mot · H5023747 · 2017-10-05 00:00:00 — uppfattning är att en mångfald av utförare av offentligt finansierad välfärd behövs och att regeringen med stödparti inte förstår företagsekonomiska villkor där de flesta företag faktiskt återinvesterar eventuella överskott i personal, inventarier, fastigheter med mera som är en del av verksamhetsutvecklingen. Den privata vård- och omsorgssektorn bestod 2015 enligt branschorganisationen av drygt 14 000 företag med 150 000 årsanställda sysselsatta om man räknar både heltids- och deltidsarbete. av dessa företag hade 1–19 anställda, och hade färre än tio anställda, alltså småföretag. Omsättningen var och utdelningarna , alltså var utdelningarna i vårdsektorn av omsättningen. De företag som gick med vinst återinvesterade . har i sin statistik –2012 visat på en nettoomsättning på för 336 bolag och 19 671 anställda. Aktieutdelningen av fritt kapital var . siffror visar med all säkerhet på fler bolag och anställda och därmed högre omsättning. Enligt siffror , fanns bland annat 9 183 förskoleenheter, varav 2 708 fristående, 4 847 grundskoleenheter varav 820 fristående och 1 313 skolenheter i gymnasieskolan varav 428 fristående. Det är alltså en betydande andel av svenska elever som går i andra än kommunala skolor. tror på en mångfald av utförare inom vård och omsorg och skolan. Aktiebolag såväl som kooperativ och allt däremellan, ska få plats och möjlighet att bedriva verksamheter för personer med olika behov. Därför är regeringens motstånd till privata alternativ helt obegripligt om man dessutom ser till de undersökningar som görs om medborgarnas vilja att kunna välja vårdgivare eller förskola och skola. Olika driftsformer – behov av jämlika villkor tycker det är viktigt med mångfalden av olika associationsformer, och möjligheten till valfrihet. 2006 etablerades en ny, ytterligare, bolagsform, så kallade SVB. Det är en bolagsform med särskild vinstutdelningsbegränsning. Detta är ett bra komplement till det traditionella aktiebolaget. Företagsformen är tänkt för verksamheter som tidigare drivits i offentlig regi, till exempel företag som etableras i privat regi inom hälso- och sjukvårdssektorn. Reglerna syftar till att säkerställa att företagets vinst huvudsakligen stannar kvar i företaget. Anledningen till att det fortfarande inte finns särskilt många SVB-bolag är förmodligen att inga stödstrukturer finns för vare sig den här formen av bolag eller idéburna företag inom välfärdssektorn i . finns endast ett sextiotal aktiva SVB-bolag registrerade i . I och däremot är detta en etablerad bolagsform för just välfärdsföretag. I fanns cirka 10 000 registrerade CIC (community interest companies) och intresset ökar. Syftet med införandet var att undvika överreglering av traditionella välfärdsbolag och att säkra allmänintresset genom begränsat vinstuttag. I kan L3C (low profit limited liability companies) ta emot avdragsgillt riskkapital, vilket tidigare enbart var möjligt för ideella organisationer. tycker det är viktigt med mångfalden av olika associationsformer och möjligheten till valfrihet, därför är det angeläget med en kunskapshöjning av även denna företagsform. Den sociala ekonomins företagande I dagens samhälle finns ett stort ekonomiskt och företagsmässigt engagemang, som ligger i gränslandet mellan den civila sfären och marknaden, som kallas den sociala ekonomin. Inte sällan finner vi detta inom skola, vård och omsorg, där mindre, idéburna företag har svårt att etablera sig. Det finns ett flertal stiftelser och fonder i landet som arbetar inom dessa områden. kallas de non-profit-verksamheter (eller idéburna) eftersom de inte formellt sett är företag, alltså verksamheter som drivs utan vinstsyfte. I den aktuella debatt som pågår, kan konstateras att mycket lite hänt för att främja den här typen av verksamhetsformer. Famna, som samlar ett sextiotal av landets vård- och omsorgsverksamheter i föreningar, stiftelser och andra idéburna företag, visar i sin årliga