mot · H5022940 · 2017-10-05 00:00:00 — Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 6 En jämlik och sammanhållen vård för barn och unga I vaccineras alla barn kostnadsfritt mot de tio allvarligaste sjukdomarna. Vaccinationer är en vital och framgångsrik del av den preventiva hälso- och sjukvården. Vaccinationer ges från att barnet är nyfött . Barnvaccinationsprogrammet i utgörs av nationella föreskrifter och rekommendationer från vilka tillämpas inom kommun och landsting. regleras vaccinationsprogrammet i smittskyddslagen. Kommuner och landsting är skyldiga att erbjuda vaccinationer mot smittsamma sjukdomar i syfte att förhindra spridning av dessa sjukdomar i befolkningen. Det inkluderar även kompletterande vaccinationer till barn som inte tidigare vaccinerats enligt programmet. Det allmänna vaccinationsprogrammet har god täckning och de flesta barn är skyddade mot exempelvis mässling och polio. Skillnaderna mellan landsting är små när det gäller vaccinationer för mässling, påssjuka och röda hund. 2015 var av landets tvååringar fullvaccinerade enligt vaccinationsprogrammet. Det förekommer dock skepsis mot vaccinationer, både de vaccinationer som ingår i basprogrammet och andra. Det finns grupper av föräldrar som aktivt väljer att inte låta vaccinera sina barn och vaccinationstäckningen har i vissa kommuner setts sjunka . Det har därför förekommit utbrott av i synnerhet mässling vilket är en olycklig utveckling. Rädsla för biverkningar tros vara en dominerande del av varför vissa föräldrar avstår från vaccinationsprogrammet men misstron mot vaccinationer har många orsaker: religiösa, filosofiska, historiska, sociala, politiska och psykologiska. Vaccinkritiska synpunkter får lätt spridning genom den nya informationsteknologin. Den tekniska utvecklingen erbjuder goda möjligheter att snabbt sprida sin uppfattning och finns det en uppsjö av vaccinationskritiska synpunkter på internet och i sociala medier. Det är dock av samhälleligt intresse att vaccinationsprogrammet genomförs i sin helhet, och många av de myter och felaktiga uppgifter som cirkulerar om vaccinationsprogrammet behöver bemötas och slås hål på. har i samarbete med regeringen föreslagit en satsning på att förstärka arbetet med information om vikten av vaccinationer. Det finns också en regional ojämlikhet som bör motverkas. Exempelvis har vaccin mot rotavirus inte getts överallt utan bara i vissa landsting. I budgetpropositionen föreslår därför tillsammans med regeringen att utöka vaccinationsprogrammet med rotavirusvaccination. Vissa vaccin behöver dock inte ges till alla, det finns möjlighet att införa särskilda vaccinationsprogram riktade till definierade riskgrupper. finns det inga sådana program. anser att det bör utredas om vaccin mot TBE ska införas i de områden där risken för smitta är stor. Hepatit B-vaccin ges dock fortfarande bara på vissa platser i landet. Detta trots att () förordade att samtliga länder skulle införa allmän vaccination. 2014 föreslog att detta vaccin skulle ingå i basprogrammet och står bakom det förslaget. ökar dessutom risken för smittoöverföring p.g.a. ett tilltagande resande och en föränderlig befolkning med en ökning av personer från områden med högre förekomst av hepatit B. Det bör därför utredas hur ett likvärdigt vaccinationsskydd gällande Hepatit B för barn över hela landet kan säkerställas. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Det finns stora sociala skillnader i barns hälsa. Barnen till de föräldrar som har högst inkomst och utbildning har lägre sannolikhet att bli inskrivna på sjukhus. Barn till mödrar som har grundskola som högsta utbildning löper högre risk än barn till mer välutbildade mödrar att drabbas av astma, råka ut för dödsolyckor i ungdomen, vårdas i psykiatrisk slutenvård för missbruk, depressioner, ångest, adhd och psykoser. Det behövs ökade insatser för tidigt stöd till barn via insatser inom barnhälsovård. erbjuds ett hembesök inom efter att det nyfödda barnet kommit hem från BB. Det huvudsakliga syftet är att informera om barnhälsovårdens erbjudanden, etablera god kontakt med BVC-personalen, samtala om skadeförebyggande insatser och ge råd och stöd kring amning och andra aktuella frågor. Hembesök är också ett sätt att få en inblick i den miljö och de levnadsförhållanden som barnet lever i. Fler hembesök är ett sätt att uppnå jämlikhet i hälsa. Barnhälsovården har en unik möjlighet att förebygga och utjämna hälsoskillnader och bidra till integration. Internationell forskning har visat att arbetssättet kan ha gynnsamma effekter när det gäller att förebygga psykisk ohälsa, misshandel, omsorgssvikt, barnolycksfall och oplanerade graviditeter. Resultaten kring försök som gjorts i är mycket positiva. Andelen barn som vaccineras har ökat och antalet besök på akutmottagningar och inläggningar på sjukhus för barn i åldern 1–har gått ner. I samarbete med regeringen inför budgeten 2018 har fått igenom en satsning på barnhälsovården. Där ingår ett utökat antal hembesök och information om tandhälsa. Det bör dock utredas hur primärvårdens arbete mot familjer ytterligare kan stärkas med riktade och uppsökande insatser för barn upp till skolåldern. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 6.3 En sammanhållen vård Insatserna för barns och ungdomars hälsa borde hänga ihop bättre än de gör . är ansvaret utspritt på bl.a. skola, BVC och ungdomsmottagningar. Övergångarna från barnhälsovård till elevhälsa kan vara svåra. I skolsystemet syns utmaningar särskilt tydligt när ett barn byter stadie eller skola. För de barn och unga som behöver hjälp av specialistverksamheter inom hälso- och sjukvård gäller olika åldersgränser. Oavsett var gränsen går, vid 18 eller , innebär den ofta stora förändringar av insatser och tar inte alltid tar hänsyn till barnets behov. Här behöver verksamheter arbeta flexibelt. För att lyckas brygga över mellan verksamheter krävs ett tydligt gemensamt fokus och samarbete. Det krävs gemensamma arenor för bedömning av behov, överenskommelser om gemensamma mål och delat ansvar för att skapa den sammanhållna process som eftersträvas. En sammanhållen barn-, elev- och ungdomshälsovård skulle leda till en jämlik tillgång till hälsofrämjande insatser under hela uppväxten oavsett bostadsort, val av skola eller vårdgivare. Med anledning av detta bör förutsättningarna för en sammanhållen barn-, elev- och ungdomshälsovård utredas. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 7 Kvinnors hälsa måste prioriteras Under det har vården i blivit mer jämställd, men än finns mycket kvar att göra. Det konstaterar som överlämnade sitt betänkande till regeringen . Till exempel har män fortfarande större chans än kvinnor att få vård på en strokeenhet när de drabbats av stroke. Inom cancervården kvarstår vissa könsskillnader, inom hjärtsjukvården likaså. Kvinnor kan t.ex. skickas hem för att deras kranskärl ser normala ut, trots att kvinnor kan ha hjärtinfarkt utan att ha förträngningar i kranskärlen. En jämställd vård innebär inte att vården alltid ska vara likadan. Den ska i stället vara anpassad efter de skillnader som finns mellan könen. Män och kvinnor får inte samma symtom och svarar inte likadant på behandling. Det finns också könsskillnader inom läkemedelsanvändning, t.ex. när det gäller doser och biverkningar. För en del läkemedel finns dock ingen dokumenterad kunskap om eventuella könsskillnader. Kvinnors sjukdomar har också lägre prioritet, t.ex. inom smärta och ledvärk. Andra underprioriterade sjukdomar drabbar enbart kvinnor, t.ex. endometrios och PMDS – Premenstruellt dysforiskt syndrom, som båda orsakar stort lidande. 7.1 En trygg förlossningsvård har barnafödandet ökat och föddes drygt 119 000 barn i . De nio månadernas graviditet som föregår en förlossning ska vara där den gravida kvinnan tillsammans med partner eller andra i sin omgivning ska känna att de kan förbereda sig för sitt kommande föräldraskap. De ska känna att de får tid och utrymme i mödravården, där de får svar på sina frågor och förbereds inför förlossningen. Graviditeten är för många ändå omtumlande och många frågor ställs på sin spets. Därför är det helt avgörande att de gravida kvinnorna ska kunna känna en trygghet inför den stundande förlossningen. För många är det inte så . De oroar sig för om de kommer att hinna till ett sjukhus som ligger bort, om de ska få plats på sjukhuset eller om de ska få föda utan tillgång till en professionell barnmorska. kan en barnmorska på en del förlossningsavdelningar ha ansvar för tre förlossningar som är i aktivt skeende . Detta medför kraftigt ökade risker för såväl moder som barn. Evidens och beprövad erfarenhet visar mycket tydligt på att en närvarande barnmorska under hela förlossningen kraftigt minskar risken för förlossningsskador, t.ex. omfattande bristningar. En närvarande barnmorska minskar också användandet av sugklockor och minskar antalet onödiga kejsarsnitt kraftigt. Förlossningsupplevelsen har en livslång betydelse. Den påverkar kvinnans framtida hälsa, föräldraskapet och relationen mellan kvinnan och hennes partner. En positiv upplevelse stärker kvinnans självförtroende. En traumatisk upplevelse ökar risken för förlossningsdepression och förlossningsrädsla och kan leda till att en ny graviditet undviks. Så ska det inte vara. har med anledning av de brister som finns fått igenom en förstärkning av den riktade satsningen på förlossningsvård och kvinnors hälsa som pågår åren 2015–2019 samt en utökad satsning som innebär med start och slutår . Den svenska förlossningsvården befinner sig i ett ansträngt läge. Landstingen har svårt att rekrytera och behålla den personal som krävs för att kunna ge en god och säker förlossningsvård. Medlen ska framför allt