mot · H5023393 · 2017-10-05 00:00:00 — Långsiktiga spelregler är eftersträvansvärda, men är behovet av en omställning akut, och vi välkomnar alla ambitionshöjningar på området. Stora framsteg har gjorts på området smarta elnät, dvs. ett elnät som kan ta emot elproduktion från olika håll och vara mer flexibelt än dagens system. Men fortsatt utveckling behövs för att stabilisera elpriserna för privathushåll och företag. Utformningen av styrsystem såsom elcertifikaten kan också spela stor roll för effektbalansen. Regeringen bör därför göra en översyn av certifikatsystemets utformning med fokus även på effektbalans. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. anser att det kommer att behövas mer för att öka utbyggnaden av den förnybara energin och nå regeringens ambition om att ska ha ett energisystem som baseras på förnybar energi. Regeringen bör därför föreslå en högre ambitionsnivå gällande elcertifikatssystemet inför energiöverenskommelsens första planerade kontrollstation 2018. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 12.1 Elcertifikatssystemet och den elintensiva industrin Enligt lagen (2011:1200) om elcertifikat är den s.k. elintensiva industrin undantagen från kvotplikt för den el som används i tillverkningsprocessen. var 487 företag registrerade för undantag. Exempel på sådana industrier är pappers- och massabruk. Undantaget innebär att den elintensiva industrin inte behöver betala kostnaden för elcertifikat – en kostnad som övriga elanvändare betalar. Den elintensiva industrin kan därmed sägas ta del av ett lägre elpris som de undgår den fulla kostnaden för elcertifikat. Undantaget motiveras med att man vill värna den elintensiva industrins internationella konkurrenskraft. anser emellertid att den elintensiva industrin bör ta ett större ansvar för elcertifikatssystemet framöver. Det är inte rimligt att den elintensiva industrin drar nytta av elcertifikatssystemet genom lägre elpriser som man inte behöver vara med och betala fullt ut. Vi anser därför att den elintensiva industrin i större utsträckning än bör vara med och finansiera elcertifikatssystemet. En sådan utveckling vore bra både för utbyggnaden av förnybar energi och för den elintensiva industrin i sig som behöver mer energi i takt med att vi avvecklar kärnkraften. är det viktigt att den elintensiva industrins internationella konkurrenskraft inte hotas. Regeringen bör därför återkomma till med en utredning av hur den elintensiva industrin bättre kan bidra till kvotplikten. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 12.2 Torvanvändning inom ramen för elcertifikatssystemet Förutom förnybara energikällor omfattar elcertifikatssystemet även torv. menar att torv bör fasas ut ur elcertifikatssystemet. Det finns i huvudsak tre skäl till detta. För det första är torv enligt såväl EU som Kyotoprotokollet att betrakta som ett fossilt bränsle och bör därmed inte vara berättigat till tilldelning av elcertifikat. För det andra har såväl brytning som förbränning av torv en klimatpåverkan i nivå med fossila bränslen. För det tredje påverkar torvbrytning ett flertal av miljömål negativt, däribland miljömålen Begränsad klimatpåverkan och Levande sjöar och vattendrag. Torvbaserad elproduktion bör därför inte vara en del av elcertifikatssystemet. Regeringen bör återkomma till med förslag på hur torvanvändningen ska fasas ut ur elcertifikatssystemet, med inriktningen att nya torvtäkter inte ska öppnas. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 13 Kärnkraft – inget alternativ Kärnkraften är inte bara en osäker energikälla, den är också dyr och försvårar omställningen till en förnybar energiproduktion. Kärnkraften är heller inte förnybar. Att satsa på en utbyggnad av kärnkraften innebär att man är beredd att låta den vara kvar framöver. En förnyad kärnkraft sker på bekostnad av utbyggnaden av förnybara energikällor. Därför vill ha en avveckling av kärnkraften så fort som möjligt. Att folkomröstningen om kärnkraft landade i en avveckling och att efterföljande riksdagsbeslut slog fast att denna skulle ske är också i sig skäl för att fortast möjligt avveckla kärnkraften. 