mot · H5022962 · 2017-10-05 00:00:00 — ställer sig bakom det som anförs i motionen om att de lokala sparbankernas villkor bör förbättras och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att en CDFI-plattform bör etableras och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att underlätta införandet av lokala och regionala valutor och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att bör återfå huvudansvaret för penningutgivningen och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att när så är möjligt nationellt bör beskatta, eller på andra sätt motverka, kortsiktig spekulation med riskfyllda finansiella instrument och när så inte är möjligt bör agera för detta på europeisk och global nivå, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om den svenska banksektorn i syfte att separera affärsbanker från investmentbanker samt begränsa den statliga bankgarantin till de förra och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att diversifiera banksystem på lokal, regional och statlig nivå så att en högre andel av bankerna blir offentligt och kooperativt ägda, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att banker i ska åläggas att hantera kontanter som garanterar en rimlig servicenivå, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att bör återdemokratiseras genom att dess självständighet ersätts med en tydligare politisk styrning och kontroll av att de politiska målen nås, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att låta utreda hur staten, för att påskynda de stora infrastrukturinvesteringar som klimatomställningen kräver, i högre grad skulle kunna låna av sig själv via , och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att införa en statlig investeringsbudget och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att AP-fonderna bör ges direktiv att utöva ett aktivt ägarskap i syfte att uppnå en ekologiskt, socialt och ekonomiskt hållbar utveckling snarare än kortsiktig lönsamhet, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att AP-fonderna bör ges tydligare direktiv att delta i nomineringskommittéer och bolagsstyrelser med syfte att nå hållbarhetsmålen, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att AP-fonderna bör ges direktiv att investera i fonder för lokal och regional utveckling och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att kompetensen i AP-fondernas styrelser, och i bolagsstyrelser där AP-fonderna är representerade, bör breddas till att omfatta även ekologisk och social kompetens och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att premiepensionssystemet bör avvecklas, och att pengarna bör överföras till en offentlig grön investeringsfond där utbetalningarna kommer från avkastningen från reala investeringar i stället för spekulation, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att skyndsamt låta utreda en ny företagsform som uttryckligen syftar till att skapa nytta för alla berörda intressenter, inte bara aktieägarna, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att låta utreda hur upphandlingsregler och skattelagstiftning kan utformas för att gynna en sådan ny företagsform som nämns i föregående förslagspunkt, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att upprätta ett nationellt centrum för solidarisk ekonomi och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att stimulera helt eller delvis medarbetarägda företag och utreda vad som skulle krävas för att få till stånd ett ESOP-liknande system i , och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att koldioxidskatten kontinuerligt bör höjas, i den takt som krävs för att ska ta sitt globala klimatansvar, och att en del av skatteintäkterna jämnt fördelade bör gå tillbaka till alla invånare i vårt land medan resten bör gå till klimatinvesteringar, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om en kartläggning av våra gemensamma tillgångar, hur var och en av dem bäst förvaltas på ett långsiktigt hållbart sätt, vilka uttag och vilken användning som kan tillåtas inom ramen för bevarande och hur eventuell avkastning fördelas på ett rättvist sätt, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om återinförande av kronoandelsinstitutet, eller liknande, samt mekanismer som försäkrar att gruvbolag betalar för de miljöskador de orsakat, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att uppmuntra kommuner att hyra ut mark och ta ut marknadsmässig tomträttsavgäld i stället för att sälja marken för exploatering och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att investeringar i högre grad ska finansieras