förlora flexibilitet och skulle istället för att fördela egna anslag för att nå operativa mål få lämna förslag till FMV som FMV inte behöver ta hänsyn till. FSU:s förslag genomfördes inte i sin helhet utan bara till viss del. Sparbetinget som försökte uppnås därmed var tänkt att fungera endast i ett fredanpassat försvar. En tröskel mot krig kan man endast erhålla med ett krigsanpassat försvar. Vilket gör att en del av ändringarna inom förvarslogistiken nu troligen måste reverseras efter det att vi har bestämt att vi åter ska ha ett invasionsförsvar. Omställningskostnaderna som uppstår när ett större antal anställda ska flyttas från Försvarsmakten till vägs inte upp av tydliga rationaliseringar. Däremot finns det vinster med att teknisk dubblering mellan staten och försvarsindustrin rationaliseras. försvarsindustrier och Försvarsmaktens stödresurser är precis som i andra länder fortsatt viktiga komponenter i säkerhets- och försvarspolitiken. Värt att notera är att de svenska försvarsmaterielsystemen internationellt sett har hållit hög kvalitet och är relativt billiga. Regeringens utredning, SOU 2016:88, pekar på behovet att dra tillbaka det förslag som inneburit att Försvarsmakten förlorat kontrollen över logistikverksamheten. Vi är i stort sett eniga med Försvarsmaktens remissyttrande i frågan. menar att verksamheten ska vara anpassad för att fungera i krig samt att onödig byråkratisk tröghet byggs in i systemet försvinner, vilket även underlättar verksamheten i fred. Vi hoppas att regeringen återkommer med en proposition i ärendet och där tar särskild hänsyn till remissvaret från Försvarsmakten. FMV lider av de ständigt kommande sparbetingen och omorganisationerna. FMV:s roll bör inte bara vara statisk. Den bör även rymma utveckling och därför också medel för egen utveckling. Frågor ställs nu angående det riktiga i att FMV fakturerar industrin som för materiel som sedan Försvarsmakten får fakturera FMV för. Frågan hur mycket materiel som för tillfället är beställt tycks ha två olika svar om man frågar och . Det är emellertid inte särskilt konstigt eftersom de båda myndigheterna kommer i olika fas, FMV har ju sin systembyggartid. FMV:s roll var ändå tydligare när självt utvecklade det mesta av vår försvarsmateriel. FMV bör även fortsatt äga materiel som de arbetar med. Vi är stolta över att är världens största försvarsmaterielexportör per capita trots att vi har världens näst strängaste exportkontroll i fråga om export av försvarsmateriel. Vår starka försvarsmaterielindustri är en stor fördel för vår egen försvarsmaterielförsörjning. När vi själva investerar i svenskproducerade materielprojekt kan nettokostnaden bli låg eller till och med vinst uppnås i samhällsekonomin på grund av spillövereffekter och export. Försvarsindustrin berör cirka 30 000 jobb och en stor andel är civilingenjörer. Indirekt sysselsätter försvarsindustrin cirka 100 000 personer. Gripensystemet, robotar, luftvärn, artilleri, ubåtar, undervattensystem, korvetter, , stridsvagnsminor samt rymdteknik med kommande militär tillämpning visar att de svenska vapensmedjorna inte bara har stolta anor utan även en framtid om regering och riksdag sköter frågor om upphandling, export och FoU klokt. Myndigheten FXM bör återskapas och som stat ska stötta försvarsindustrin ännu mer vid upphandling. Tecknande av kan vara en väg till viktiga samarbeten och affärer. Särskilt för mindre företag kan myndigheten () betyda mycket. SEK bör ges möjligheter att agera ännu mer offensivt. Eftersom var alliansfritt under utvecklade vi mycket av vår försvarsmateriel själva och var i hög grad självförsörjande. När det svenska försvaret sedan drastiskt nedrustades så blev det nödvändigt för den svenska försvarsindustrin att satsa på export för att överleva. är det hos försvarsindustrin till större delen export som frigör pengar för forskning för att utveckla nya