13.1 Marknaden ska inte styra avvecklingen har ett elöverskott, vilket innebär att vi exporterar el till våra grannländer. Överskottet kommer dessutom att växa ju mer förnybar energi som kommer in i systemet. Den tidigare högerregeringen öppnade trots det upp för en utredning om nya kärnkraftverk och deklarerade att man kunde tänka sig en förlängning av nuvarande reaktorers livslängd med upp till . Den ingångna energiöverenskommelsen mellan regeringen, , och fortsätter i samma spår. I överenskommelsen är man mycket tydlig med att målet om en helt förnybar elproduktion 2040 endast är ett mål och inget stoppdatum som förbjuder kärnkraft. Det innebär heller inte någon stängning av kärnkraft med politiska beslut. Tvärtom är det fullt möjligt att inom ramen för maximalt tio reaktorer tillåta nybyggnation på befintliga platser, och tillstånd kan ges för att successivt ersätta nuvarande reaktorer i takt med att de når sin ekonomiska livslängd. Genom att hävda att beslutet om att kärnkraften ska bära sina egna kostnader gör det olönsamt med kärnkraft smiter regeringen undan sitt politiska ansvar. Det är ett stort misslyckande. Huruvida ska ha kärnkraft eller inte ska inte vara upp till marknaden. Stödet för en avveckling av kärnkraften är betydligt större än stödet för att behålla kärnkraften. Stödet för en utbyggd solenergi är starkt. Enligt (rapport 2017:01) vill fler än hälften av svenskarna fasa ut kärnkraften som energislag medan bara en knapp tredjedel vill se en fortsatt användning. Stödet för en avveckling har också ökat markant . Kärnkraften har nått vägs ände. Det är dags att avveckla den och i stället satsa på förnybara energikällor. Två av tre reaktorer på har avställts permanent, och kommer även två reaktorer i att stängas ned. Orsaken är primärt bristande lönsamhet. Det kan dock inte vara upp till marknaden att avgöra när svenska kärnkraftverk ska avvecklas. Regeringen bör återkomma till med en avvecklingsplan för de resterande kärnkraftsreaktorerna. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 13.2 Kärnkraftens ekonomiska risker Flera av världens stora industrinationer, bl.a. och , har beslutat om en avveckling. Det är ett helt logiskt beslut. Kärnkraften är dyr och blir allt dyrare. För att investerare ska kunna satsa på ny kärnkraft krävs även stora statliga investeringar och risktagande. Riskerna är betydande vad gäller planeringen, byggkostnaden, elpriset, driftkostnaden, avfallet och nedmonteringen – m.a.o. så gott som alla delar av processen. Nya kärnkraftsreaktorer i möter ofta allt större motstånd, inte minst p.g.a. just skenande kostnader. Byggandet av en tredje reaktor i det finska kärnkraftverket Olkiluoto är ett bra exempel på hur projektet både dragit ut och hur byggkostnaderna ser ut att landa långt över vad man först tänkt sig. Den brittiska regeringen har också mött kraftiga protester mot planerna på statliga subventioner i miljardklassen för att bygga två enorma kärnkraftsreaktorer vid Hinkley Point i sydvästra . Den energipolitiska överenskommelsen innebär en utökning av kärnkraftsbolagens ansvar vid radiologiska olyckor. Det är att ansvaret utökas, men de som föreslås är långt ifrån tillräckligt. anser att principen måste vara att kärnkraften ska bära sina skadeståndskostnader vid kärnkraftsolyckor. Tyvärr vet vi att kostnaderna för kärnkraftsolyckor och kärnavfallets hantering alltid kommer att få betalas av skattebetalarna. Inget av de i verksamma kärnkraftsägande energibolagen har tillnärmelsevis den ekonomi som behövs för att kunna täcka upp för vare sig olyckor eller avfall. I visar sig magnituden på de kostnader vi talar om. Kostnaderna för att röja upp efter olyckan i , förhindra fortsatta läckage av radioaktivitet från reaktorerna och kompensera de drabbade uppgår redan nu till enorma summor. uppskattade att de direkta kostnaderna motsvarar , där den största delen utgörs av kompensation till offren och sanering. Ingen vet vad det slutgiltigt kommer att kosta, men det kommer att bli betydligt dyrare och riskerar att underminera den japanska statens finanser. 