mot · H502534 · 2017-09-29 00:00:00 — 2 Förslag till riksdagsbeslut 3.3 Kvinnornas roll i kampen för ett fritt 4 Svenskt erkännande av 2 Förslag till riksdagsbeslut ställer sig bakom det som anförs i motionen om att som enskilt land såväl som medlem i EU och FN ska ge stöd till kvinnorörelsen i och säkerställa att de har en aktiv roll i arbetet för ett fritt , och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att ska verka för att mandat utökas till att även inkludera mänskliga rättigheter och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att som enskilt land såväl som medlem i EU och FN ska verka för att en västsaharisk folkomröstning genomförs av FN och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att som enskilt land såväl som medlem i EU och FN ska verka för ekonomiska sanktioner mot så länge ockupationen pågår, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att ska stärka biståndet till de västsahariska flyktinglägren och den del av som är under Polisarios kontroll och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att som enskilt land såväl som medlem i EU och FN ska verka för att västsahariska politiska fångar, bl.a. fångarna från Gdim Izik, friges eller får en rättvis rättegång i civil domstol, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att inom EU ska verka för att säkerställa att handelsavtal mellan och , i enlighet med dom i fallet C-104/16 P, inte innefattar territorium så länge folk, via deras legitima representant , inte har gett sitt samtycke, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör utfärda en rekommendation till det svenska näringslivet utifrån de skyldigheter som följer av FN:s vägledande principer för företag och mänskliga rättigheter att inte verka i ockuperade eller handla med produkter från det ockuperade området och tillkännager detta för regeringen. var en spansk koloni då drog sig tillbaka efter att FN vid upprepade tillfällen krävt en avkolonisering av landet. I stället för att följa FN:s beslut inledde hemliga förhandlingar med grannländer och om att dela landet mellan sig mot att fick en viss kompensation. Den västsahariska befrielserörelsen fortsatte den kamp för självständighet som inletts under den spanska kolonialtiden. En stor del av befolkning flydde för att söka skydd på andra sidan gränsen, i . Året efter, 1976, utropade det självständiga Sahariska arabiska demokratiska republiken, SADR. av strider slöt Polisario och fred 1979. fortsatte kriget med ekonomiskt och militärt bistånd från framför allt och . Tvärs igenom landet byggde en minerad försvarsmur som skulle hålla Polisarios soldater borta och underlätta inflyttningen av marockaner i området. pågick ett krig mellan och Polisario. är delar av ockuperat av , trots att i fastställde att inte hade rätt att göra anspråk på . Någon egentlig avkolonisering där den lokala befolkningen tillfrågas om hur den vill se sin framtid har aldrig genomförts. I samband med vapenvilan 1991 kom och Polisario överens om att en folkomröstning om framtid skulle hållas 1992 och att FN-styrkan skulle inrättas för att övervaka vapenvilan och se till att folkomröstningen äger rum. Folkomröstningen har fortfarande inte blivit av. Världssamfundet har ett stort ansvar för situationen i . Ett område som är olagligt annekterat eller ockuperat ska inte godkännas av en tredje part som en del av ockupationsmakten, enligt folkrätten. Ockupationen får inte stödjas och en tredje part ska heller inte engagera sig i ekonomiska eller i andra aktiviteter som stöder ockupationen. Enligt folkrätten är ockupationsmaktens auktoritet över det ockuperade området begränsad, och den måste respektera både folkrätt och mänskliga rättigheter. En ockupationsmakt får heller inte använda naturresurser i ett ockuperat område för sin egen , med undantag för om det sker till det ockuperade folkets och med deras tillåtelse. ingicks, efter FN:s medling, en överenskommelse om vapenstillestånd. Vapenstilleståndet innehöll en fredsplan och en överenskommelse om framtid. och Polisario förhandlade under överinseende av specielle sändebud och kom återigen överens om att landets framtid skulle fastställas i en folkomröstning. har förhalat och saboterat genomförandet av en folkomröstning. I de förhandlingar som pågått har Polisario gjort en rad eftergifter. Bland annat har de frigett samtliga resterande marockanska krigsfångar, dock utan någon som helst motprestation från marockansk sida. Det är tydligt att inte frivilligt kommer att gå med på någonting annat än en annektering av . Till detta kan noteras att , när han avgick från sitt uppdrag, förklarade att inget land kommer att utifrån internationell lag erkänna krav på . Ockupationen av utgör ett exempel på världssamfundets oförmåga att agera. FN-processen har inte lyckats med sin