med markarrenden på marknadsmässig nivå och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utreda möjligheten att ge kommuner möjlighet att justera den kommunala fastighetsavgiften så att den helt eller delvis består av markvärdesskatt och lägga den på en nivå som är hög nog att motverka spekulation och bubblor, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att ta fram en handlingsplan för ekonomisk jämlikhet och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att ta fram lagförslag om ett återinförande av arvsskatt, eventuellt kompletterad med en återinförd gåvoskatt, och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att ta fram lagförslag om ett återinförande av förmögenhetsskatt och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att fasa ut ränteavdragen och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att avskaffa RUT- och ROT-avdragen och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att se över bolagsskatten och tillkännager detta för regeringen. Vi lever i av sammanfallande kriser. Det ekonomiska systemet måste ändras i grunden om vi ska kunna hejda klimatförändringarna och därtill få stopp på den skenande ojämlikhet som hotar att spränga våra samhällen till särhällen. Många hänger sig åt önsketänkande som att ”grön kapitalism” ska åstadkomma en ”hållbar tillväxt”. Dagens konkurrensekonomi är, emellertid, oförenlig med en hållbar utveckling då den bygger på att företagen måste växa för att överleva i den globala konkurrensen och evig tillväxt är en omöjlighet på en begränsad planet. En omställning till en solidarisk samverkansekonomi är möjlig, önskvärd och nödvändig. Decentraliserad kreditgivning, nya och mer demokratiska bolagsformer och ett reglerat och stabilt bankväsende som överlever utan ständig tillväxt är viktiga ingredienser i en sådan omställning. Även nya skattebaser behövs. Dagens globaliserade kapitalism hotar inte bara miljön och demokratin utan även marknadsekonomin. Många branscher kännetecknas av höga marknadsbarriärer och det är svårt för nya företag att utmana de etablerade företagens oligopol. Världsekonomin domineras alltmer av ett antal megakoncerner och över hälften av världshandeln sker inte längre mellan olika företag utan mellan olika enheter inom en och samma koncern. Denna internhandel utgör ingen fri marknad utan priserna sätts här ofta på administrativ väg av olika styrelser, inte helt olik det slags handel som ägde rum mellan skilda enheter av de statliga jätteföretagen i . Beteckningen blå planekonomi har ibland använts för att beskriva den här utvecklingen. Så länge demokratin inskränks till den politiska sfären blir dess förmåga att forma samhällsutvecklingen relativt begränsad, då det är i den ekonomiska sfären som alltmer av den verkliga makten finns . Medan politisk makt, i en demokrati, fördelas enligt principen en valsedel en röst så fördelas ekonomisk makt enligt principen en sedel en röst. Världens åtta rikaste personer äger lika mycket som den fattigaste halvan av mänskligheten och sällan sammanfaller dessa båda gruppers intressen. Saudiska oljeshejker, ryska oljeoligarker och amerikanska frackingmiljardärer vill fortsätta att tjäna pengar på oljefält och gasfyndigheter, trots att detta driver på klimatförändringar som förvärrar fattiga människors utsatthet. I det längre perspektivet hotas vi alla av fossilföretagens brist på samhällsansvar, fyra femtedelar av världens kända fossilreserver skulle behöva ligga kvar under jord för att vi ska ha en chans att klara 1,5-graders-målet. Särintressen står här mot allmänintresset. Samma sak gäller i finansbranschen där egenintresset hos en begränsad skara finansjonglörer driver på en för alla andra skadlig spekulationsekonomi, som dränerar den reala ekonomin på resurser. Demokratin, alltså allmänintresset, behöver besitta tillräcklig ekonomisk makt för att kunna agera självständigt gentemot resursstarka särintressen. Lobbying, dolt partistöd och svängdörrar mellan politik och näringsliv urholkar demokratins förmåga att stå upp för allmänintresset. Med smärtsam tydlighet åskådliggörs detta i en rapport från IMF, internationella valutafonden, som upplyser om att världens regeringar sammantaget satsar runt på fossilsubventioner, om kostnader för hälsovård och skador på miljön räknas in (Working paper 15/105, IMF). Att på detta sätt det ohållbara istället för det hållbara – fossilt istället för förnybart – subventioneras, är en följd av att mäktiga särintressen väger tyngre än allmänintresset. I en framtida balansekonomi, som inte bygger på ständig expansion, blir rättvis