tillväxtrapport att dessa verksamheter omsätter drygt 5,3 miljarder och har närmare 6 500 årsanställda. Att våga satsa på en idé och att förverkliga en dröm är lättare att göra tillsammans med andra som besitter annan kunskap än en själv och som vill jobba för samma mål. startar runt 500 nya kooperativa företag i landet, enligt företagsrådgivaren . De finns inom alla branscher, särskilt inom kulturområdet, upplevelseindustrin, it samt vård och omsorg. De 18 största kooperativa företagen omsätter tillsammans och har 58 000 anställda. Den gängse juridiska formen är ”ekonomisk förening”, vars lagstiftning är anpassad till det demokratiska ägandet. Det mesta pekar visserligen på fortsatt expansion både inom nya och befintliga verksamhetsområden, men även att det är brist på extern finansiering och möjlighet till upphandlingar ibland till de demokratiska och idéburna verksamheterna. Interna hinder blir då bristande ekonomiska förutsättningar och brist på lämpliga lokaler för att driva och utveckla verksamheterna. Arbetsintegrerande sociala företag, ASF Av de cirka 300 arbetsintegrerande sociala företagen i med cirka 8 000 personer har många som funnits formen av sociala arbetskooperativ, medan det vidgats till alla företagsformer. Oavsett form, är det personer som har startat verksamhet tillsammans för att möta samhällets behov av varor och tjänster som arbete skapats för dem själva genom företagandet. Företagen skapar arbetsplatser där alla får möjlighet att arbeta utifrån sin egen förmåga. Personer som få andra arbetsgivare vågar anställa på grund av olika former av arbetshinder, får anställning och meningsfull sysselsättning i dessa företag. Likaså görs ett stort arbete för att kunna avgöra personers arbetsförmåga i dessa företag, något som eller Arbetsförmedlingen behöver få som underlag för sina bedömningar av stöd. gjordes en gemensam informationssatsning på arbetsintegrerande sociala företag på uppdrag av regeringen med , Kommuner och Landsting, Arbetsförmedlingen och . Syftet var att fler skulle få chansen att upptäcka möjligheten att tillsammans med andra starta och driva företag efter devisen ”av sin förmåga”. De offentliga arbetsgivarna skulle också få information om på vilka sätt de kan stödja uppstart och utveckling av dessa företag, vilket är en insats som behövs. har varit positiva till regeringens nysatsning på ASF, och samordningen från både Arbetsmarknads- och . Många ASF behöver stöd inte bara för att starta upp, utan längs vägen i företagandet. Affärsutveckling är nödvändigt för att dessa små företag ska kunna konkurrera på lika villkor och då krävs verksamhetsledare och handledare som inte själva har en problematik som omöjliggör det dagliga stödet till medarbetarna, och det behövs även en ekonomisk insats för att klara lönerna till chefstjänsterna för att kunna anställa andra i verksamheterna. Därför avsätter till lönestöd för verksamhetsledare och handledare i ASF, på utgiftsområde 14 Arbetsmarknad av . Dessutom behöver definitionen av ASF regleras i en särskild förordning, som förordas i utredningen ”Palett för ett stärkt civilsamhälle”, för att den särskilda metod för att få människor i arbete som finns inom ASF ska tydliggöras inte minst för att kunna delta i offentliga upphandlingar av arbetsträning och rehabilitering. , som samlar två tredjedelar av landets ASF, håller på att utarbeta en certifiering av de arbetsintegrerande sociala företag som uppfyller de officiella kriterierna som redan finns och med ytterligare kvalitetskrav. Detta för att höja statusen för dessa företag och deras medarbetare och för att säkerställa att kvaliteten på utlovade tjänster och produkter hålls inte minst i offentlig upphandling. Insatser för att bredda synen på företagande i civila samhället Oavsett om det handlar om personer med arbetshinder som får en ny möjlighet till arbete genom ett arbetsintegrerande socialt företag, en grupp apoteksanställda som bildar ett kooperativ eller en