uppgift och EU:s politik mot styrs mer av ekonomiska intressen än en vilja att värna folkrätten och mänskliga rättigheter. passerade 300 marockanska militärfordon den barriär som skiljer västsahariskt territorium, ockuperat , från marockanskt territorium och den landremsa som kontrolleras av västsahariska Polisario i ett försök att besätta den östra delen av . Den västra delen är mauretanskt territorium, och där ligger hamnstaden med ca 80 000 invånare. Enligt obekräftade uppgifter dödades två civila västsaharier. Detta är ett allvarligt brott mot den första militära överenskommelsen i vapenstilleståndsavtalet som under ledning av FN förhandlades fram mellan och det västsahariska folkets legitima representant . Vapenvilan förbjuder allt arbete eller militär utplacering i en remsa längs muren. Intrånget är också ett tydligt brott mot folkrätten eftersom inte har någon legitim rätt att befinna sig på västsahariskt territorium över huvud taget. svarade Polisario genom att placera ut militära styrkor i Guerguerat-området för att förhindra ytterligare marockanska aktiviteter. Polisario uppmanade dessutom att kräva ett tillbakadragande av marockansk personal och att installerar en permanent observationspost i området för att lugna ned situationen och förhindra framtida intrång. 3.3 Kvinnornas roll i kampen för ett fritt Flickors och kvinnors rättigheter har en central roll i kampen för ett fritt . Livet under ockupation drabbar män och kvinnor på olika sätt och i olika utsträckning. De västsahariska kvinnorna har alltid haft en relativt stark ställning jämfört med kvinnorna i resten av regionen, men det finns fortfarande mycket arbete kvar att göra. Kvinnorna i flyktinglägren tvingades under kriget (1975–1991) till en mycket aktiv roll p.g.a. männens frånvaro. De byggde hus, undervisade och organiserade, som de tog hand om sina familjer i ett hårt klimat med ständig brist på mat och förnödenheter. De västsahariska kvinnorna är organiserade och ställer krav på bl.a. ökad representation i folkvalda församlingar. Tyvärr har andelen kvinnliga ledare minskat och det finns därför stort behov av att stärka kvinnors ställning genom stöd till kvinnors organisering. Det är viktigt att som enskilt land, såväl som medlem i EU och FN, arbetar för att frågor om kvinnors rättigheter alltid står på dagordningen när framtid diskuteras. FN:s resolutioner om kvinnor, fred och säkerhet är här centrala verktyg. Men det kanske viktigaste kan göra är att stödja de kvinnor i som går samman för förändring. ska som enskilt land såväl som medlem i EU och FN ge stöd till kvinnorörelsen i och säkerställa att de har en aktiv roll i arbetet för ett fritt . Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 4 Svenskt erkännande av ställde sig en majoritet i riksdag bakom en motion från om att erkänna staten . Erkännandet är en viktig signal till det västsahariska folket och även till om att inte godkänner deras ockupation. Den borgerliga regeringen förhalade erkännandet och när den rödgröna regeringen tillträdde 2014 väcktes stort hopp om en ny linje i politiken för . meddelade dock regeringen att något erkännande inte var aktuellt. Beslutet är djupt beklagligt. I samband med beslut om erkännande gjordes också en rad andra viktiga ställningstaganden rörande . slog fast att hållning ska utgå ”från folkrätten och rätten till självbestämmande för det västsahariska folket”, att FN-styrkan mandat bör utvidgas till att också innefatta övervakning av situationen gällande de mänskliga rättigheterna och att ett eventuellt förnyat fiskeavtal med måste vara förenligt med folkrätten. delar dessa ställningstaganden och betonar vikten av att de fortsatt styr den svenska politiken för . har ett 80-tal länder erkänt . I sågs den svenska beslut som en av de stora symbolsegrarna i modern tid. Med det kom en stor förhoppning om en förskjutning inom EU så att fler skulle följa efter med egna erkännanden. är många västsaharier uppgivna. Kravet på att återigen ta upp den väpnade kampen växer sig allt starkare bland de alltmer frustrerade västsaharierna. Framför allt bland ungdomar pratas det öppet om att förhandlingarna inte lett till någonting. förutsätter att regeringen kommer att följa beslut och erkänna . , FN:s mission för arrangerandet av en folkomröstning i , är en styrka från som grundades . Styrkan har till uppdrag att övervaka vapenvilan mellan och Polisario i . Den ska även organisera den folkomröstning om framtid som parterna kommit överens om i ett avtal 1989. tvingade den marockanska regeringen att stänga ned ett av kontor och dra tillbaka civil personal efter att den dåvarande generalsekreteraren kallade ockupation av för just ockupation. röstade igenom resolution om konflikten runt . I resolutionen, som återkommer , ges stöd för att försöka återuppta förhandlingarna mellan och Polisario. Dessutom ges ett förnyat ettårigt mandat för den fredsbevarande styrkan . I årets resolution saknas, precis som i föregående resolutioner, mandat att övervaka de mänskliga rättigheterna. Detta gör till den enda FN-ledda fredsbevarande styrka som inte har ett sådant mandat, vilket minst sagt är anmärkningsvärt. Verkligheten för västsaharier i det ockuperade området präglas av förtryck och systematiska brott mot mänskliga rättigheter. Det är svårt att se vad har gjort för att förbättra situationen när det gäller de mänskliga rättigheterna som de har ansvar för enligt resolutionen. I praktiken råder undantagstillstånd i det ockuperade . Det är som har den totala kontrollen, inte FN. I stort sett inga oberoende observatörer eller journalister släpps in i landet. Det är förbjudet att kritisera kungen, islam eller rätt till . Ett tydligt exempel på ockupationsmaktens övergrepp är händelserna i samband med de fredliga protesterna 2010 i Gdeim Izik, som beskrivs närmare längre ned. Ett MR-mandat för skulle bidra till att synliggöra de brott som sker mot mänskliga rättigheter i det ockuperade , oavsett på vilken sida de sker. Det skulle även ge västsaharierna nytt hopp och en möjlighet till upprättelse. ska verka för att mandat utökas till att även inkludera mänskliga rättigheter. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 1989 utlovades att en folkomröstning om självständighet för folk skulle hållas 1992. och legitima representant förhandlade fram och undertecknade överenskommelsen om folkomröstningen. Under har förhalat processen och omvärlden har tillåtit det. krävs hårdare press på landet för att de ska agera och hålla sitt löfte. Världssamfundet, och framför allt , har en viktig roll att spela för att skyndsamt se till att folkomröstningen om självständighet ska komma till stånd. Oförmågan att agera är ett misslyckande för säkerhetsrådet och har också allvarligt skadat rådets trovärdighet och stärkt ställning. ska som enskilt land såväl som medlem i EU och FN verka för att en västsaharisk folkomröstning genomförs av FN. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. För att få att upphöra med ockupationen av , respektera mänskliga fri- och rättigheter samt genomföra den utlovade folkomröstningen behöver omvärlden sätta press på landet. Världssamfundets oförmåga att göra det är en av de främsta anledningarna till att ockupationen pågått så . EU:s agerande mot belyser på ett tydligt sätt hur EU använder dubbla måttstockar för olika konflikter. som sanktioner, med rätta, införts mot efter annekteringen av har både och kunnat fortsätta sina ockupationer utan sanktioner och i stället har de belönats med fördelaktiga handelsavtal. ska som enskilt land såväl som medlem i EU och FN verka för ekonomiska sanktioner mot så länge ockupationen pågår. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. En stor del av den västsahariska befolkningen lever i flyktingläger i , under mycket knappa förhållanden. Det råder brist på det mesta, och man är helt beroende av stöd utifrån. Allt fler, framför allt unga, har tröttnat på att inget händer i den internationella processen och börjar kräva att den väpnade kampen återupptas. I kombination med de allt svårare levnadsförhållandena i lägren innebär detta att situationen blir alltmer kritisk. Ett utökat och väl genomtänkt bistånd skulle kunna bidra till att lugna ned situationen. Biståndet till de västsahariska flyktinglägren måste diversifieras. Nutritionssituationen är dålig enligt internationell standard. av de gravida kvinnorna lider av anemi. Av barnen lider av kronisk felnäring, av anemi och av kortväxthet. Maten som förmedlas av Programme är ensidig och bristfällig, då den i första hand är avsedd för mer kortvariga humanitära situationer. ökade Sida biståndet till lägren och meddelade att de har för avsikt att kanalisera sitt stöd via strategiska partners, däribland flera FN-organ. Det är positivt att Sida har beslutat att behålla biståndet till de västsahariska flyktinglägren på ungefär samma nivå och viktigt att Sida fortsatt tar hänsyn till bristen på näringsriktig kost. Bistånd bör även ges till den befriade del av som kontrolleras av Polisario. Kring staden bor många västsaharier. Där finns också flera administrativa byggnader samt ett sjukhus och ett universitet. Samhället är i stort behov av bistånd för att kunna utvecklas. Ett av problemen i den befriade delen är bristen på fungerande infrastruktur, framför allt tillgången till vatten och vägar. Den västsahariska befolkningen lever under mycket svåra förhållanden i dessa områden, men om infrastrukturen byggs upp skulle förutsättningarna förbättras avsevärt, och fler skulle också kunna flytta från flyktinglägren till den befriade delen av . Biståndet till bör även kompletteras med utvecklingsinsatser som syftar till att förbättra flickors och kvinnors situation och ytterligare stärka kapaciteten hos civilsamhället i flyktinglägren. Där kan komponenter som kapacitetsträning och inkomstgenererande verksamhet ingå. Denna typ av insatser skulle ge en ökad egenmakt och värdighet till människor som levt i flyktingläger. Insatserna får dock inte ersätta det nödvändiga humanitära biståndet, något andra givare tyvärr gjort. ska stärka biståndet till de västsahariska flyktinglägren och den del av som är under Polisarios kontroll. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. fortsatte de marockanska myndigheterna att kväsa fredliga protester i . Aktivister som kämpar för självständighet eller påtalar brott mot mänskliga rättigheter grips eller begränsas på andra sätt, enligt Amnesty. Ett av många exempel på ockupationsmaktens övergrepp mot västsahariska aktivister är händelserna i samband med de fredliga protesterna 2010 i Gdeim Izik, utanför den västsahariska huvudstaden . Tusentals västsaharier bildade ett tältläger i protest mot ockupationen och plundringen av landets råvaror. Marockanska myndigheter svarade med att attackera lägret med gummikulor, vattenkanoner, tårgas och våld. Lägret förstördes och tält sattes i brand. Hundratals människor arresterades och av dessa dömdes 24 personer till långa fängelsestraff i en orättvis rättegång i en militärdomstol. Att de enda bevis som fanns var uttalanden som hade gjorts under tortyr ignorerades av domstolen. Det är dessutom ett brott mot internationell rätt att döma civila i en militärdomstol, och påtryckningar har skett för att få till stånd en civil rättegång. beslutade en domstol att 23 av dem som dömts efter händelserna i Gdeim Izik ska få sina fall prövade i en civil domstol. 21 av de 23 satt alltjämt i fängelse vid slutet av 2016. ska som enskilt land såväl som medlem i EU och FN verka för att västsahariska politiska fångar, bl.a. fångarna från Gdeim Izik, friges eller får en rättvis rättegång i civil domstol. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. är rikt på naturtillgångar i form av fisk och fosfat – något som inte kommer det befriade eller flyktingarna till del. av världens fosfattillgångar beräknas finnas just i och . Trots att inget land erkänner rätt till har relativt fritt kunnat utnyttja naturresurser. Ekonomiska intressen och handelsförbindelser är anledningar bakom och starka relationer med , som gör dem ovilliga att kritisera landet. I en historisk dom (C-104/16 P) från slog fast att och är två separata områden och att inte har någon rätt till eller dess naturresurser. Domstolen fastställde att EU:s associationsavtal med samt frihandelsavtal för fiske- och jordbruksprodukter inte innefattar . Domstolen slog också fast att folk måste ge sitt samtycke till handelsavtal som gäller territorium och att den legitima representanten för folk är Polisario. vill nu omförhandla avtalen med så att de inkluderar , för att kringgå domen från . Medlemsländerna ska nu besvara begäran om att få mandat att omförhandla avtalen med och inte med Polisario, som representerar folk. Ett sådant avtal skulle uttryckligen strida mot folkrätten och dom. Domen har klargjort att det är folk (people) som måste ge sitt samtycke till handelsavtal som gäller , vilket skiljer sig från befolkningen eller lokalbefolkningen (population) i , som skulle kunna utgöras av marockanska bosättare. Den måste nu vara pådrivande och verka för att inom EU säkerställer att handelsavtal mellan och , i enlighet med dom i fallet C-104/16 P, inte innefattar territorium så länge som folk, via deras legitima representant , inte har givit sitt samtycke. måste även verka för att EU tar fram ett tydligt regelverk som klargör hur domstolens beslut ska realiseras. har regeringens agerande i denna fråga varit mycket problematiskt. stod bl.a. bakom medlemsstaternas gemensamma överklagande av domen. ska inom EU verka för att säkerställa att handelsavtal mellan och , i enlighet med dom i fallet C-104/16 P, ej innefattar territorium så länge som folk, via deras legitima representant , inte har givit sitt samtycke. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Regeringen måste informera svenska företag som investerar i om att de riskerar att legitimera brott mot de mänskliga rättigheterna. I både och avråder regeringen företag från att investera i s.k. omtvistade områden, t.ex. och . En liknande avrådan bör införas i . Regeringen bör utfärda en rekommendation till det svenska näringslivet utifrån de skyldigheter som följer av FN:s vägledande principer för företag och mänskliga rättigheter att inte verka i ockuperade eller handla med produkter från det ockuperade området. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Amineh Kakabaveh (V)