mot · H5023930 · 2017-11-10 00:00:00 — med anledning av prop. 2017/18:32 Fortsatt svenskt deltagande i Natos utbildnings- och rådgivningsinsats Resolute Support Mission i 1 Förslag till riksdagsbeslut avslår regeringens proposition 2017/18:32 Fortsatt svenskt deltagande i Natos utbildnings- och rådgivningsinsats Resolute Support Mission i . ställer sig bakom det som anförs i motionen om att en oberoende kommission bör tillsättas med uppdrag att ta fram en vitbok om den samlade svenska insatsen i –2014 och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör ta fram en nationell handlingsplan för hur kan stödja arbetet med att genomföra FN-resolution i och tillkännager detta för regeringen. 2 Resolute Support Mission (RSM) Regeringen föreslår genom proposition 2017/18:32 Fortsatt deltagande i Natos utbildnings- och rådgivningsinsats Resolute Support Mission i att medger att regeringen ställer en svensk väpnad styrka till förfogande för deltagande i Natos utbildnings- och rådgivningsinsats Resolute Support Mission (RSM) i , t.o.m. . Styrkan ska bestå av högst 50 personer på plats och planeras i huvudsak vara verksam i de norra delarna av . Om situationen så kräver ska det finnas möjlighet att utöver styrkebidraget tillföra en tillfällig förstärknings- och evakueringsstyrka om högst 150 personer. Syftet med det svenska styrkebidraget är, enligt propositionen, ”att bistå de afghanska säkerhetsstyrkorna med utbildning, rådgivning och stöd i syfte att konsolidera säkerhetsstyrkornas förmåga att självständigt hantera säkerheten i landet”. I realiteten innebär detta att fortsätter att under ännu delta i en internationell insats som i grunden har misslyckats. Än en gång skjuts avvecklingen av militära närvaro i . har tidigare yrkat avslag på propositioner i samma ärende (2014/15:13, 2015/16:41 och 2016/17:33) och anser fortfarande inte att en svensk väpnad styrka bör ställas till förfogande i Natos utbildnings- och rådgivningsinsats (RSM). Vi ser insatsen som en fortsättning på den Natoledda ISAF-insatsen (Assistance Force), som vi varit starkt kritiska till. Erfarenheterna från visar att väpnade insatser inte lett till ökad säkerhet för befolkningen. Vi ser att mervärde i ligger i civila och politiska insatser, inte i deltagande i den militära konflikten i landet. borde arbeta för att FN ska få det direkta ansvaret för den fortsatta processen, både civilt och militärt. Det skulle underlätta en framtida fredsprocess. Dessutom innebär en förlängning av deltagandet en ansträngning på anslaget till Försvarsmaktens insatser internationellt. Det ger ett minskat handlingsutrymme för oförutsedda händelser i när omvärldsläget är mycket svårbedömt och präglas av just oförutsägbarhet. Att då anslå till fortsatt deltagande i Natos utbildnings- och rådgivningsinsats RSM i är en dålig prioritering. bör avslå regeringens proposition 2017/18:32 Fortsatt svenskt deltagande i Natos utbildnings- och rådgivningsinsats Resolute Support Mission i . Detta bör besluta. politik för tar sin utgångspunkt i solidariteten med det afghanska folket. Vi vill att ska vara en aktiv och närvarande aktör i och understöder det arbete som afghanska män och kvinnor bedriver för fred, utveckling, demokrati och jämställdhet. stöder därför insatser som har till sin uppgift att säkerställa ett långsiktigt arbete för fred, demokratisering och jämställdhet. Det är så det afghanska samhället kan stabiliseras och vidareutvecklas. Under det gångna decenniet har engagemang i fokuserat på militära insatser. bidrag till den Natoledda internationella säkerhetsstyrkan ISAF tog sin start och avslutades . har varit kritiskt till insatsen och vid upprepade tillfällen föreslagit att deltagande ska avvecklas. Den svenska militära insatsen har motiverats och försvarats med en lång rad argument. Det har bl.a. sagts att de svenska soldaterna ska skydda afghanska flickor som vill gå i skolan, att den militära insatsen ska bidra till demokratisering, att den ska militärt besegra talibanerna, att den ska hindra syraattacker mot kvinnor och att den ska skapa säkerhet. kan vi konstatera att säkerhetsläget inte har förbättrats. Konflikten har tvärtom förvärrats, och allt fler kvinnor och civila utsätts för attacker, biståndsarbetare dödas och freden är fortfarande avlägsen. ser vi framsteg i . Fler flickor får gå i skolan och fler barnmorskor utbildas, men dessa framsteg har genomförts av civila biståndsorganisationer – organisationer som arbetat fristående från de militära insatserna. deltagande i ISAF-insatsen är en av de mest omfattande internationella insatser som vårt land genomfört. Det har varit en kostsam insats, både i pengar och i människoliv. har framfört kravet att det ska genomföras en oberoende utvärdering av det svenska deltagandet i ISAF och att en sådan utvärdering bl.a. ska inkludera företrädare för såväl det svenska som det afghanska civilsamhället. Regeringen beslutade att tillsätta en utredning för att utvärdera den samlade svenska insatsen i –2014. I direktiven (dir. 2015:79) för utredningen står det att samlade engagemang i –2014 ska utvärderas, med ”särskilt fokus på den verksamhet som har bedrivits i norra –2014”. ställer sig mycket tveksamt till hur utvärderingsuppdraget formulerats. Regeringen utsåg dessutom en av de politiker som själv är ytterst ansvarig för den militära insatsen i att ensam leda utvärderingen. Vi har svårt att se att det skulle vara en oberoende och trovärdig utvärdering. I flera