mot · H5023363 · 2017-10-05 00:00:00 — En demokratisk, jämlik och hållbar stad 2 Förslag till riksdagsbeslut 3 En stad för alla 3.1 Markpolitik för inkludering 4 Planera för människor, inte för marknaden 4.1 Miljö och hälsa 4.2 Ett statligt byggbolag 4.4 Fysisk tillgänglighet för alla 4.5 Upprustning utan gentrifiering 6 En feministisk stadsplanering 6.1 Bygga för ökad trygghet 7 Ett demokratiskt arbete genom hela plan- och byggprocessen 8 En fungerande samhällsservice 8.1 Krav på privata centrumägare att säkerställa god service 2 Förslag till riksdagsbeslut ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör utreda lämpliga åtgärder för att stödja kommunernas arbete med en mer långsiktigt hållbar markpolitik i syfte att bryta bostadssegregationen och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att ett etappmål inom miljökvalitetsmålet God bebyggd miljö bör antas med målsättning att minska biltrafiken och öka tillgängligheten för kollektivtrafik, cykel och gång och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör genomföra en översyn av lämpliga styrmedel, inkluderande stadsmiljöavtalet och slopad parkeringsnorm, för att stimulera samhällsplanering som minskar bilberoendet och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att kommunerna bör åläggas att utarbeta rutiner för hur tillgänglighet ska beaktas i arbetet med detalj- och översiktsplaner och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör uppdra åt berörda myndigheter att utforma forskningsbaserade riktlinjer för kommunerna för en feministisk stadsplanering och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör utreda hur ett verkligt medborgarinflytande kan stärkas i kommunernas bostadsbyggande och stadsplaneringsarbete och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att det bör tillsättas en utredning med uppdrag att se över hur kommunerna ska kunna ställa krav på privata centrumägare i syfte att säkerställa god service till medborgarna i bostadsnära centrumanläggningar och tillkännager detta för regeringen. 3 En stad för alla arbetar för en demokratisk och jämlik stad, som byggs för alla människor oavsett bakgrund eller storlek på plånboken. Framtidens städer ska vara gröna och rättvisa. Våra bostäder ska vara trivsamma och energisnåla. Våra transporter ska ske bekvämt, billigt och utan att förorena. Våra bostadsområden ska vara utformade för fritid och rekreation. Vår el ska komma från förnybara energikällor. Det kräver ett aktivt politiskt ansvarstagande där människors behov får styra. syns ojämlikheten på kartor – på Sverigekartan och på stadsbusskartan. Pengarna finns i centrum, i de stora städerna och i stadskärnorna. upplever många på landsbygden, på bruksorterna och i arbetarstadsdelarna nedgång: skärpta sociala problem och ekonomisk eftersläpning. Av de tio rikaste kommunerna i finns åtta i . Alla de tio fattigaste ligger på landsbygden. Men även inom våra storstäder finns gigantiska klyftor. Mellan ändhållplatserna i skiljer det i medellivslängd. De svikna delarna av har en sak gemensamt. Det är när marknadskrafterna får fritt spelrum som butiker stängs och jobb försvinner. Marknaden frågar bara efter hur många som kan betala och hur mycket. Då dras resurserna till centrum – utan något ansvar för de samhälleliga kostnader som en sådan ojämn resursfördelning för med sig. Men vänsterpolitik handlar om att göra andra prioriteringar än marknaden. Politiken ska vara en motkraft, så att marknadens inneboende strävan mot enfald kan pressas tillbaka – så att kan hålla ihop och utvecklas starkare sammanhållet. har i stället det offentliga ofta varit först med att lämna landsbygd och förorter åt sitt öde. Så har både socialdemokratiska regeringar och högerregeringar drivit på de geografiska klyftorna. Att bygga en demokratisk, jämlik och hållbar stad handlar om att ta sig an samhällets alla delar. Det handlar om att motverka bostadssegregation, utförsäljning av allmännyttan och