mot · H5021939 · 2017-10-03 00:00:00 — Detta leder till motstridiga bedömningar och tillämpningar rakt motsatta lagstiftarens intention att sexuell läggning är en grundläggande egenskap som ingen ska behöva dölja. För att säkerställa att asylsökande hbtq-personer får en rättssäker asylprövning kan vi dock inte vänta på att en tydlig praxis etableras. En översyn av utlänningslagen bör göras i syfte att tydliggöra vad som gäller i de fall en person åberopar sexuell läggning som asylskäl men exempelvis dolt sin läggning i ursprungslandet. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. har länge påtalat brister i rättstillämpningen hos avseende hbtq-personer som söker asyl. Regeringen gav i uppdrag att stärka den rättsliga kvaliteten i asylärenden där sexuell läggning och könsidentitet åberopas genom att stärka kompetensen och tillföra ytterligare resurser. Satsningen är mycket välkommen och behöver nu följas noga för att se om den leder till de förändringar som behövs. Tolkar och tolkning är ett viktigt inslag i asylprocessen och det är därför viktigt att den tolk som anlitas av i förekommande fall har sådan kompetens om hbtq-frågor att tolken kan bemöta den asylsökande på ett respektfullt sätt samt behärskar hbtq-relevanta ord. Regeringen bör säkerställa att kan erbjuda tolkar med hbtq-kompetens. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. anser att den som får avslag på sin asylansökan måste respektera beslutet. Beslut om av- och utvisning ska följas. Det är en viktig del av rättsordningen. Likaså att beslut fattas rättssäkert och på korrekta grunder. Till följd av att många människor sökte asyl i har regeringen intensifierat arbetet för att få dem med avslag på asylansökan att lämna landet. I stället för att bygga det arbetet på kunskap om vad som fungerar har regeringen valt att driva en politik som syftar till att få människor att lämna genom att göra livet här mer outhärdligt än livet där. Det är en ogenomtänkt signalpolitik som inte kommer att få fler att återvända, utan bara leda till en ökad utsatthet och fler som lever i det skuggsamhälle som regeringen säger sig vilja bekämpa. Förändringen av lag (1994:137) om mottagande av asylsökande (LMA), som innebär att den som får avslag på sin asylansökan, undantaget barn och barnfamiljer, mister rätten till bistånd och boende utgör det tydligaste exemplet på hur regeringens politik får förödande effekter. Att dra in biståndet för dem som inte följer dessa beslut kan därmed vid en första anblick anses rimligt. ifrågasatte dock om lagändringen skulle få de effekter som regeringen eftersträvade. Valet mellan att följa ett av- eller utvisningsbeslut är valet mellan att återvända till den plats man flytt ifrån eller stanna kvar på den plats man flytt till. Även i de fall det saknas grund för asyl flyr människor från hemska och osäkra förhållanden. Att tro att ett indraget bistånd skulle vara nog för att få dessa människor att vilja återvända är naivt. Det finns en hel del dokumenterad erfarenhet om vilken typ av återvändandearbete som fungerar, inte minst från verksamhet. Dessa erfarenheter har regeringen konsekvent ignorerat. Vår bedömning var, när förslaget lades fram, att förändringen i lagen skulle resultera i att allt fler skulle leva som papperslösa i och att situationen för människor som redan var väldigt utsatta skulle bli ännu svårare. Vissa kostnader minskar i och med att rätten till bistånd och boende försvinner för den aktuella gruppen, men andra kostnader uppstår till följd av deras utsatta levnadssituation – kostnader som belastar kommuner, ideella organisationer och lokalsamhället. Vi kan redan nu konstatera att mycket pekar på att vi hade rätt i vår bedömning. Även om lagändringen inte varit i kraft är resultaten nedslående och oroväckande. Svenska Röda Korset gjorde en nulägesanalys av konsekvenserna av ändringen i LMA och uppmärksammade då en ökad oro och utsatthet bland de personer som berörs av lagändringen och konstaterade att allt fler asylsökande med avslag har kontaktat dem för att få stöd och hjälp. av de berörda som Röda Korset har haft kontakt med har efterfrågat mat. har uppgivit gravt försämrad hälsa. Det handlar framför allt om personer som inte längre har tillgång till för dem nödvändiga mediciner för att behandla till exempel cancer, diabetes eller tarmsjukdomar. av de som Röda Korset mött beskriver att de mår psykiskt dåligt som följd av den situation de befinner sig i. Rådgivningsbyrån lyfter flera fall där personer avhysts trots att de gjort allt de kunnat för att medverka vid avvisning eller utvisning. Röda Korsets erfarenheter stärker den bilden. av de personer Röda Korset mött uppger att de inte förstår varför rätten till bistånd har upphört och att något skriftligt beslut om att biståndet upphört inte överlämnats. De har inte heller fått information om möjligheten att överklaga. I Röda Korsets rapport går också att läsa om gravida kvinnor som kastas ut på gatan till följd av lagändringen. Röda Korset beskriver också en ökning av antalet personer som lever utanför samhällets skyddsnät till följd av lagändringen och en ökad risk för att denna grupp exploateras genom utnyttjande på arbetsmarknaden, prostitution och droghandel. Det innebär en ökad utsatthet för individen och även stora konsekvenser för samhället i stort. hade, enligt uppgifter från , omkring 6 000 personer fått besked om att deras rätt till bistånd enligt LMA hade upphört. Av dem hade 700 lämnat landet frivilligt. Omkring 2 000 tros ha gått under jorden. Regeringens ambition att öka återvändandet har därmed knappast uppfyllts. Regeringen bör se över återvändandearbetet utifrån erfarenheterna från Röda Korsets arbete. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. När en asylsökande har fått avslag i alla instanser anses proceduren avslutad och utvisningsbeslutet ska verkställas. Det finns dock undantagsbestämmelser i lagen som ska användas om det uppstår någon ny omständighet som gör att en utvisning behöver stoppas. Ett sådant verkställighetshinder kan leda till tidsbegränsat eller permanent uppehållstillstånd. Beviskraven för verkställighetshinder är höga. Individen måste bevisa att hen har gjort allt som är möjligt för att möjliggöra sin egen utvisning och dessutom att landet som utvisningen ska ske till uttryckligen har förklarat en ovilja att ta emot individen, vilket kan vara svårt att bevisa. Dessutom krävs ofta att polisen ska ha försökt verkställa utvisningen. Detta innebär att individer hamnar i ett juridiskt vakuum, utan att vare sig kunna utvisas eller få uppehållstillstånd i . Vuxna har varken rätt att arbeta eller studera i en sådan situation. Barn har rätt att gå i skola men fortsätter att leva i otrygghet och på en ytterst låg levnadsnivå. Det finns ingen bortre gräns för hur länge en sådan situation kan bestå. Det förekommer att både polisen och det aktuella landets ambassad har intygat att utvisningen inte går att verkställa, men att ändå anser att det skulle gå och håller den asylsökande ansvarig. menar att det är orimligt att lagstiftningen möjliggör att människor hamnar i denna typ av juridiska vakuum. Regeringen bör genomföra en översyn av lagstiftningen för att undvika att människor hamnar i en situation där de varken kan återvända eller få uppehållstillstånd och att de beviljas uppehållstillstånd. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna.