mot · H5023826 · 2017-10-05 00:00:00 — 4Hur svensk är industrin egentligen? 7Försvarsförmågan och den militära alliansfriheten 2 Förslag till riksdagsbeslut ställer sig bakom det som anförs i motionen om att i både EU och FN ska arbeta för en global nedrustning och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör utreda relevansen i begreppet ”den svenska vapenindustrin” och därmed också hur stor andel av den svenska vapenindustrin som helt eller delvis är utlandsägd eller som helt eller delvis produceras i andra länder eller utvecklas i olika transnationella samarbeten, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör utreda vilken roll vapen som tillverkas eller monteras ihop i har för att säkra försvarsförmågan och den militära alliansfriheten och tillkännager detta för regeringen. Krigsmaterielindustrin är en särskild typ av industri som omfattas av speciella premisser. Industrin verkar på en global marknad, som den styrs av regleringar och politiska intressen. Det är i huvudsak stater som utgör de potentiella köparna och det är också politiska beslut som avgör vem som har möjlighet att exportera och till vilka. Det är omöjligt att särskilja inhemsk vapenproduktion från vad som produceras för export. En internationell handel ses ofta som nödvändig för tillverkning av de volymer som krävs för att det ska bli ekonomiskt hållbart. I fall har vapenindustrin ofta motiverats med att den är nödvändig för att bibehålla den militära alliansfriheten. Det har i mångt och mycket varit en riktig avvägning. värnar den militära alliansfriheten och den kräver ett visst oberoende från den internationella vapenindustrin. menar vi att reglerna för vapenexport bör skärpas. Vårt mål är tydligt – vi vill se en värld i fred, utan vapen. vill vi att svensk vapenexport helt ska avskaffas. Frågan är dock vad som i debatten faktiskt avses med begreppet ”svensk försvarsindustri” när en stor del av industrin är helt eller delvis ägd av internationella företag och då mycket av produktion och service är förlagd till andra länder. Det finns goda anledningar att bättre definiera vad svensk försvarsindustri är och vad den bör vara. Inte minst eftersom det är ett komplext område. Både den svenska vapenexportlagstiftningen och försvarsmaktens budgetproblem påverkas av värderingen av en inhemsk krigsmaterielindustri. Därmed påverkas också ytterst den svenska försvarsförmågan. Den moderna svenska vapenindustrin började byggas upp , eftersom den dåvarande regeringen ville försäkra sig om att skulle vara förberett om ett nytt storkrig bröt ut. Tanken var att ett starkt försvar skulle möjliggöra för att upprätthålla sin politiska självständighet. För att försvaret inte skulle vara beroende av främmande länder behövdes också en inhemsk svensk vapenindustri. Vapenindustrin skulle kunna vara statlig eller privat. En statlig vapenindustri skulle inte behöva gå med vinst, och skulle därmed tänkbart kunna producera enbart för det svenska försvarets behov. Men staten valde att i stället använda kontrakt med privata företag. Anledningen var att vapenexport ansågs vara nödvändigt för att se till att den svenska vapenindustrin hängde med i den tekniska utvecklingen. Eftersom drev en utrikespolitik som gick ut på nedrustning och avspänning fruktade man att export av statligt producerade vapen skulle skada internationella anseende. När var över gällde dessa förhållanden fortfarande: behövde en vapenindustri för att landets officiella neutralitet skulle vara trovärdig och denna industri behövde exportera vapen för att kunna överleva. Således skedde en omfattande omställning av industrin vilken möjliggjorde egenutvecklad krigsmateriel. har den svenska staten reglerat vapenexporten. Hur strikta olika regeringar har varit och till vilka länder har exporterat vapen har dock varierat. Tydligt är dock att en mängd intressen har vägts in i besluten och att man, snarare som regel än som undantag, valt att exportera vapen då det passat den politiska viljan. Svenska företag har tillåtits att exportera vapen till en rad länder trots dessas inblandning i krig och konflikter. T.ex. sålde svenska företag vapen till både och ända . Andra länder är , , , , trots deras inblandning i olika krig och inbördes konflikter . Även om man skärpt regleringen i olika omgångar har man fortsatt att sälja vapen till tveksamma regimer eller länder som legat bakom eller befunnit sig i väpnad konflikt. Det uppenbara skälet tycks vara att det inte enbart har varit riktlinjerna som styrt exporten utan andra hänsyn såsom utrikespolitiska avvägningar och försvars- och säkerhetspolitik. Dessutom har sysselsättningspolitiken spelat in. En i den internationella vapenhandeln är korruptionen. De flesta större vapenaffärer kantas av diverse oklara agentprovisioner, många innehåller svåröverskådliga motköpskrav och inte så få kringgärdas av mutor och bestickning. 