problemen med kunskapsnivå och likvärdighet som följer i spåren av det fria skolvalet. Men det handlar också om att planera staden så att människor fritt kan röra sig i det offentliga rummet och resa kollektivt oavsett storleken på plånboken. vill se en stad för alla; det handlar ytterst om demokrati. För att bygga en sådan stad krävs en aktiv politik för ökad jämlikhet. Den marknadsstyrda bostadspolitiken har lett till skenande priser, bostadsbrist och i förlängningen trångboddhet för breda grupper, som höginkomsttagare har vant sig vid en ohållbar överkonsumtion. Det som byggs är främst dyra bostadsrätter i redan tätbebyggda, centrala lägen, i stället för billiga hyresrätter. Användningen av energi i bostäder och lokaler står för av totala energianvändning och det är bråttom att minska den. Vi eftersträvar levande miljöer där varje stads- eller kommundel erbjuder det mesta vi behöver i våra liv. Olika typer av bostäder, arbetsplatser, tillgång till offentlig service som barnomsorg, skola, fritids, vårdcentraler, äldreboende, kommunala förvaltningar. Men också dagligvaruhandel, kollektivtrafik, icke-kommersiella möteslokaler och grönområden. Kompakt, men med närhet till natur och utan att det kräver att man har tillgång till bil. Bostadsområden måste byggas utifrån ambitionen om goda livsvillkor där man tar hänsyn till ljusinsläpp, bullernivåer och andra faktorer för människors hälsa och välmående. För en levande stad är det avgörande att nybyggnation och förtätning sker utifrån hela befolkningens behov. Människors möjligheter att bo och röra sig i hela staden får inte begränsas. Vi vill se ett ökat medborgarinflytande där människor är med i hela processen av att bygga sin stad, från idéer och planering till genomförande och nyttjande. Med en feministisk stadsplanering kan städerna göras tillgängliga för fler. Vi vill skapa förutsättningar för fler gemensamhetsutrymmen, fria och öppna mötesplatser där människor själva kan välja innehåll på verksamhet. Vi menar att fler ytor för spontanidrott och upplysta motionsstråk, men också mötesplatser för kultur och hantverk berikar staden såväl som människors liv. 3.1 Markpolitik för inkludering Ett av kommunernas viktigaste verktyg för ett offensivt bostadsbyggande är markpolitiken. Utan en genomtänkt och långsiktig sådan är det svårt att bedriva en progressiv bostadsbyggnadspolitik till allmänhetens gagn. Markpolitiken sätter i hög grad ramar för hur bostadsbyggandet kan bedrivas och för bostadspolitikens effektivitet. En förutsättning för att genomföra viktiga samhällsbyggnadsåtgärder är att kommunen också äger exploaterbar mark. I kommuner som blir beroende av enskilda markägares goda vilja att planlägga och därefter bygga riskerar bostadsbyggandet att bli ojämnt, oberäkneligt och otillräckligt. Kommunernas möjlighet att förvärva attraktiv byggmark har dock minskat efter att den borgerliga regeringen avskaffade förköpslagen . Förköpslagen innebar att kommunen hade förköpsrätt till en fastighet vid en överlåtelse som uppfyllde de kriterier som lagen uppställde. Lagen var ett viktigt redskap för kommunernas fysiska planering, tätbebyggelseutveckling och ett stöd för fler exploateringsavtal. I motionen Bra bostäder åt alla (2017/18:2344) ställer vi därför krav på att en ny förköpslag ska införas. Dagens bostadsbrist driver upp priserna på mark. Detta har fått till följd att byggherrar som av kommunen har fått tillgång till planlagd mark i syfte att bygga på den, låter bli att bygga eftersom man förväntar sig fortsatt stigande markpriser och högre avkastning på sin investering längre fram. Detta har bl.a. bekräftats av granskning 2016. Enligt granskningen, som omfattade omkring 25 000 bostäder i lägenhetshus som byggdes klart , är detta en viktig anledning till att det byggs för lite och för sakta (DN ). Att hålla på mark på det här sättet innebär att byggbar mark inte blir bebyggd trots att det finns ett stort behov. kan inte acceptera