mot · H5021146 · 2017-10-02 00:00:00 — Det kommunala utjämningssystemet och de demografiska förändringarna ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör inrätta en parlamentarisk beredning för att kontinuerligt följa upp och anpassa det kommunala utjämningssystemet till förändrade demografiska och andra strukturella förhållanden och tillkännager detta för regeringen. Tanken med utjämningssystemet är att skapa ekonomiska förutsättningar för alla kommuner och landsting att kunna tillhandahålla likvärdig offentlig service oberoende av invånarnas inkomster och andra strukturella förhållanden. De största och mest centrala delarna i utjämningssystemet är inkomstutjämning, kostnadsutjämning och ett strukturbidrag. I inkomstutjämningen sker en utjämning utifrån skattekraft mellan kommuner och mellan landsting. Utjämningen beräknas utifrån skillnaden mellan den egna skattekraften och den s.k. garantinivån som är av landets medelskattekraft. Kommuner och landsting med en skattekraft under garantinivån får ett bidrag, medan de femton kommuner vars skattekraft överstiger denna nivå betalar en avgift. Syftet med kostnadsutjämningen är att kompensera för strukturella behov och kostnadsskillnader mellan enskilda kommuner respektive landsting. Utjämningen ska kompensera för skillnader i behov av service och för förutsättningarna att producera sådan service. Det gäller alltså sådana skillnader som kommunerna och landstingen inte själva kan påverka. genomfördes stora förändringar av kostnadsutjämningen. Dessa ändringar gav betydande omfördelningseffekter, framför allt drabbades landsbygdskommuner i skogslänen negativt. Som kompensation för detta infördes ett separat system, det s.k. strukturbidraget. Huvuddelen av omfördelningen sker via inkomstutjämningen genom att staten skjuter till medel till kommunsektorn. Detta sker i budgetpropositionen via ett anslag för kommunalekonomisk utjämning. Anslaget ligger på ca , där går till kommunerna och till landstingen. En mindre del av omfördelningen inom inkomstutjämningen finansieras av kommunerna och landstingen genom att de med allra högst skattekraft får betala en inkomstutjämningsavgift. Kostnadsutjämningen är däremot statsfinansiellt neutral, vilket innebär att all omfördelning sker mellan kommuner respektive mellan landsting. Utjämningssystemet betyder särskilt mycket för de kommuner som p.g.a. befolkningens sammansättning och kommunens bebyggelsestruktur, exempelvis i form av långa avstånd och utspridd befolkning, har låg skattekraft och hög kostnadsmassa. I genomsnitt får kommunerna av sina intäkter från utjämningssystemen. Spridningen är emellertid stor. En del kommuner med mycket hög skattekraft får ett negativt bidrag. Bland landsbygdskommuner står utjämningen i genomsnitt för av intäkterna. Det finns dock en betydande spridning även mellan landsbygdskommunerna. Medan endast får av sina intäkter från utjämningssystemet får t.ex. kommun . står, i likhet med de flesta västländer, inför stora demografiska förändringar de kommande decennierna. Andelen personer (20–) kommer att sjunka förhållandevis kraftigt i relation till befolkningen som helhet. Denna utveckling drivs av att medellivslängden förväntas öka. Parallellt med denna utveckling förväntas även urbaniseringen fortsätta, dvs. att storstäderna växer mer i förhållande till landsbygden. Denna utveckling kommer leda till att kommunsektorn står inför omfattande utmaningar vad gäller kompetens- och personalförsörjningen. För många kommuner på landsbygden kommer denna utmaning att bli särskilt stor. anger bl.a. i sitt slutbetänkande (SOU 2017:1) att andelen som kommer att behöva arbeta inom omsorgen av äldre samt funktionsnedsatta kommer att vara högre i inland än i de storstadsnära kommunerna. I inland var av befolkningen anställd inom omsorgen av äldre och funktionsnedsatta . väntas den andelen öka till eftersom andelen äldre ökar i snabb takt. [2] bedömer att den ekonomiska utvecklingen blir klart sämre för landsbygdskommunerna jämfört med storstadskommunerna. Detta även när utjämningssystemet inkluderas i kalkylen. menar att dagens utjämningssystem delvis bygger på inaktuella uppgifter, bl.a. kopplat till att den stora mängden nyanlända har fått skilda konsekvenser i olika kommuner. Vidare har SKL påpekat att de delar av kostnadsutjämningen som kompenserar för landsbygdernas merkostnader för stor yta och spridd befolkning har urholkats eftersom dessa faktorer i utjämningssystemet inte har uppdaterats. [4] För tillfället sitter en särskild utredare och ser över kostnadsutjämningen i utjämningssystemet. Det är bra, men inte tillräckligt. Regeringen bör inrätta en parlamentarisk beredning för att kontinuerligt följa upp och anpassa det kommunala utjämningssystemet till förändrade demografiska och andra strukturella förhållanden. Detta bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Momodou Jallow (V) [1] SKL (2015), ”Det kommunalekonomiska utjämningssystemet utifrån ett landsbygdsperspektiv”. [2] SOU 2017:1, ”För landsbygder – en sammanhållen politik för arbete, hållbar tillväxt och välfärd”. [3] SOU 2015:101, ”Demografins regionala utmaningar”, bilaga 7 till . [4] SKL (2014), ”Yttrande över Statskontorets förslag till Uppdaterad indelningsgrund i delmodellen för barn och ungdomar med utländsk bakgrund”.