13.3 Den bristande säkerheten De svenska kärnkraftsreaktorerna är gamla. Faktum är att har några av de äldsta reaktorerna i världen. Utmattningsskador visar sig. –2012 hade svenska reaktorer oplanerade stopp av tiden, enligt . Den allvarligaste incidenten inträffade emellertid 2006 då mer än 12 säkerhetssystem slogs ut i Forsmark. Även om uppgraderingen av kärnkraftsreaktorerna har höjt säkerheten så kommer reaktorerna att bli allt äldre, vilket innebär växande säkerhetsproblem. Detta utgör tillsammans med den mänskliga faktorn en överhängande risk. Man har dessutom fortfarande inte löst frågan om vad som ska hända med avfallet. Att då fortsätta producera ytterligare avfall som kommer att behöva förvaras i årtusenden är direkt oansvarigt. Kärnkraftverkens yttre säkerhet har testats av , som lyckats nå verk utan svårigheter, och i ett fall kunde Greenpeaceaktivister stanna kvar inne på område . Även om de inte hade möjlighet att nå själva reaktorhallarna är det anmärkningsvärt att man över huvud taget kan ta sig så långt in på området och undvika upptäckt. Svenska kärnkraftverk är utrustade med haverifilter som sätts i funktion om alla andra säkerhetssystem skulle fallera vid ett haveri. Om haverifiltren inte fungerar eller är inkopplade kan en olycka leda till stora utsläpp av radioaktiva ämnen. I bedömer man att samhället inte har förmåga att hantera konsekvenserna av en så allvarlig olycka. Kärnkraftsvännerna ser ljuset i tunneln med den s.k. fjärde generationens reaktor. Men mycket av det som i debatten kallas för ”ny teknik” är i själva verket egentligen gammal teknik , men som av olika orsaker aldrig sett dagens ljus mer än i mycket liten skala. En del av tekniken är däremot verkligen ny, men därmed också oprövad. Att lita till att ny kärnkraftsteknik ska lösa energifrågan skulle innebära att man uppfinner helt nya metoder som aldrig varit på tal. Med varje nytt kärnkraftverk som tas i drift ökar beroendet av kärnkraft, mängden förbrukat kärnbränsle och risken för spridning av farliga ämnen som kan användas för kärnvapen. Dessutom minskar den politiska viljan att ställa om till förnybar energi i takt med att reaktorerna byggs ut. Oaktat teknikslag är fortfarande inte avfallsfrågan löst. Enligt ett beslut från ska svenska kärnkraftsbolag ha genomfört åtgärder för s.k. oberoende härdkylning, dvs. ett kylsystem som fungerar även om elen skulle slås ut. Detta är ett mycket viktigt krav. De äldre reaktorerna som planeras att tas ur drift inom den närmsta framtiden ska dock få dispens från detta krav, och man ska då i stället sätta in ”kompensatoriska åtgärder”. Detta är en mycket märklig ordning. När man kommit fram till att oberoende härdkylning är ett mycket viktigt krav för säkerheten på kärnkraftverken så borde detta krav även ställas på de äldsta och farligaste reaktorerna. Alla svenska kärnkraftsreaktorer bör omfattas av kravet på oberoende härdkylning. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 13.4 Slutförvaret är ännu inte löst Frågan om vad som ska hända med kärnkraftsavfallet är fortfarande inte löst. Forskarna sliter ännu med avgörande frågeställningar, som hur man ska kunna garantera att ett sådant förvar håller och hur man ska meddela framtida generationer om avfallets risker. Inget land i världen har ett slutförvar i bruk som ska kunna garantera säkerheten framöver. Trots att () har lämnat in en ansökan om ett slutförvar i är forskarvärlden oense om den planerade metoden. SKB arbetar med förvaring i kopparkapslar. Allvarliga invändningar kring risken för korrosion av kopparn har funnits . Miljöorganisationernas kärnavfallsgranskning (MKG) lämnade eftersom delar av kopparkorrosionsforskningen inte offentliggjorts. Denna typ av hemlighetsmakeri kring forskning som rör slutförvaret av kärnkraftssopor är mycket problematisk. Allt måste upp på bordet. 