gå till att förstärka personaltätheten och förbättra arbetsmiljön. Medel inom satsningen får även användas för insatser inom neonatalvården. Den svenska förlossningsvården är fantastisk på många sätt. Med basen i barnmorskan och den kompetens som finns i denna yrkeskår har den svenska förlossningsvården varit världsledande. Därför är det alarmerande att det blir allt vanligare med rapporter från barnmorskor runt om i landet som menar att de inte längre klarar av att sköta sitt jobb, att de oroar sig för patientsäkerheten och att de inte orkar arbeta under de arbetsvillkor som råder . Det borde fastställas ett nationellt mål för den svenska förlossningsvården om att ha en barnmorska per aktiv förlossning. För att nå dit krävs det flera olika åtgärder och situationen ser olika ut över landet. Detta är fullt möjligt. Både i och i är målet en barnmorska per kvinna i aktiv förlossning och i fick av kvinnorna stöd på detta sätt 2012. Införande av ett nationellt mål för att trygga förlossningsvården för alla födande, t ex genom att ha en barnmorska per aktiv förlossning bör utredas. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 7.2 En tillgänglig förlossningsvård Flera förlossningskliniker har stängts . Nedmonteringen följer ett tydligt mönster – de som redan har långt till ett BB får det ännu längre. har antalet som har över till närmaste BB dubblerats och många tvingas resa betydligt längre. Allra längst har de som bor i , , och . De ökade avstånden är en direkt följd av nedläggningarna. Bristen på tillgängliga förlossningskliniker är både ett akut och ett långsiktigt problem. Gravida kvinnor drabbas hårt när närheten till kompetent sjukvård nekas. Enligt SCB:s prognoser väntas en ny babyboom , vilket innebär att ännu fler tvingas oroa sig för att hinna fram till BB . De komplikationer som riskerar att uppstå p.g.a. frånvaron av kunnig sjukvårdspersonal kan innebära men för livet för både kvinnan och barnet. Ytterst är det en fråga om liv eller död. inleddes en fredlig ockupation av BB i . Ockupanterna vill ha kvar BB på orten och utan den lokala förlossningsvården kommer många att behöva åka 10–för att ta sig till sjukhusen i eller . stöder Sollefteåborna som vill ha kvar sitt BB och en bra akutvård. Det ska gå att få vård i hela . Ingen ska behöva oroa sig för att tvingas föda sitt barn i vägrenen. Se även motion En förbättrad landsbygdspolitik (2017/18:2941). 7.3 Satsning på att nå könsstympade Ett extremt uttryck för den rådande könsmaktsordningen är kvinnlig könsstympning. Enligt könsstympas mer än två miljoner flickor . Trots att kvinnlig könsstympning är förbjuden i många länder i världen har traditionen visat sig vara svår att stoppa. Det finns könsstympade kvinnor även i . uppskattar att 38 000 flickor och kvinnor som lever i har utsatts för könsstympning. Många av dessa lever i smärta och sjukdom kopplat till stympningen. Det är viktigt att de kvinnor som är drabbade får stöd och hjälp när de uppsöker vården. Därför finns ett behov av ökad kunskap inom vården kring dessa frågor. Behovet av nationella insatser för att nå könsstympade inom vården bör utredas. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 8 Vården kring sällsynta diagnoser bör samordnas En sällsynt diagnos har endast 1 på 10 000 invånare eller högst 900 personer i . över sällsynta/ovanliga diagnoser talar om ca 300 olika sjukdomar och att det tillkommer 10–15 nya sjukdomar . De olika diagnoserna har skiftande symptom och det leder till att det behövs många olika insatser, som dessutom kan skifta med stigande ålder. Trots att det endast ingår ett fåtal personer i varje enskild diagnosgrupp är det ändå sammantaget många människor som berörs. diagnoser anger att av befolkningen i har en sällsynt diagnos och , ett nationellt kunskapscenter för sällsynta diagnoser, talar om ca 390 000 människor. Om personer som har sällsynta diagnoser ska få tillgång till den vård och omsorg de behöver är en grundläggande förutsättning att det finns en nationell plan för detta område. På grund av sällsyntheten finns det sällan tillräcklig kunskap om dessa behov på lokal, eller ens regional, nivå inom sjukvård, utbildning, socialtjänst eller annan välfärd och social service. Det krävs därför nationella insatser för att dessa patienters behov ska kunna tillgodoses på ett bättre sätt. Samordning av hälso- och sjukvårdens resurser är grundläggande för att rätt diagnos ställs samt för att kompetent och likvärdig vård ges till dem som har sällsynta diagnoser. Centraliserad vård vid medicinska centrum kan göra vården mer jämlik för personer som har sällsynta diagnoser, jämfört med dem som har mer vanligt förekommande tillstånd. Därför bör det nationella samordningsansvaret för och förstärkning av arbetet med sällsynta diagnoser utredas. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Nooshi Dadgostar (V)