en ordning där byggherrarnas fördröjande vinstupplägg tillåts styra bostadsutbudet som det råder bostadsbrist i stora delar av landet. För att komma till rätta med detta problem har tidigare lagt fram förslag till om att kommunerna bör ges ökade möjligheter att återta en byggherres markanvisning i syfte att få tillgång till byggbar mark (motion 2015/16:373). Det är därför mycket positivt att vi och regeringen har kommit överens om att kommunerna bör ges utökade möjligheter att sätta press på byggherrar som håller på färdigplanerad mark. tillsattes Nooshi Dadgostar, riksdagsledamot för , som särskild utredare för att säkerställa att befintliga byggrätter i landets kommuner tas i anspråk och bebyggs (dir 2017:74). Utredningen ska presenteras . Vi förutsätter att regeringen därefter kommer att vidta åtgärder i enlighet med utredningens uppdrag. ser det som centralt att från statligt håll stödja kommuner att bedriva en långsiktigt hållbar markpolitik som främjar socioekonomisk inkludering, i stället för att som ofta styras av mer kortsiktiga ekonomiska behov. Det finns sannolikt både ett behov av kunskapsmässiga och rent ekonomiska resurser för att bryta den dominerande kortsiktigheten i den svenska markpolitiken och för att möjliggöra ett mer strategiskt arbete med nyttjandet av offentligt ägd mark. Regeringen bör därför utreda lämpliga åtgärder för att stödja kommunernas arbete med en mer långsiktigt hållbar markpolitik i syfte att bryta bostadssegregationen. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 4 Planera för människor, inte för marknaden 4.1 Miljö och hälsa går trenden mot att bygga allt tätare och mindre. För att få ned bostadspriserna minskas antalet kvadratmetrar, och fler lägenheter ska pressas in på mindre yta. menar att små lägenheter är ett viktigt inslag i bostadsbeståndet och har aktivt arbetat för fler små hyresrätter som människor har råd med. får inte mindre ytor bli lösningen på skenande bostadspriser. Vinstmaximering och den akuta bostadsbristen skapar en ny typ av trångboddhet där jakten på kvadratmetrar blir viktigare än människors välmående. En god boendestandard är en viktig faktor för människors välmående. Exempelvis är ett bra ljusinsläpp högt värderat för att man ska trivas och må bra i sin bostad. På samma sätt kan höga bullernivåer eller dålig inomhusluft påverka människors livskvalitet på lång sikt. Avskildhet från biltrafik gör att föräldrar vågar släppa ut sina barn att leka på gården, och närhet till grönområden skapar förutsättningar för friluftsliv och ökad hälsa. När nya bostadsområden byggs eller gamla områden renoveras är det viktigt att en god standard bibehålls. Människor ska inte tvingas göra avkall på viktiga hälsofaktorer för att få någonstans att bo. värnar en schysst boendestandard för alla, inte bara för dem som har råd att betala extra för havsutsikt eller en diskbänk i marmor. Att bygga kollektivtrafiknära och binda samman stadsdelar kan vara ett sätt att både bygga mer och att kunna göra det med hållbarare resmönster samt till en god standard för alla. 4.2 Ett statligt byggbolag Att fyra byggjättar kontrollerar bostadsmarknaden innebär inte bara svårigheter för mindre aktörer. Genom höga vinstmarginaler på pressas både bostadspriser och hyror uppåt. Flera aktörer, däribland , har uttryckt en oro för att det inte bara påverkar bostadsbyggandet, utan också samhällsbyggandet i stort och i förlängningen svensk konkurrenskraft. Det är tydligt att det behövs åtgärder för att sätta tryck på byggbolagen att öka produktiviteten. vill se ett statligt byggbolag med uppgift att bygga lägenheter, främst hyresrätter, som alla ska ha råd att efterfråga. Bolaget ska vara affärsdrivande men ha måttliga avkastningskrav. Ett statligt byggbolag skulle både ge en bättre möjlighet till politisk styrning och säkra långsiktigheten i samhällsbyggandet. styr konjunkturen byggandet, men en statlig aktör skulle kunna säkerställa en jämnare byggtakt, vilket