försvarsmateriel. Exempelvis satsar svenska på forskning, vilket är mer än vad KTH och satsar ihop. De svenska riktlinjerna för krigsmaterielexport är stränga jämfört med andra länder som har stor produktion av försvarsmateriel. De flesta länder har komplicerade exportkontrollregler och institut, men ändå exporterar de krigsmateriel för strid till mottagare i MENA-länderna och andra liknande tveksamma mottagarländer. Ett exempel är dit och har exporterat stridsflyg i stort antal. Sådan export skulle aldrig tillåta med våra nuvarande riktlinjer. Det är bra. Det är viktigt nu att våra regler för krigsmaterielexport inte blir för avvikande jämfört med viktiga partnerländer. Vår industri måste få vara med i kommande försvarsmaterielsamarbeten, det är avgörande. Det är rätt att tillföra ett kriterium om demokratisk status jämte kriterierna om krig och mänskliga rättigheter för exportkontrollen. Däremot bör inte PGU utgöra ett kriterium för tillstånd, vi ska inte avgöra om en köpare har råd eller inte att köpa våra materielsystem. Svenskägda försvarsindustriers samarbeten med utländska företag är viktiga. Kostnadsdelningar är centralt för att lyckas ta sig an nya projekt. De europeiska länderna köper tyvärr sällan försvarsmateriel av , men andra länder kan kompensera för detta. köp av Gripen öppnar för ett brett teknikutbyte med den brasilianska industrin. behöver raketartilleri och har ett sådant system (Astros). Den indiska industrin är också en intressant partner liksom (som inte är ett EU-land). har tyvärr många av de svenska försvarsindustrierna utländska ägare, men fortfarande har det stor ekonomisk och säkerhetspolitisk betydelse för att industrierna utvecklar och producerar materiel i landet. För ett land som inte självt kan producera försvarsmateriel blir inköpet av försvarsmateriel utifrån väldigt dyrt. Det kan även bli svårt att få köpa den allra bästa materielen. Orsaken till detta är att försvarsmaterielproduktionen oftast sker i samarbete med andra nationer. Man får om man har något att ge. Detta präglar förhållande inte minst till och deras materielmarknad. Svenska staten bör ha som långsiktig strategi att öka sin ägarandel av försvarsindustrierna i . är av hävd en nation med kvalificerade vapensmedjor. då självt var en stor beställare av försvarsmateriel så var vi i hög grad självförsörjande. är exporten viktig för att uppnå tillräckliga serier av nya produkter. Vid utveckling av nya materielsystem är samarbeten helt nödvändiga, men alla samarbeten är inte lyckosamma. Målmedvetenhet och fokus på innovation som finns i industrin måste vara ledstjärna för utvecklingen. behöver köpa sina egna materielsystem för att bli bästa referenskund. En försvarsindustristrategi bör tydligt definiera våra säkerhetspolitiska intressen kopplade till särskilda kompetenser i fråga om tillverkning av eller handel med försvarsmateriel, och en svensk myndighet som upphandlar försvarsmateriel bör använda undantagsregeln i artikel 346 i EUF-fördraget på liknande sätt som andra medlemsländer som har viktig försvarsindustri. Stridsflyget, ubåtarna, sensorteknik, robotteknik, torpeder, , mikrosatelliter m.fl. klassas och skyddas som strategiska produkter. Vidare bör i vissa fall återta kravet på offset (motköp) i syfte att gynna svenska små och medelstora företag (SME). Svenska myndigheter bör tilldela underleverantörer en god andel av kontrakten i syfte att ekonomiskt gynna viktiga innovationsföretag enligt rätten att göra så i artikel 21 punkt 4 i försvarsupphandlingsdirektivet. 