13.4.1 Förändrade placeringsmöjligheter i kärnavfallsfonden Den tidigare nämnda energiöverenskommelsen mellan regeringen och , och öppnade upp för nya placeringsmöjligheter i kärnavfallsfonden. Detta har sedan följts upp med en proposition från regeringen, (2016/17:199). motsätter sig att utöka placeringsmöjligheterna för kärnavfallsfonden om syftet är att, så som det låtit i debatten, underlätta ekonomiskt för att bibehålla kärnkraften. Det är känt att det saknas pengar i fonden som ska finansiera avvecklingen av svensk kärnkraft, och risken är att det blir skattebetalarna som får stå för den kostnad som egentligen åligger kärnkraftsbolagen. Men att försöka lösa problemet genom utökade placeringsmöjligheter för fonden är fel väg att gå. De nuvarande placeringsbegränsningar som finns för kärnavfallsfonden är satta i syfte att garantera ”god avkastning och tillfredsställande betalningsberedskap”. Det finns i sammanhanget en betydande kostnadsosäkerhet och ett behov av osäkerhetsmarginaler för kärnavfallsprogrammet såsom också påpekar. Att utöka placeringsmöjligheterna på ett sätt som ökar riskerna för kärnavfallsfonden är inte lösningen. 14 Det svenska elnätet Det svenska elnätet är uppbyggt av tre olika nivåer – lokala elnät, regionala elnät och stamnät. De flesta elanvändare är anslutna till ett lokalt elnät, som i sin tur är anslutet till ett regionalt elnät. De regionala elnäten är i sin tur anslutna till stamnätet. Totalt omfattar det svenska elnätet , varav är jordkabel. Om det skulle gå att sträcka ut det svenska elnätet i en enda lång ledning, skulle det räcka mer än 14 varv runt jorden. Stamnätet ägs av staten och förvaltas av . Regionnäten och lokalnäten förvaltas i stället via s.k. koncession, dvs. att staten gett en aktör möjlighet att driva, underhålla och förvalta nätet. Regionnäten ägs till största delen av tre bolag: Eon, och Ellevio. Det finns ungefär 160 lokala elnätsföretag i , men hur stora områden de hanterar varierar stort. En del mindre företag förvaltar ledning, medan andra äger tusentals mil. är det elmarknaden i avreglerades. Syftet var att öka konkurrensen inom elförsörjningen och, sades det, sänka priserna. Men med facit i handen har avregleringen tvärtom lett till betydligt högre avgifter. Privata elnätsföretag tillåts sätta mycket höga avgifter, och avgifterna varierar också stort över landet. Processen präglas dessutom av återkommande överklaganden från företagens håll i syfte att öka vinsterna. I och med det s.k. naturliga monopol som gäller för nätverksamheten, den avreglerade marknaden och en otillräcklig reglering ges privata företag ett mycket stort spelrum. Elnätsavgiften som tas ut av elnätsbolaget avgörs i hög grad av var man bor, och det kan skilja . Trots energiöverenskommelsen mellan regeringen, , och har man inte kunnat presentera något svar på de stigande elnätsavgifterna. I ett läge där både vanliga hushåll och svensk industri skulle drabbas hårt av ytterligare höjningar väljer man att låta marknaden sköta saken. har det enbart lett till högre elpriser för hushållen. Det krävs ett större politiskt ansvar för att motverka orimliga prishöjningar för konsumenterna. Den lagstiftning som reglerar intäktsramarna är alltför godtycklig. Ellagen bör därför ändras för att motverka oskäliga prishöjningar för konsumenterna. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Det är orimligt med så stora skillnader i nätavgifterna mellan stad och land, mellan regioner i och mellan olika bolag. Stegrande elnätsavgifter drabbar inte bara hushållen hårt utan slår även mot industrin och i förlängningen även mot jobben. Risken finns också att den nödvändiga omställningen till ett säkrare och mer tillförlitligt elnät inte kommer att ske i den takt som är nödvändig p.g.a. de olika bolagens ekonomiska förutsättningar. För att säkra tillgången på el krävs ett elnät som är anpassat efter de behov som finns. Det är uppenbart att vinstmaximerande företag varken har något intresse av att hålla priserna nere eller att ta hänsyn till de samhällspolitiska effekter höjda avgifter kan få. Regeringen bör därför se till att enhetligare elnätstaxor införs för att utjämna de orättvisa skillnader som finns . Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 14.2 Snabbare utbyggnad av elnätet Utbyggnaden av stamnätet för el i är kraftigt eftersatt och stora delar av det existerande nätet behöver förnyas. I Svenska kraftnäts Perspektivplan 2025, som fastslogs 2013, beräknas behovet av investeringar och reinvesteringar till 55–. Som en jämförelse kan nämnas att investeringarna –uppgick till . finns ett stort problem med flaskhalsar i överföringen av elen till konsumenterna genom elnäten. En bristande överföringskapacitet mellan prisområde 2 och 3 innebär att vi varken fullt ut kan nyttja energin från våra älvar eller den lagringskapacitet som vattenkraften bär på. Det innebär att överskottet från de norra delarna av landet inte kan komma de södra delarna till nytta i tillräcklig omfattning. I takt med att nya vindkraftverk ansluts till nätet förvärras dagens problem. Särskilt bekymmersamt är att dagens elnät inte räcker till för att utbyggnaden av vindkraftsel i norra ska komma hela landet till del. Ofta är det lättare att få tillstånd för utbyggnad av vindkraftverk i de norra delarna av landet. För att öka elproduktionen i är både slopandet av det kommunala vetot och utbyggnaden av havsbaserad vindkraft viktigt. En förändring av elcertifikatssystemet som också tar hänsyn till effektbalans skulle också kunna vara ett steg i rätt riktning. Det är dock av största vikt att nätkapaciteten byggs ut så att elen kan överföras till där elförbrukningen är större. Regeringen bör därför uppdra åt att prioritera de planerade förstärkningarna av stamnätet. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. För att säkra elförsörjningen i hela landet behöver förnybar energi byggas ut i högre utsträckning även i . Där kommer den havsbaserade vindkraften att spela stor roll. Utbyggnaden av vindkraft på är också en möjlighet som inte ska underskattas. En nyckel för att möjliggöra utbyggnaden är dock en väl fungerande överföringskapacitet. Den tidigare planerade elkabeln mellan och fastlandet har avbrutits av . Det är ett misstag som riskerar att hindra viktig utbyggnad av förnybar energi. Dessutom äventyras elsäkerheten för hela , vilket inte minst har bevisats genom sommarens omfattande elavbrott. Svenska kraftnäts agerande är kortsiktigt och ett steg i fel riktning. Regeringen bör i sitt regleringsbrev uppdra åt att bygga den planerade elkabeln till . Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. I sammanhanget bör även nämnas vikten av en nordisk samsyn när det kommer till överföringskapaciteten mellan länderna. Den översyn av Svenska kraftnäts ekonomiska mål som pågår inom förväntas ligga till grund för nya avkastningsmål. I ett läge när står inför stora investeringsbehov är det inte rimligt att ge hundratals miljoner i utdelning till staten. Ägardirektiven till bör vara tydliga i att samhällsnyttan ska gå före vinstutdelning. Vidare måste tillståndsprocessen för stamnätskoncessioner snabbas upp. tar tillståndsprocessen för stamnätet orimligt . Flaskhalsarna i elnätet och den långsamma tillståndsgivningen är två av de problem lyfter fram i sin rapport på elmarknaden – insatser för en fungerande elöverföring (RiR 2013:3). Bland de orsaker till problemen som identifierar finns den tidigare regeringens passivitet i styrningen av , dess bristande återkoppling till om orsakerna till Svenska kraftnäts ouppfyllda investeringsplaner samt avsaknaden av gemensamma riktlinjer för länsstyrelserna för deras insatser i tillståndsprocessen för stamnät. Regeringen bör ge ansvariga myndigheter i uppdrag att utreda möjligheterna till en snabbare tillståndsprocess för stamnätskoncessioner. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 14.3 Ett elnät vi äger tillsammans Elproduktionen behöver ses som en del av samhällets infrastruktur, som vi gemensamt bygger upp utifrån samhälleliga mål. För är det väsentligt att elnätet är ägt av samhället genom exempelvis stat eller kommun. Den tekniska energiomställningen av energisystemet, med exempelvis småskalig energiproduktion, förändrar ägande- och produktionsstrukturerna så att framtidens energikonsumenter är framtidens energiproducenter. Därför behöver nätet som länkar dem samman ägas av det offentliga och inte begränsas av privata ägarintressen. Den avreglering som gjordes har inte lett till vare sig lägre priser eller större trygghet för konsumenterna, tvärtom. Det är tydligt att elmarknaden behöver göras om i grunden. Regeringen bör därför utreda möjligheten att göra det svenska elnätet samhällsägt. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. För vidare läsning om syn på elnätsavgifter, se vår motion Ett elnät vi äger tillsammans (2016/17:155). Amineh Kakabaveh (V)