i förlängningen är positivt även för andra inom byggbranschen. Ett statligt byggbolag kan också ta regionala hänsyn och agera på ett sätt som gynnar hela landet. Det skulle t.ex. kunna satsa på områden som andra byggbolag bedömer som riskabla, exempelvis mindre landsbygdskommuner. I vår motion Bra bostäder åt alla (2017/18:2344) ställer vi därför krav på att utreda hur ett statligt byggbolag med uppgift att bygga lägenheter, främst hyresrätter, som alla ska ha råd att efterfråga ska kunna upprättas. En jämlik stad måste vara en ekologiskt hållbar sådan. Det innebär exempelvis att vi bygger bort bostadsbristen, men också att vi sparar städernas gröna ytor. Parker och grönområden ger inte bara ytor för rekreation som bidrar till psykologiskt välbefinnande – de fyller också en viktig funktion i de ekosystemen. De renar luft och dagvatten, förhindrar översvämningar vid skyfall samt kyler ned staden under värmeböljor, vilket hjälper till att motverka effekterna av allt varmare somrar. De erbjuder en allmän yta utan inträde eller motkrav i form av förväntad konsumtion där man fortfarande kan aktivera sig och mötas oavsett ekonomi. Detta gäller även strandlinjerna som genom undantag i strandskyddet exploateras för bostadsrätter i mångmiljonklassen. Prioriteringen bör vara att i första hand bygga på redan hårdgjord mark. Överdäckade vägar, liksom avsmalnade vägar med mindre trafik och färre parkeringsplatser, ger utrymme för ny bebyggelse i centrala lägen som det ökar framkomligheten i staden för gång- och cykeltrafikanter och förbättrar områden som är utsatta för oväsen och avgaser. Stadsdelar som är mer glest befolkade med stora s.k. villamattor kan förtätas och ge utrymme för blandad bebyggelse med hyresrätter samt ökad service. Detta ger även underlag för utbyggd kollektivtrafik och ökad lokal gemenskap. En stad planerad för bilar ger en gles och bullrig miljö med separerade stadsdelar. Dessutom genererar det negativa konsekvenser för både miljön och människors hälsa. Transportsektorn står för en tredjedel av våra utsläpp av växthusgaser, varav den helt dominerande delen kommer från vägtrafiken. Personbilstrafiken har ökat som en allt större del av befolkningen i bor i städer. Biltrafiken leder inte bara till klimatförändring utan även till lokala miljöproblem som buller, avgaser och partiklar. Inom samhällsplaneringen finns stora möjligheter att minska transportsektorns miljö- och energipåverkan. Exempelvis finns fortfarande en otidsenlig parkeringsnorm som anger att parkeringsplatser måste byggas till alla nya bostäder. Trafikplaneringen måste ta sin början i att skapa ett hållbart samhälle som är tillgängligt för alla, men som reducerar så mycket som möjligt av onödiga resor och transporter. En sådan utveckling gynnar både miljö och klimat och minskar energiförbrukningen. Transportsnål samhällsplanering innebär att bebyggelse förtätas och redan exploaterad mark tas i anspråk för att få ett mer transporteffektivt och därmed energisnålare samhälle. En sådan planering skapar större förutsättningar för att fler ska kunna gå, cykla eller åka kollektivt och minskar utrymmet för resor med bil i våra städer. Alternativen till resor med bil och transporter med lastbil måste stärkas genom styrmedel både i samhällsplanering och inom transportsystemet. En stor del av utmaningen består i att utveckla våra städer, som tidigare planerats utifrån bilismen, till en modern bebyggelse med större möjligheter till transporter med låga utsläpp. Långa pendlingsresor skapar stor stress. Alla delar av staden bör därför ha kärnor med bostäder, arbetsplatser, dagligvaruhandel, kollektivtrafikanslutning och offentlig service av god kvalitet. Detta är i hög grad en fråga om trafiksnål samhällsplanering. Genom att samhällsservicen återförs till den offentliga sektorn och genom att vård och skola baseras på närhetsprincipen minskar transportbehovet ytterligare. Den kommande planeringen för