12.1 Värnplikt – GSS-P Införande av ett renodlat frivilligt försvar utan utbildning av värnpliktiga var ett stort misstag, främst därför att för få människor kom att engagera sig aktivt i försvarssektorn men också för att folkförankringen minskade drastiskt. Samtliga unga män och kvinnor bör mönstras fysiskt på en mönstringsplats. I samband med mönstringen bör en 3-dygns-kurs genomföras i syfte att lära ut grundläggande överlevnad samt kontakt med uniform och lätta vapen. Omkring 10 300 tas ut till värnpliktsgrundutbildning (GMU) , varav omkring 8 600 även genomför befattningsutbildningen för placering i krigsförbanden. För kvinnor är utbildningen frivillig. Fler markförband medför också ett ökat behov av reservofficerare. Reservofficerare är kostnadseffektiva och stärker folkförankringen. efter återtagandet av utbildningen av värnpliktiga ökar antalet utbildade till 15 800 GMU och 13 200 till krigsförbanden. Med aktiverandet av värnpliktsutbildning återgår armén till ett system med fredsorganisation och krigsorganisation. Villkoren för de stamanställda (tillsvidareanställda) är i huvudsak en sak för arbetsmarknadens parter, men det som rör plikt måste lagregleras. 12.3 Heltidskontrakterade – GSS-K var emot införandet av det nya personalförsörjningssystemet, men så länge det är aktuellt ska det optimeras. Det bör därför utredas såväl lämplighetsmässigt som ekonomiskt om kontrakterade gruppbefäl, soldater och sjömän: kan få rätt att bo kvar på logementen för en låg hyra även efter provanställningstiden kan slippa förmånsbeskattning för enklare mat ute i fält som bor på logement kan få tillgång till billig och nyttig lagad frukost, lunch och middag kan få subventionerade hemresor . GSS-K ska erhålla en premie när 1/3 av, när 2/3 av samt när hela kontraktet löpt. Alla GSS-K ska erbjudas tillsvidareanställning. Inga nya GSS-K kontrakt ska tecknas. Kontrakterad personal finns kvar tills kontrakten går ut. Men inga nya GSS-T- eller -K-kontrakt skrivs. Tidvisa kontrakterade – GSS-T GSS-T fasas successivt ut mot värnpliktig krigsplacering (GSS-P). 12.5 Basering av förband Fredsbasering av militära förband bör ske till stadsregioner och större befolkningsorter samt . Tyvärr har urbaniseringen gått så långt att förbandsbaseringen inte kan nyttjas som regionalpolitik längre. Förbandsflytt bör undvikas och prövas endast som sista utväg därför att vid förbandsflytt följer inte all viktig personal med och svårersättbar nyckelkompetens riskerar att förloras. För rekrytering i stort är det avgörande med regementen i de flesta län. Det nuvarande tvåbefälssystemet behöver revideras och göras tydligare. Gradsystemet bör vara enligt följande: 12.6.1 Soldater och /manskapsgrader Menig, menig av 1:a klass och vicekorpral är soldat och sjömansgrader. Vicekorpral ges till befälsuttagna rekryter efter genomförd och godkänd förstegsutbildning. 12.6.2 Gruppbefälen/underbefälen Dagens gruppbefäl eller snarare en framväxande tredje gren i ett kommande trebefälssystem, underbefälen, är graderna korpral, furir och överfurir. Furir ersätter det nuvarande sergeant och överfurir återinförs för gruppbefäl med särskilda kvalifikationer och/eller lång tjänstgöringstid. Eventuellt kan ytterligare en tjänstegrad behövas utöver detta för att visa på synnerligen lång tjänstgöringstid alt. en synnerligen hög kompetens inom ett område. I det befälssystem som fanns hade dessa graden rustmästare inom armén och flygvapnet och flaggfurir i dåvarande kustartilleriet. 12.6.3 Specialistofficerarna/underofficerarna Specialistofficerarna innehar graderna sergeant till förvaltare. Efter genomförd specialistofficersutbildning utnämns kadetten till sergeant. Om kadetten innan utbildning varit anställd eller dylikt kan denne vid examen utnämnas direkt till förstesergeant. I annat fall sker detta efter befattning och erfarenhet. Efter ytterligare tjänstgöringstid utnämns specialistofficeren till fanjunkare. För de befattningar som kräver en specialistofficer med en högre grad utnämns denne till förvaltare. Utöver detta skall det vid varje regemente, flottilj och dylikt vid behov utnämnas en regementsförvaltare respektive flottiljförvaltare. Detta skall vara den högsta specialistofficersgraden. Officerarna utgörs enligt tidigare av graderna fänrik till general. 