1984 briserade den s.k. Boforsaffären. Debatten som följde på de uppmärksammade åtalen var förmodligen en viktig faktor förhållandevis restriktiva exportpolitik. Den borgerliga regering som tillträdde 1991 ändrade på dessa restriktioner och gav svenska företag tillåtelse att exportera till länder som , , , , , , och . 1996 slog fast att det varken var tekniskt eller ekonomiskt möjligt eller ens önskvärt att försöka vara oberoende inom krigsmaterielområdet. I stället skulle ett ömsesidigt internationellt beroende tjäna svensk säkerhet bäst. Den svenska försvarsindustrin har genomgått stora förändringar. Politiska beslut, omstruktureringar av Försvarsmakten, geopolitiska skiftningar och medlemskap i är några av anledningarna. Försvarsmakten har gått från att vara den största köparen av svenska vapen till att vara en av många kunder och det minskade antalet beställningar från Försvarsmakten har ersatts av beställningar från andra intressenter. 4 Hur svensk är industrin egentligen? är det svårt att särskilja en renodlat svensk försvarsindustri. Samtliga företag som verkar inom försvarsindustrin är privatägda. Många företag ägs dock av internationella moderbolag eller utländska aktieägare och svenska produkter tillverkas eller servas i hög utsträckning i andra länder. saknar till skillnad från många andra stater en strategi för försvarsindustrin. I sammanhanget är det relevant att ställa frågan: Är en svensk försvarsindustri nödvändig för ett trovärdigt svenskt försvar? Översynen av exportkontrollen av krigsmateriel, den s.k. , listade de försvarspolitiska skälen: att bidra till att upprätthålla eller utveckla Försvarsmaktens operativa förmåga, att bidra till Försvarsmaktens kort- och långsiktiga materielförsörjning, att vara en förutsättning för att svenska myndigheter eller inhemsk försvarsindustri ska kunna delta i internationella materielprojekt eller samarbeten i syfte att vidmakthålla en inhemsk produktionskapacitet eller kunskap och kompetens om sådan krigsmateriel som bedöms ha betydelse för att skapa handlingsfrihet samt för att tillgodose Försvarsmaktens framtida materielbehov. Men frånsett stridsflyg och ubåtar köps mycket från den s.k. ”hyllan”. Den svenska armén är utrustad med inköpt material som t.ex. tyska Leopard 2-stridsvagnar, som köptes in och fick den svenska beteckningen Stridsvagn 122. Ett annat exempel är som är ett multieuropeiskt projekt. Just nu diskuteras inköp av luftvärn från antingen eller /. Med andra ord: är beroende av import av väsentliga vapensystem. Även i konstateras att möjligheterna till export ur ett historiskt perspektiv har varit av vikt för Försvarsmaktens materielförsörjning. Man menar också att trots strävan om självförsörjning vad gäller krigsmateriel alltid varit beroende av att importera teknologi och krigsmateriel från andra stater, inte minst från . Det finns goda skäl att anta att detta påverkar såväl försvarsförmågan som möjligheterna att agera självständigt i utrikespolitiken. Efter blev ett antal företag de dominerande producenterna av krigsmateriel i . Inom flygindustri var , och de totalt dominerande, med av produktionen mellan sig. Vad beträffar övrig krigsmateriel var de viktigaste företagen . Mycket har dock hänt och den svenska försvarsindustrin har genomgått en betydande strukturförändring. När den statliga Celsiuskoncernen såldes till fullbordades intentioner om att staten skulle släppa ägarkontrollen vad gäller vapenindustrin. I och med denna affär var all vapenproduktion i privatiserad och öppnades för utländskt ägande. har ca 150 företag i tillstånd för att tillverka krigsmateriel. Ca 40 av dem är också aktiva på exportmarknaden. Trots det dominerar ett fåtal företag. Branschen omsätter och sysselsätter runt 25 000 årsarbetskrafter. Genom sina ägarstrukturer ägs dock många av företagen av moderbolag i andra länder. står numera ensamt för av branschens samlade omsättning. Efter att ubåtsvarvet under spektakulära former togs över av från är denna, liksom stridsflygplanstillverkningen, att betrakta som svensk, i alla fall vad gäller ägandet. Men både och som b.la. tillverkar luftvärnskanoner, ammunition och granater, respektive stridsfordon och bandvagnar, ingår numera i den brittiska koncernen . De återfinns närmare bestämt i den USA-baserade divisionen Land & Armament. Andra företag är Nammo , som ägs av företaget , med huvudkontor i och som bl.a. tillverkar strids- och övningsammunition och komponenter för militärt bruk och som ägs av med huvudkontor i och som tillverkar krut och sprängämnen. 