transportinfrastrukturen –2029 har stor betydelse för utsläpp av växthusgaser från våra inrikes transporter. anser att det finns stora samhällsvinster med att förena kommande investeringar och åtgärder med ett antal styrmedel för en transportsnål samhällsplanering. De s.k. stadsmiljöavtalen är t.ex. ett lämpligt sätt för staten att medfinansiera åtgärder för hållbara stadsmiljöer och hållbart resande. Vi menar dock att stadsmiljöavtalen kan utvecklas ytterligare, t.ex. genom åtgärder för gång samt för samordnade varutransporter. Stadsmiljöavtalen bör även utgå från ett tydligt nationellt stadsmiljömål om minskad biltrafik och ökad tillgänglighet för kollektivtrafik, gång och cykel. Ett etappmål inom miljökvalitetsmålet God bebyggd miljö bör antas med målsättning att minska biltrafiken och öka tillgängligheten för kollektivtrafik, cykel och gång. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. finns det inte några krav på att den som bygger nya bostads- eller företagsområden ska redovisa vilka transportbehov som uppkommer efter att byggnationen är slutförd. har föreslagit att kommunerna ska ges möjlighet att ställa krav på transportplaner för att få mer hållbara resor och transporter. Gröna res- och transportplaner innebär att t.ex. arbetsgivare, byggherrar och fastighetsägare tar ett helhetsgrepp om att resandet och godsleveranserna till och från den egna verksamheten ska bli mer hållbara. Det har både i och internationellt visat sig vara ett sätt att minska bil- och lastbilstrafiken till och från en verksamhet. Utvärderingar av införda gröna resplaner visar på goda effekter i form av exempelvis minskat bilresande och friskare personal. Transportsnåla lösningar gynnar också dem som inte har tillgång till bil. I Strategisk plan för omställning av transportsektorn till fossilfrihet (2017), som ett stort antal myndigheter tagit fram på regeringens uppdrag, föreslås att möjligheten om en lagstadgad rätt för kommuner att införa krav på gröna res- och transportplaner utreds. Regeringen har i budgetpropositionen aviserat en sådan översyn. Men då man varken kommit med något konkret förslag på området eller meddelat någon sådan skrivelse eller proposition ser vi behov av att gör ett tillkännagivande i frågan så att det inte riskerar att skjutas upp ytterligare. I vår motion Ökad cykeltrafik för miljö och hälsa (2017/18:2340) ställer vi därför krav på att regeringen ska återkomma med förslag på lagstadgad rätt för kommuner att införa krav på gröna res- och transportplaner vid nyetableringar och större ombyggnationer. Regeringen bör genomföra en översyn av lämpliga styrmedel, inkluderande stadsmiljöavtalet och slopad parkeringsnorm, för att stimulera samhällsplanering som minskar bilberoendet. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. När biltrafiken ersätts med kollektivt resande frigörs nya ytor, och gåendemiljöerna förbättras genom att bilarnas buller och avgaser minskar. Stadsbilden förändras helt när bilvägar som ofta utgör långa barriärer för gående kan korsas. Trafiksäkerheten för barn och unga blir bättre. Parkeringsplatser vid bostäder, köpcentra och arbetsplatser kan bli torg eller tomtmark för bostäder, arbetsplatser och service. För vidare läsning, se vår motion Transportsnål samhällsplanering (2016/17:1986). 4.4 Fysisk tillgänglighet för alla Staden tillhör alla som bor i den, och varje stadsdel bör ge utrymme för hela stadens befolkning. Det finns gott om exempel på att planering och design används för att exkludera vissa människor från delar av staden. Det kan handla om att prioritera kommersiella mötesplatser framför offentliga utrymmen som alla har tillgång till. Eller om tydligt fysiska avgränsningar som s.k. gated communities eller åtgärder som syftar till att försvåra närvaron för t.ex. hemlösa. Det tydligaste exemplet på exkluderande design är när kommuner och privata aktörer bygger bort möjligheten för vissa typer av människor att vistas på en plats. Det kan handla