ideell förening som tar över den lilla ortens äldreboende, handlar det om att ta tillvara personers initiativkraft och förmåga att skapa verksamheter som är socialt, ekonomiskt och miljömässigt hållbara. Därför är kunskapen om möjligheter att starta företag i andra associationsformer än aktiebolag och enskild firma, som är de två vanligaste, en viktig insats som bör göras på nationell nivå. Den nationella överenskommelsen är en samverkan mellan regeringen, Kommuner och Landsting samt idéburna organisationer inom det sociala området . Syftet är att stärka de idéburna som röstbärare och öka mångfalden av utförare och leverantörer inom hälso- och sjukvård samt omsorg. I överenskommelsen finns sex gemensamma principer som grund för samverkan: principen om självständighet och oberoende, principen om dialog, principen om kvalitet, principen om långsiktighet, principen om öppenhet och insyn samt principen om mångfald. Flera kommuner och landsting/regioner har gjort lokala/regionala överenskommelser om samverkansformer med ideella och idéburna organisationer. Frågan är dock fortfarande om överenskommelsen skapat fler företag i sig eller om det är som studien av överenskommelsens tre första år belyser: ”Fler organisationer ser den företagande delen i sin organisation, vilket tidigare dolts i retoriken, men att man nu fått en annan förståelse för detta.” Detta bör verkas för i än högre grad, särskilt med tanke på den diskussion om vinstbegränsningar som råder och där organisationerna kan vara goda komplement till det offentliga. Life science – eller ”livsvetenskaperna” som det kallas på svenska – är en benämning på verksamheter som sträcker sig från idéer, forskning och utveckling, kliniska prövningar, kommersialisering av produkter och tjänster och införande av ny teknik till läkemedel i vårdens olika stadier och områden. Stiftelsen , , Swedish Medtech och med flera organisationer har kommit med många olika förslag för att komma framåt i frågan om utveckling av den svenska life science-branschen. har varit pådrivande i frågan om en nationell strategi för att de företag som finns i ska finna mödan värd att ha verksamhet i landet, hitta kompetent personal och få utväxling av satsade medel för forskning och kommersialisering av produkter. Utveckling av nya företag och produkter En nationell samordnare utsågs av alliansregeringen och avgav rapport med förslag på åtgärder, som en ny samordnare tillsammans med ett råd nu arbetar med. eller företag med högt teknik- och kunskapsinnehåll har en annorlunda utvecklingsprocess jämfört med andra företag. Tiden för utveckling av nya produkter och företag ser olika ut för olika sektorer och branscher. När det gäller life science, ett brett område som bland annat omfattar utveckling av läkemedel, diagnostik och medicinteknik, är utvecklingsprocessen ibland mycket lång. Det gäller i synnerhet för utvecklingen av nya läkemedel. Vilket kräver långsiktig finansiering. life science-inkubatorer, , har i en rapport lyft fram de särskilda utmaningar som möter utvecklingsprocesser och finansiering inom life science i . Tillväxtanalys gav ut en rapport med rubriken ”Towards a Swedish megafund for life science innovation”. Den visar på hur en svensk fond, genom att applicera särskilda finansieringstekniker, skulle kunna skapa tillfredsställande finansiering för uppstartsföretag i de tidiga skedena. En växande och åldrande befolkning är direkt kopplat till en ökning av kroniska sjukdomar vilket bidrar till ökade kostnader för hälso- och sjukvård. Utan åtgärder kommer hälso- och sjukvårdens del av BNP i och många andra länder öka dramatiskt, vilket kommer att vara ohållbart. Innovation är centralt för att motverka denna utveckling och skapa en bättre och mer kostnadseffektiv hälso- och sjukvård samt äldrevård. har en stark tradition och kompetens inom alla segment av life science-industrin men under har tillflödet av riskkapital i de tidiga skedena minskat, vilket hämmat