fördelning av resurser av stor vikt. En kraftfull fördelningspolitik blir bara möjlig om den politiska sfären lyckas bryta sin underordning under den ekonomiska sfären. Ekonomisk demokrati fanns heller inte i de statssocialistiska länderna i det . Den officiella propagandan hävdade förvisso att alla produktionsmedel ägdes gemensamt av folket. I praktiken innehades all politisk och ekonomisk makt i dessa enpartistater av korrumperade partieliter som med starkt repressiva metoder slog vakt om sin maktställning. Gapet mellan makteliten och resten av befolkningen var avgrundsdjup och frånvaron av oberoende medier medförde att problem, såsom den allvarliga miljöförstöringen, sällan blev föremål för offentlig debatt och, än mindre, åtgärdades. Globalkapitalism och statssocialism, blå och röd planekonomi, är lyckligtvis inte de enda ekonomiska system som står oss till buds. En solidarisk ekonomi i balans med naturen öppnar en väg ut ur dagens återvändsgränder. Det finns mycket vi kan göra för att stegvis och med fredliga medel vrida utvecklingen åt rätt håll. Erfarenheten visar att våldsamma revolutioner sällan infriar sina löften och att slutresultatet ofta skrumpnat till att enskilda makthavare bytts ut snarare än att grundläggande maktrelationer mellan styrande och styrda förändrats. Maktkoncentration har, sammanfattningsvis, lett katastrofalt fel både när marknaden dominerat över politiken och tvärtom. Decentralisering av makt, politisk som ekonomisk, är en grön grundtanke. Hur ska detta konkret gå till? Här följer några förslag som skulle kunna få betydelse. Framställningen gör inte anspråk på fullständighet och sådant som nya välfärdsmått, delandets ekonomi och cirkulär ekonomi tas inte upp här då dessa företeelser belysts i många andra sammanhang och i växande grad bejakas även av etablerade institutioner som . Ett nationellt centrum för en solidarisk ekonomi inom naturens ramar behöver inrättas. Detta skulle få i uppgift att inhämta information om efterföljansvärda exempel i omvärlden, men också att självständigt utveckla egna konkreta modeller och att stödja pilotprojekt. Detta bör ge regeringen tillkänna. Ett välfungerande kreditväsende utgör en central samhällsfunktion. Utan kreditförsörjning skulle många goda företagsidéer aldrig ha kunnat förverkligas och lånefinansiering gör det möjligt att upprätthålla vital offentlig verksamhet också under lågkonjunkturer. Banker och kreditinstitut har, emellertid, alltmer kommit att fjärma sig från den reala ekonomin, den som handlar om att ta emot sparares insättningar och låna ut dessa till investeringar, och istället har en alltmer vildvuxen spekulationsekonomi växt fram där handel med derivat och andra finansiella instrument hamnat i fokus. Finanskrisen har inte lett till den återreglering av finanssektorn som många hade hoppats på. MP ställer sig bakom att den statliga bankgarantin enbart borde omfatta egentlig bankverksamhet, in- och utlåning till den reala ekonomin, och inte derivathandel och annan spekulativ verksamhet. En sådan lagstiftning infördes i efter börskraschen 1929 och mycket talar för att avvecklingen av denna lag bäddade för finanskrisen . Därför bör införa en lag som separerar affärsbanker från investmentbanker samt begränsa den statliga bankgarantin till de förra. Detta bör ge regeringen tillkänna. Vidare bör när så är möjligt nationellt beskatta, eller på andra sätt motverka, kortsiktig spekulation med riskfyllda finansiella instrument och när så inte är möjligt agera för detta på europeisk och global nivå. Detta bör ge regeringen tillkänna. I domineras kreditmarknaden av ett fåtal storbanker, som samtliga har formen av börsnoterade aktiebolag. I skarp kontrast till denna finansiella monokultur finns på många håll i omvärlden en betydande kooperativ banksektor och därtill en mångfald av lokalt förankrade banker och kreditinstitut samt i några länder även offentligt ägda banker inriktade på infrastrukturinvesteringar. Det finns all anledning att även i vårt land befrämja en mer diversifierad kreditmarknad och stimulera framväxten av olika slags banker för att tillgodose behov som dagens storbanker endast täcker bristfälligt – det må handla om bättre kreditförsörjning av småföretag utanför storstadsregionerna eller riskkapital till gröna innovatörer. Därför bör åtgärder vidtas för att diversifiera banksystem på lokal, regional och statlig nivå så att en högre andel av bankerna blir offentligt och kooperativt ägda. Detta bör ge regeringen tillkänna. För att förenkla för privatpersoner och småföretag ska bankerna åläggas att hantera kontanter