om bänkar som lutar, om spikar på ytor som annars hade gått att sitta på eller om höga ljud som ska hålla ungdomar borta från centrum. Huruvida en plats kan anses vara fysiskt tillgänglig varierar också från person till person. Upplever man en fysisk funktionsnedsättning kan staden te sig betydligt mindre tillgänglig än annars. Bristande tillgänglighet räknas som diskriminering. Det är en bra princip som står bakom. FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning innebär att alla människor ska ha rätt till delaktighet och tillgänglighet. Myndigheten för delaktighet följer upp kommunernas fysiska tillgänglighet. Det är alldeles för få kommuner som uppnår kraven och huruvida man arbetar aktivt med tillgänglighetsfrågor varierar stort över landet. Även om nio av tio kommuner har rutiner för hur fysisk tillgänglighet ska beaktas i någon del av plan- och bygglovsprocesser är det alltför sällan som perspektivet genomsyrar hela arbetet. Det är t.ex. av kommunerna som har rutiner för hur detta ska ske i förhållande till översiktsplaner. För att möta den demografiska utvecklingen med allt fler äldre är det viktigt att man inte redan vid planeringen av nya områden bygger in kommande tillgänglighetsproblem. Kommunerna bör åläggas att utarbeta rutiner för hur tillgänglighet ska beaktas i arbetet med detalj- och översiktsplaner. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Se även vår motion Rättigheter för människor med funktionsnedsättning (2017/18:2942). 4.5 Upprustning utan gentrifiering Det är positivt att det pågår en fysisk upprustning av städernas arbetarstadsdelar. Fastigheterna och stadsmiljön i storskaliga miljonprogramsområden är i behov av renovering och förnyelse, vilket är en av pusselbitarna på vägen mot en jämlik stad. Men upprustning sker på ett synnerligen oansvarigt sätt av en rad fastighetsägare som förefaller vara mer intresserade av att höja hyror än att förbättra lägenheternas standard. Den pågående gentrifieringsprocessen, dvs. den sociala exkludering som inträffar när hyresgäster drabbas av ofrivillig omplacering p.g.a. hyreshöjningar, som drabbar många av större städer innebär att människor med lägre inkomster trängs allt längre ut från stadskärnor. Lägenheter i närförorter som tidigare betraktades som typiska arbetarstadsdelar rustas upp och säljs till betydligt högre priser. Människor som tidigare bott i området får plötsligt svårt att stanna kvar. har vi en situation där renoveringar och ombyggnationer av bostäder å ena sidan knappt alls blir av och å andra sidan kan innebära orimligt stora hyreshöjningar. I flera uppmärksammade fall har hyran stigit . Med så höga hyreshöjningar är det många som helt enkelt inte har råd att bo kvar. Därmed är hyresgästens besittningsskydd i praktiken hotat. Bostadsbristen gör dessutom att det på många håll i landet inte finns några lediga lägenheter att flytta till för den som kan bo kvar. Det är dock möjligt att rusta upp med rimliga hyresjusteringar utan att människor tvingas flytta från området. Många renoveringar är nödvändiga och särskilt i de fall då det löpande underhållet brustit. Men renoveringarna måste ske med social hållbarhet i åtanke. Det är avgörande att hyresgästerna får ta del av planeringen redan i ett tidigt skede och har möjlighet att påverka. har villaägare och de som äger en bostadsrätt möjlighet att använda kostsamma subventioner för att renovera sin bostad. Motsvarande ROT-avdrag gäller inte för boende i hyresrätt. Det är ett ojämlikt förhållande där de som bor i hyresrätt i praktiken betalar för villaägares möjlighet att kakla om badrummet via skatten. har länge drivit frågan om att införa ett upprustningsstöd riktat till hyresrätter. Det är därför mycket positivt att vi tidigare har kommit överens med regeringen om att äldre hyresrätter ska få statligt stöd för att moderniseras på ett socialt och miljömässigt hållbart sätt som innebär att hyreshöjningen begränsas efter renoveringen.