utvecklingen av nya life science-företag. Genom att skapa en megafond som kapitaliseras genom investeringar i både ägarandelar och obligationer, skulle den kunna öppna upp den för investerare som traditionellt sett inte har investerat i tidiga skeden. Något som anser behöver utredas vidare. Snabbare processer för nya produkter har en stolt tradition inom såväl medicinsk forskning som tekniska innovationer inom vården, vilket har skapat såväl jobb som god hälsa och . Men när andra länder flyttat fram sina positioner har tappat innovationskraft inom life science-sektorn. Ökad tidspress i vården har minskat möjligheter till forskning. Konkurrens inom industrin från andra delar av världen som och samt uppköp och utförsäljning av svenska bolag i branschen är några andra orsaker som brukar nämnas. verkar det dock som om det håller på att förändras. Antalet kliniska prövningar har ökat något och regeringen har sjösatt ett forskningsprogram för biologiska läkemedel. Det är positivt att till exempel och samarbetar. Det måste utredas mer som påpekat om det samlade innovationssystemet, om vikten av att satsningar hamnar rätt, och får genomslag över hela landet om möjligt. Men det krävs också en kontakt mellan professionen i vården och de tillverkande företagen och forskningen för att svensk vård ska få del av nya rön och behandlingar. Det svenska hälso- och sjukvårdssystemets oförmåga till snabbt upptag av innovativa läkemedel är inte bara ett problem för svårt sjuka patienter utan också för de forskande företagen inom industrin som är beroende av klara och enkla spelregler för introduktion av nya innovativa läkemedel, men även företagen som skapar ny medicinteknik drabbas av oförmågan från landstingen att se fördelen för svenska patienter. Den krassa verkligheten är att om företagen inte får avsättning för sina nya och innovativa produkter minskar incitamenten att satsa på forskning och utveckling i . Det betyder färre jobb, minskad innovationskraft och i förlängningen en allt sämre kvalitet i vården, något som i slutändan drabbar patienterna. Det är paradoxalt med tanke på de goda förutsättningar vi har för forskning med en väl utbyggd högkvalitativ hälso- och sjukvård och en världsunik tillgång i våra svenska register, inte minst kvalitetsregister som följer patienter, diagnoser och behandlingsresultat . Vi måste säkerställa att svårt sjuka patienter får tillgång till goda undersökningar och behandlingar, oavsett bostadsort och det tar för läkemedlet eller andra produkter att gå från formellt godkänt till formellt införande. Dagens system är inte etiskt försvarbart. Ingen hade kommit på idén att organisera hälso- och sjukvården i 21 landsting om organisationen skulle satts i sjön . Att forma om dem till de sex sjukvårdsregioner som finns , skulle kunna vara en utveckling mot en jämlik vård över landet, med lika tillgång till nya innovativa läkemedel och medicintekniska produkter. En färsk statlig utredning, ”Kunskapsbaserad och jämlik vård – Betänkande av Utredningen om ökad följsamhet till nationella kunskapsstöd i hälso- och sjukvården” (SOU 2017:48), konstaterar att hälso- och sjukvården fortfarande skiljer sig åt mellan olika regioner i och att strukturella förändringar behövs för att förbättra situationen. Det tar alltför att introducera, använda och utvärdera nya behandlingar och tekniker i vården, och vi lyckas inte dra tillräcklig nytta av medicinska framsteg. Skillnader i vården beror alltså i hög grad på hur olika sjukvårdshuvudmän, landsting, styr sin vård. Detta gäller kanske i synnerhet på läkemedelsområdet där patienter på flera områden, till exempel inom vården av multipel skleros, behandlas med läkemedel som inte är godkända, s.k. off-label-användning. Det kan vara rimligt att tillåta behandling utanför vetenskaplig indikation i de fall där det saknas vetenskapligt godkänd behandling. Inom barnsjukvården som exempel, är det naturligt att använda behandlingar utifrån praxis. I de fall där det emellertid finns läkemedel som godkänts kan det inte accepteras att det mer än möjligen i undantagsfall förekommer behandling utan vetenskaplig grund. För att trygga patientsäkerheten bör regeringen därför ge sina myndigheter i uppdrag att alltid prioritera läkemedel som har av myndighet godkänd indikation. Det är alltså en avvägning för både patient och läkare mellan att få en behandling eller inte. Läkemedel finns som används i klinisk praxis men området beräknas växa kraftigt inom det närmaste decenniet. Det handlar om innovationer som kommer att öka långtidsöverlevnaden och hjälpa tusentals svårt sjuka patienter . Men vad är vitsen med nya innovativa läkemedel om handläggningstiden är eller läkemedlen bara erbjuds i ett fåtal av landsting? Och om vissa landsting har råd att köpa in den medicintekniska apparatur som behövs för att upptäcka en svår sjukdom, men vissa inte? Att ställa krav inom ramen för innovationsupphandling är ett sätt som vissa landsting arbetar med, men det måste utvecklas en nationell gemensam syn på hur universitetssjukhusen och andra vårdgivare ska få större möjlighet att forska fram, prova och utveckla nya produkter. En myndighetsprövning på nationell nivå av alla slags produkter inom life science måste rimligtvis också gälla i alla landsting, annars har vi bara lyckats lägga till en nivå och förlängt handläggningstiden, tvärt emot arbetets ambitioner. Det behövs mindre krångel och mer samarbete för att lyfta svensk life science-industri. Då kan vi nå bättre vårdresultat, komma bort från ojämlikheter i vården och skapa fler jobb till introduktionsprocessen. Det måste bli tydligare hur landstingen ska agera för mer jämlik vård av svenska patienter genom införande av nya produkter inom vård och behandling. Till att börja med behövs ett nationellt åtagande för att komma till rätta med den ojämlika introduktionsprocessen. Offentlig upphandling regleras av tre lagar som i huvudsak bygger på EU-direktiv: lagen om offentlig upphandling () gällande varor, tjänster, byggentreprenader, lagen om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster (LUF) samt lagen om valfrihetssystem (LOV) vid konkurrensutsättning av verksamhet inom vård och omsorg. anser att upphandling är ett viktigt verktyg för offentliga verksamheter att på ett tydligt sätt visa hur medel används och konkurrensneutralitet kan upprätthållas. Däremot har de senaste årens utredningar och nya EU-direktiv gjort det möjligt att ytterligare kriterier kan ställas upp som krav vid upphandlingar, som ska tas i beaktande och användas med sunt förnuft. Flera nya utredningar om upphandling har presenterats och åtgärder diskuteras utifrån det. Upphandling för att skapa marknad för innovationer Med innovationsvänlig upphandling avses: ”Upphandlande organisationer öppnar processen för att ta tillvara leverantörers idéer om förnyelse – det strategiska valet att ta fram en innovation tas av leverantören.” Med innovationsupphandling menas: ”Upphandling av nya lösningar på ett definierat problem eller behov för vilka det ibland ännu inte har etablerats någon lösning.” För att innovation ska komma till stånd måste det finns en efterfrågan på en produkt eller tjänst. Innovationsvänlig upphandling är instrument som kan användas i betydligt större utsträckning av myndigheter, kommuner och landsting/regioner. Det bidrar till teknikutveckling, nya affärsmöjligheter för företagen och ökad efterfrågan på produkter och tjänster som inte funnits tidigare, och därmed ökad tillväxt och arbetstillfällen i . Regeringen presenterade en nationell upphandlingsstrategi, där det finns tydliga och målsatta uppdrag till myndigheter att arbeta med upphandling som verktyg för att främja innovation samt att resultaten av detta arbete följs upp. Inte minst har detta uppmärksammats som ett behov för företag inom life science då läkemedel och medicintekniska produkter i första hand upphandlas av den offentliga vården, liksom för