som garanterar alla en rimlig servicenivå. Detta bör ge regeringen tillkänna. I är drygt 100 miljoner av landets 325 miljoner invånare medlemmar i credit unions, ett slags kooperativa banker. Dessa kreditinstitutioner har vanligen en utpräglat lokal förankring och benämns då community banks, till vilka även åtskilliga mindre privata banker brukar räknas. Flertalet av dessa banker har klarat finanskrisen avsevärt bättre än storbankerna på . I ekonomiskt eftersatta områden, med svag närvaro av traditionella banker, har både i och etablerats en form av kreditinstitut benämnd CDFI (). Dessa är speciellt inriktade på långivning – och ekonomisk rådgivning – till personer och mindre företag som har svårt att få lån av det konventionella bankväsendet. Det amerikanska har upprättat en speciell CDFI-fond som kapitalförsörjer det dryga tusental CDFI:er som finns runtom i , och privata aktörer som investerar i dessa speciella kreditinstitut erhåller skattelättnader. I är det i hög grad CDFI:er som kreditförsörjer , en ny typ av lokala företag vars överskott i allt väsentligt återinvesteras i verksamheten och som inte kan köpas upp av konventionella aktiebolag. Även i skulle en CDFI-plattform kunna göra nytta. Därför bör det utredas hur en sådan kan upprättas. Detta bör ge regeringen tillkänna. Det sextiotal fristående sparbanker som finns kvar i kan sägas utgöra en sorts lokala offentliga kreditinstitut, där kommunfullmäktige utser hälften av de så kallade huvudmännen. Den lokala och regionala ekonomin utgör investeringsfokus för dessa banker, och överskott används främst till att stärka bankens likviditet medan en mindre del går tillbaka till bygden i form av bland annat stöd till föreningslivet. Dessa lokala sparbanker har agerat ansvarsfullt och klarat sig väl när storbanker råkat i kris. De regler och kontrollsystem som införts för att hejda storbankernas riskabla beteende riskerar att sätta käppar i hjulet för sparbankerna. Det är viktigt att regelverket tar hänsyn till de olika bankernas förutsättningar. En bättre kreditförsörjning av den lokala ekonomin har också en tydlig jämställdhetsaspekt då denna inte är lika mansdominerad som storföretagssfären. Det är därför angeläget att de lokala sparbankernas villkor förbättras. Detta bör ge regeringen tillkänna. Lokala och regionala valutor På många håll i världen – såväl i rika som fattiga länder – förekommer lokala valutor parallellt med de nationella. Dessa går bara att använda inom ett geografiskt avgränsat område och ”läcker” därför inte ut i den stora globala ekonomin utan måste konsumeras i lokalsamhället och gynnar på så vis det lokala näringslivet. När en lokal valuta inte endast går att använda i det omedelbara lokalsamhället utan även i angränsande områden, så benämns den ibland regional valuta och i bland annat har flera sådana valutor vuxit fram och i några fall har lokala banker aktivt stött framväxten av dessa. Även i behöver lokala och regionala ekonomier stärkas. Därför bör införandet av lokala och regionala valutor uppmuntras och om så behövs underlättas. Detta bör ge regeringen tillkänna. Företag i en region kan gå samman och garantera varandras lån, vilket förbättrar lånevillkoren och gör att banker vågar låna ut pengar också till sådana företag som annars skulle ha nekats krediter. är kreditgarantitätaste region och detta anses verksamt ha bidragit till traktens blomstrande småföretagsamhet. En ekonomi som i betydande grad drivs av samverkanskraft, istället för ensidig fokusering på konkurrenskraft, skapar förutsättningar för ett samhälle bortom dagens hierarkiska och patriarkala ordning. Statliga banker spelar en viktig roll i många länder. Några exempel är de statliga bankerna i och . Historiskt intressant är () som finansierade president program för att mildra effekterna av den djupa ekonomiska kris som följde på börskraschen 1929. Till skillnad från hur den amerikanska , Federal Reserve, agerade under finanskrisen så såg inte RFC som sin främsta uppgift att rädda och kreditförsörja privatbankerna utan gav lån direkt till småföretagare och andra av den reala ekonomins aktörer runtom i . RFC gav även lån till stora infrastrukturprojekt, som återbetalades genom de intäkter som de färdiga projekten gav upphov till och sålunda inte belastade statskassan. Även på delstatsnivå i finns ett intressant exempel: Bank of (BND). Denna bank ägs av delstaten och grundades , som en följd av att delstatens lantbrukare hade svårt att få lån från etablerade storbanker. Banken samarbetar nära med lokala banker i och kreditförsörjer dessa med lågräntelån. I