andra länder som deltagit i ISAF har man valt att gå en annan väg och tillsatt verkligt oberoende utvärderingar, t.ex. i , och . När utvärderingen presenterades konstaterade den att kostnaderna för hela engagemang, inklusive civila insatser och bistånd, kan vara så stora som . Trots det pekar utredningen på att få mål har uppfyllts och att den svenska styrkan inte anses ha bidragit till att säkerheten upprätthållits i önskvärd utsträckning. Den har heller inte lyckats bygga upp förmågan hos de afghanska säkerhetsstyrkorna i tillräcklig utsträckning. Däremot anses Försvarsmakten ha utvecklat sin egen förmåga, t.ex. i samarbetet med Nato. Utredningen undviker dock den stora knäckfrågan, nämligen varför uppdraget att skapa säkerhet i misslyckats. En viktig lärdom från utredningen är de problem med civil och militär samverkan som den tar upp och hur sammanbakningen mellan militära och civila insatser kan försvåra för de civila organisationernas ansträngningar, något som flera biståndsorganisationer, inte minst , lyft . Försvarsminister meddelade i att ”tidigare utfästelser om att göra en så kallad vitbok ska verkställas”. Socialdemokraterna har tidigare fattat beslut på en partikongress om att en vitbok om engagemang ska tas fram. Tyvärr har inte heller den nu tillsatta utredningen fått i uppdrag att fullfölja detta löfte. En vitbok om den svenska militära närvaron i skulle vara ett sätt att öppet redovisa och utvärdera såväl den militära insatsen som stöd till polisutbildning, utvecklingsbistånd samt politiskt och diplomatiskt arbete. I synnerhet är det viktigt att ytterligare utvärdera hur olika insatser samverkat med varandra, det som kallats civil-militär samverkan. En oberoende kommission bör därför tillsättas med uppdrag att ta fram en vitbok om den samlade svenska insatsen i –2014. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 4 Civila insatser för fred och utveckling historia visar att det inte finns någon militär lösning på landets problem. Utländsk militär närvaro har gång på gång fördjupat och förstärkt landets konflikter. För att säkerställa ett arbete för fred, demokratisering och jämställdhet behövs en i grunden annan strategi för . ser att stora utmaningar bara kan lösas genom en civil och politisk strategi. Stommen i en sådan strategi är ett ökat civilt bistånd och stöd till de politiska försöken att få igång en freds- och försoningsprocess och ett arbete med att återintegrera de stridande parterna i samhället. finns det en rad initiativ på både lokal och nationell nivå i för att försöka få igång en freds- och försoningsprocess. Hitintills har dock stöd till dessa viktiga initiativ varit begränsat. har starka band till genom de många afghaner som lever i vårt land och alla svenskar som genom decennierna engagerat sig i solidaritetsarbete med . Genom Svenska Afghanistankommitténs framgångsrika arbete i landet under mer än tre decennier har erövrat trovärdighet och skapat unika kontaktnät. skulle därför kunna bli en central aktör för fred, demokrati och jämställdhet i . Men det förutsätter att fokus på militära insatser ersätts med civila och politiska insatser. I växer det nu upp en ny generation av unga män och kvinnor. För många av dem saknas möjligheter till utbildning, försörjning och ett liv som inte begränsas av förtryck och fattigdom. Den bilden bekräftas inte minst av alla de ensamkommande barn och ungdomar som flytt landet. Det måste skapas en framtid för ungdomar och barn i . Bristande framtidstro och frustration är talibanernas bästa vän, det underlättar deras rekrytering. Civilt bistånd är därför avgörande för att lösa grundorsakerna till kriget i . välkomnar därför att utlovat mer än i civilt bistånd till . Civila insatser måste kompletteras med insatser för att stödja försöken till en freds- och försoningsprocess. En freds- och försoningsprocess måste rymma ett brett spektrum av alla berörda grupper i det afghanska samhället för att en långsiktig, fredlig lösning ska kunna ta form. Därför är det viktigt att det civila samhället får en mer framträdande roll i framtida fredssamtal. Särskilt viktigt är det att kvinnor inkluderas i fredsprocessen så att deras inflytande och rättigheter inte förhandlas bort. Erfarenheten från andra länder visar dessutom att fredsförhandlingar där kvinnor deltar leder till en mer hållbar fred. antogs 's National Action Plan on UNSCR 1325 – Women, Peace and Security, som syftar till att implementera FN-resolution . Det är av största vikt att det arbetet får ligga till grund för byggandet av ett demokratiskt i fred. har tidigare lyft behovet av en svensk handlingsplan för arbete med FN-resolutionerna och 1820 i , där det tydliggörs hur kan stärka kvinnor och garantera att de får ökat inflytande i fredsprocessen. En freds- och försoningsprocess kommer självklart att vara komplicerad och ta tid. Men det finns inga verkliga alternativ om vi vill se ett i fred. Det är också viktigt att understryka att vår moderna historia är full av exempel på att fred kunnat byggas med fredliga medel – även efter mycket komplicerade och långdragna konflikter. Det finns inget som säger att skulle vara dömt till krig och konflikt . För att åstadkomma ett tydligare fokus på att stärka de afghanska kvinnornas ställning krävs en ny inriktning. Regeringen bör ta fram en nationell handlingsplan för hur kan stödja arbetet med att implementera FN-resolution i . Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Amineh Kakabaveh (V)