arbetsintegrerande sociala företag som till stor del är beroende av kommuner och andra myndigheter. Det är få branscher som är så beroende av politiska beslut, lagar och regler. Ökad kunskap om olika associationsformer i upphandlingar Privata, kooperativa och ideellt drivna alternativ bör få förutsättningar att utvecklas, exempelvis genom att de som upphandlar får ökad kunskap om företagsformen och därmed kan se fördelarna med idéburna företag. Tyvärr är erfarenheten att kommuner och landsting på många håll motverkar en sådan utveckling. Till exempel får de arbetsintegrerande sociala företagen ibland stå tillbaka på grund av att kommunerna hellre behåller arbetsmarknadsåtgärder i egen regi. Ett sätt att främja idéburna organisationers möjlighet att vara leverantörer till den offentliga sektorn kan vara att, med beaktande av de juridiska förutsättningar som finns för detta, inrätta s.k. idéburet offentligt partnerskap, IOP. Även om har en livskraftig och aktiv ideell sektor är de idéburna organisationerna i hög grad frånvarande inom exempelvis områdena vård och omsorg. Många uppger att det beror på att upphandlingar i praktiken är utformade så att bara stora företag klarar kraven. Det bär emot när välfungerande kooperativ med drivna distriktssjuksköterskor, barnmorskor eller andra verksamheter inte kan matcha buden och juridikkraften hos större aktiebolag. Den nationella upphandlingsstrategin syftar därför till att ge rätt förutsättningar för mindre företag och idéburna verksamheter att delta i upphandlingar av offentliga kontrakt. Några av de viktigaste hindren uppges vara företagens kostnader för att ta fram anbud, kort tidsram, höga krav och risken att bli underkänd på grund av triviala misstag. Det måste vara enkelt och rättssäkert för alla företag att delta i upphandlingar. Att bland annat använda sociala skäl/social hänsyn i upphandlingsunderlagen skulle hjälpa de idéburna företagen att konkurrera på ett bättre sätt. Så kallade reserverade kontrakt är också en modell att arbeta med för att få fler i arbete med någon form av arbetshinder. Förbättrade upphandlingar är därför mycket viktigt för att öka mångfalden och minska dominansen av stora företag. Bristande konkurrensneutralitet drabbar vårdföretagare i olika sammanhang, enligt organisationen . Det kan gälla tillståndsgivning, där kraven på privata utförare kan vara högt ställda som offentliga utförare får driva samma verksamhet utan tillstånd. Det kan handla om insatser som inte räknas med i ersättningen till den privata utföraren, men som den offentliga konkurrenten får finansierade. Eller underskott i offentlig verksamhet som täcks i efterhand utan att de privata utförarna får motsvarande kompensation. Alla kommuner i har ännu inte infört LOV – lagen om valfrihetssystem. Det innebär att många, framförallt äldre, saknar möjlighet att välja hemtjänst eller matleverantör till exempel. Med LOV kan landsting och kommuner ställa krav som ska gälla för alla utförare inom en viss verksamhet. Alla företag som uppfyller dessa kvalitets- och kompetensvillkor blir godkända som vårdgivare, och patienterna eller omsorgstagarna kan välja bland dem utifrån egna preferenser. Etableringsfriheten gör att utförarna måste måna om sina patienter och omsorgstagare för att inte mista dem som kunder. Utförarna konkurrerar inte med pris då ersättningsnivån är bestämd på förhand, vilket , lagen om offentlig upphandling, gör. LOV har därmed öppnat för fler typer av aktörer som kan komma in på marknaden genom de villkor som ställs. Offentliga bolags och myndigheters konkurrens med privata verksamheter anser det vara viktigt att alltid se över offentlig verksamhet och hur den motiveras . Svenska staten äger 49 företag, varav några är beslutade att säljas. Företagslistan borde hos varje riksdagsledamot och skattebetalare väcka frågan om alla dessa driver verksamheter som är lämpliga för staten att äga. Företagens närvaro på flera marknader riskerar en osund konkurrens.