12.7 Administration: Prio Rapportering och statistik möjliggör styrning och ledningsbeslut, men rapporteringen får inte vara mycket tidskrävande. Prio-systemet har kritiserats för att vara tungrott och långsamt. En oberoende översyn av systemet skulle kunna peka på vad som måste förbättras. Om det är riktigt att lämna PRIO för ett egenskapat system så bör det göras . Försvarsmakten ska utse befäl upp till och med överste/kommendör. Utbildning av officerare ska återgå till att leverera krigsmän samt ledare till krigs- och funktionsförbanden. Det nya officersutbildningssystemet är undermåligt då det frångått kärnan i varför Försvarsmakten utbildar officerare. Försvarsmaktens viktigaste uppgift är att värja rikets gränser, således ska officerskadern utgöras av de som är bäst lämpade för denna uppgift. Officersutbildningen ska vara till för att sålla agnarna från vetet, vilket i klartext betyder att de som saknar de efterfrågade förmågorna vad avser ledarskap och krigsduglighet aldrig utexamineras som officerare. Officerssystemet ska återgå till att, efter genomförd värnplikt, innefatta på försvarshögskola därefter ska kadetterna ut på verksamhetsförlagd utbildning. Därefter ska kadetterna praktik ute på förbanden för truppföring och trupputbildning. Slutligen åter till försvarshögskolan studier med förvärvade erfarenheter och större förståelse för verksamheten. Viktigt är att officeren tillskansar sig en bred förståelse under utbildningen, detta då befäl med djupare förståelsen är underofficerens roll. På liknande sätt ska specialistofficersutbildningen utformas, med skillnaden att det som kallas ASOU (anpassad specialistofficersutbildning) kvarstår och möjligheten att validera redan förvärvade kunskaper, vilket underbefäl kan tillskansat sig i olika mängd. Vidare ska specialistofficerare återgå till att kallas för underofficerare, vilket motsvarar de grader som de bär. Underofficerstraditionen ska med stolthet bäras vidare av det skrå som återuppstått i Försvarsmakten. Längden på utbildningen för en blivande underofficer kan variera, den blivande underofficeren kan behöva ett halvårs YBK (yrkesbefattningskurs) eller . En underofficer som till exempel ska arbeta på ett pansarskyttekompani behöver både goda kunskaper om det som berör både skytte- och vagnsdelarna i plutonen, vilket kräver betydligt längre utbildning med hänsyn till mängden system som denne ska ha djup förståelse för. Medan en underofficer som ska arbeta på ett skyttekompani eller stridsvagnskompani enbart har behov av en kortare YBK. Det är upp till Försvarsmakten att avgöra behovet av längden på YBK för respektive typ av underofficer. Underofficersutbildningen förläggs på de olika försvarsgrensspecifika skolorna och ASOU kan förläggas på regementena beroende på om så bedöms rimligt av Försvarsmakten. För underofficeren är maximal utbildningstid , den bredare förståelse som officeren ska tillskansa sig kräver av i huvudsak teoretisk kunskapsinhämtning och analys av förvärvade erfarenheter. Underofficerskadetten ska efter genomförd och av sitt förbands godkända praktik befordras från kadetten till sergeant. Det är upp till förbandet att avgöra om detta sker efter ett eller , en underofficerskadett med hög kompetens ska kunna befordras . Underofficerens kunskap ska i enlighet med nuvarande inriktning lägga tyngdpunkten på spetskompetens och flerårig erfarenhet på de olika karriärstegen. Krigsförbanden garanteras därför en stor mängd chefer/ställföreträdare samt chefer för funktioner på lägre förbandsnivåer med mycket god kunskap och färdighet att leda sina förbandsspecifika enheter och funktioner. Underofficerens utbildningslängd kan således variera i mycket hög grad beroende på flera faktorer. Underbefäl utbildas på respektive regemente, där enstaka instruktörs- och enklare taktiska/stridstekniska kurser ges kopplat