förhållande till folkmängden har delstaten flest community banks i hela , något som bidragit till ett vitalt lokalt näringsliv och en arbetslöshet långt under rikssnittet. Vid större infrastrukturprojekt lånar delstaten av sin egen bank, BND, och räntekostnaderna går på så vis tillbaka till statskassan, vilket påtagligt sänker totalkostnaden för omfattande projekt och bidrar till North Dakotas starka statsfinanser. BND är fokuserad på den reala ekonomin och ägnar sig inte åt handel med derivat och andra finansiella instrument och har därför gått relativt oskadd genom finanskrisen – ja, med undantag har banken gått med överskott under sin nu snart hundraåriga existens; en del av överskottet betalas in till delstatens finansministerium och resten stärker bankens likviditet. är den enda av delstater som håller sig med en egen offentligt ägd bank, men efter finanskrisen växer intresset i många andra delstater för att etablera liknande banker. I är en tredjedel av bankerna offentligt ägda, en tredjedel är kooperativa och en tredjedel privata. Landets tredje största bank är Kreditanstalt für Wiederaufbau (KfW), som grundades för att bidra till återuppbyggnaden efter och som till ägs av den tyska staten, medan delstaterna äger resten. Bankens utlåning lånas upp till på gängse kapitalmarknader, men då detta huvudsakligen sker genom utgivning av obligationer som garanteras av staten så åtnjuter KfW goda lånevillkor. Detta i kombination med att banken inte behöver göra utdelningar till privata aktieägare, samt är undantagen från bolagsskatt, gör att den kan tillhandahålla lån till lägre ränta än privata banker. Den får emellertid inte konkurrera med dessa utan har en kompletterande funktion i lägen där privat kapital inte går att mobilisera i tillräcklig grad. av bankens investeringar har gått till klimat- och miljöinvesteringar och lån till kommunala energibolag som vill satsa på energieffektivisering och förnybar energi har getts hög prioritet. På regional nivå finns Landesbanken, som ägs av förbundsländerna, alltså de tyska delstaterna, och på lokal nivå spelar sparbanker, Sparkassen, en betydande roll. Det är ofta svårt att mobilisera privat kapital till investeringar i omogna gröna teknologier såsom, exempelvis, vågkraft. Det som kan ge stora samhällsekonomiska vinster kan i ett kortare perspektiv te sig företagsekonomiskt riskfyllt, men om offentliga medel investeras initialt så vågar ofta privat kapital följa efter. etablerade 2012 en statlig grön investeringsbank, , med två uppgifter: att generera vinst och att minska utsläpp av växthusgaser. Staten försåg banken med ett grundkapital på . Dessa offentliga medel skapade en hävstångseffekt och attraherade privat kapital till investeringar i förnybar energi, energieffektivisering, avfallshantering och annan grön infrastruktur. En väl kapitaliserad grön investeringsbank behövs också i , för att få fart på innovation och företagande i gröna branscher. Detta bör ge regeringen tillkänna. Offentligt ägda banker på statlig, regional och rentav nivå skulle kunna spela en betydelsefull roll i , så som redan sker på många håll i omvärlden. Dessa skulle kunna väsentligt höja investeringsvolymerna i hållbara transporter, förnybar energi, energieffektiva bostäder och annan grön infrastruktur. Nuvarande oligopol, bestående av ett fåtal privata storbanker, förminskar framtid och riskerar att ytterligare förvärra dagens svåra regionala och sociala obalanser. första decennier gav privata banker ut sedlar i en rad länder, vilket skapade ett tilltagande kaos på penningmarknaden. Vid århundradets mitt infördes i land efter land lagstiftning som gav monopol på att trycka sedlar. har alltjämt Riksbank, och motsvarande institutioner i andra länder och valutaområden, monopol på utgivningen av mynt och sedlar, men då dessa bara omfattar av den totala penningmängden i en modern ekonomi så har i praktiken privata banker och kreditinstitut återtagit makten över penningutgivningen, då dessa endast behöver uppfylla krav på begränsad reservkapitaltäckning när de beviljar lån. Den som har makt över kreditflödena i ett samhälle bestämmer i hög grad vilka idéer som får möjlighet att förverkligas och vilka typer av företag som får chans att växa och har på så vis ett avgörande inflytande över hela samhällsutvecklingen. Är det rimligt – eller förenligt med de bärande principerna i en demokrati – att denna enorma makt läggs i händerna på ett litet antal aktörer i finanssektorn? Ur ett demokratiskt perspektiv ter det sig angeläget att makt över penningutgivning – och därmed kreditflöden – stärks.