mot vad krigsförbanden efterfrågar. Underbefäl kan validera sina kunskaper och därmed genomgå en kortare underofficersutbildning. I enlighet med ASOU-modellen som existerar , men med ännu större flexibilitet vad avser utbildningens längd. Exakt utformning måste Försvarsmakten avgöra. I och med vårt föreslagna värnpliktssystem kommer underbefäl utbildas redan under sin värnplikt, de som önskar kan sedan fortsätta som anställda underbefäl på GSS/K-förband (kontrakterade förband) men även på GSS/P-förband (värnpliktiga förband). Försvarsmakten får i och med vårt förslag tre olika typer av befäl som både ger bredd och spets samt en tredje kategori med underbefäl som utgör en grund med gruppchefer och specialister, samt som extra stöd vid trupputbildning av värnpliktsförband. Ett trebefälssystem håller redan på att utkristalliseras i Försvarsmakten. Det viktiga är att fokus ska vara krigsförbandens behov och inte om officerare kan tillskansa sig akademiska poäng eller ej, vilket fallet är . Den praktiska delen av utbildningen ger förbanden möjlighet att upptäcka olämpliga individer, vilket tyvärr inte är fallet. Officer är ett yrke som består av både teori och praktik. Vidare är att yrkets progression, baserat på väl beprövad erfarenhet, bör följa de olika ledningsnivåerna: Stridspar – grupp – pluton – komp – bat – högre förband. Utbildningen till varje ledningsnivå utgörs av att kunna utbilda och truppföra (leda) denna nivå, men också att förstå minst två steg över och komma ihåg minst två steg under aktuell målnivå. Därav följer att vissa ämnen till synes är de samma i alla nivåer, t.ex Taktik. Men då ska man märka att i varje steg blir sammanhangen mer och mer komplexa. bör öppna ett rekryteringskontor i för att stimulera rekrytering. Kvinnor som gör värnplikten vill som oftast att de ska lyda under samma regler som män. Det är också den enda rimliga ordningen, för en fiende frågar inte om kön först. Duktiga kvinnor har tillfört Försvarsmakten mycket. Det är viktigt att attrahera fler duktiga kvinnor för försvaret. 12.12 Arbetsmarknaden för värnpliktiga De som utses att göra värnplikten behöver inget skola-och-universitet-kompatibelt betyg efteråt. Fullgjord värnplikt är ett ordningsbetyg i cv:t som öppnar dörrar av sig självt. Den utbildning som leder fram till önskad förmåga är till fördel för den värnpliktige även i andra avseenden, exempelvis för ledarskap, självständighet och dådkraft. 12.13 Försvarshögskolan (FHS) FHS bör vara en högskola utanför Försvarsmakten. Vid har , steget mot bataljon och steget mot högre förband hanterats. Mot bataljon heter Stabsutbildningen SU och mot högre förband Högre stabsutbildning HSU. vid SU + efter ett antal års tjänstgöring med goda vitsord vid HSU. Tillsammans har detta gett 45 högskolepoäng (15 vid SU och 30 vid HSU). Med hänsyn till en alltmer komplex omvärld med allt från traditionella militära hot/angrepp till hybridkrigföring till en smygande terrorism, borde denna utbildning behöva öka med ca 15 poäng. Fördelat med 7,5 på SU och 7,5 på HSU. Dessvärre synes avsikten nu vara att skära ner på denna utbildning från 45 till 15 poäng. SU avses tas bort från FHS och HSU döpas om till HOP och med en halverad utbildning i taktik. Denna avsikt bör stoppas. Vidare måste det tydliggöras att yrkets progression utgörs av att steg för steg utvecklas i de olika ledningsnivåerna och att yrkets karaktär innebär att leda väpnad strid med därav följande döda och skadade. 12.14 Militärhögskolorna (MHS) Jämte MHS i och bör MHS uppsättas. Försvaret ska tillväxa i volym och de tre fördelningarna som planeras kan behöva varsin teoretisk hemmaplan. bör avvecklas och ansvaret för försvarets lokaler föras över på garnisonerna. När Försvaret behöver återta sin ursprungliga infrastruktur eller i vissa fall ny sådan måste lagrummet vara tydligt. Försvarets intressen går före enskildas intressen.