4.2 Produktion och service Svensk vapenindustri är tätt sammanflätad med den internationella industrin. Både vad gäller ägande, produktion, service och underhåll. har som exempel en lång och ganska invecklad historik. Företaget är partner i projektet nEUROn och förvärvade och dess radar- och sensorverksamhet, inklusive radarsystemet Erieye. rapporterades det i media om att och skulle påbörja ett samarbete runt Gripen och genomfördes den första flygningen med T-X, som är utvecklad i enlighet med det amerikanska flygvapnets krav för avancerad utbildning och träning av piloter. Detsamma gäller det flygande flaggskeppet , nu aktuell i version . Gripen E är i praktiken ett nytt svenskt stridsflygplan, dock beroende av , , och vad gäller åtminstone hälften av de vitala delarna, inklusive en standardmotor från , där t.o.m. utveckling och underhåll nu riskerar att flyttas från , till , . Försvarsmakten är inte längre den största köparen av svenskt krigsmateriel. utgörs i stället den största marknaden av internationella köpare. Vapenexport ses ofta som en nödvändighet för en inhemsk krigsmaterielindustri. Den motiveras med att det skulle vara omöjligt för privata företag att hitta lönsamhet i att enbart producera för Försvarsmakten. är en av världens största vapenexportörer och trenden är tydlig: säljer vapen till allt fler länder. Bland köparna återfinns en lång rad diktaturer, krigförande stater och länder som begår grova och omfattande brott mot de mänskliga rättigheterna. Dubbelmoralen i svensk vapenexport blir inte minst tydlig i och . som regeringen talar om vikten av demokrati, fred och kvinnors rättigheter beväpnar krigförande diktaturer som systematiskt kränker kvinnors rättigheter. kommer inte med trovärdighet att vara en röst för mänskliga rättigheter någonstans på jorden så länge denna vapenexport fortsätter. De enskilt största mottagarländerna av svensk vapenexport var , , , och . Men exporterades också svenska vapen till , , , , , , , och . Samtliga dessa stater klassas, tillsammans med , som diktaturer eller har, enligt , stora demokratiska brister. beviljades tillstånd för framtida export till bl.a. , , , , , , och . Behovet av en skärpt lagstiftning som förhindrar export av vapen till diktaturer är uppenbart. regelverk för export av krigsmateriel behöver förändras i grunden. vill förbjuda vapenexport till diktaturer, krigförande stater och regimer som begår grova och omfattande brott mot de mänskliga rättigheterna. vill också skärpa reglerna för import, utlåning och uthyrning av krigsmateriel. Vårt mål på lång sikt är att svensk vapenexport helt ska avskaffas. föreslår att ett demokratikriterium bör införas vad gäller vapenexport. Regeringens lagrådsremiss instämmer i allt väsentligt i detta. har länge förordat ett sådant eftersom staters respekt för såväl mänskliga rättigheter som demokrati bör vara avgörande för huruvida en svensk vapenexport kan komma i fråga. Vi menar dock att utredningens förslag är alltför vagt. Det räcker inte att betrakta diktatur som en försvårande omständighet. ska konsekvent stå upp för demokrati och mänskliga rättigheter. Att en stat är att betrakta som en diktatur bör vara ett absolut hinder. Regeringen har aviserat att man kommer att återkomma med en proposition för skärpt exportkontroll av krigsmateriel. avser därför att återkomma till frågan i samband med detta. Det är dock vår bestämda uppfattning att ett absolut demokratikriterium för svensk krigsmaterielexport ska införas. 5.1 Förbudet och undantaget Svensk vapenexport är komplex. I princip är svensk vapenexport redan förbjuden. Det som möjliggör exporten är att det finns utrymme för regeringen att göra undantag. I lagen om krigsmateriel (1992:1300) beskrivs hur ”tillstånd enligt denna lag får lämnas endast om det finns säkerhets- eller försvarspolitiska skäl för det och det inte strider mot utrikespolitik”. Det ska enligt regeringens riktlinjer dock bara göras med yttersta restriktivitet. Men de säkerhetspolitiska skälen gör att vi t.ex. alltid är beredda att sälja vapen till trots att de så gott som ständigt befinner sig i väpnade konflikter. De försvarspolitiska skälen handlar förstås om effekterna på det svenska försvaret, dvs. möjligheten att via längre serier pressa priser, behålla produktionslinjer och utvecklingsarbete m.m. agerar dessutom aktivt för att främja exporten av svensk krigsmateriel, t.ex. genom kritiserade säljresor tillsammans med näringslivets representanter. Resorna har gått till bl.a. , och . ska arbeta för en global nedrustning. Ökade militära kraftansträngningar tillsammans med nya utmaningar i omvärlden och spänningar i närområdet riskerar att leda till ett påtagligt försämrat säkerhetsläge. Den spända relationen mellan och Nato riskerar att bidra till en ökad militär upprustning med terrorbalans som följd. har en god tradition av och stora kunskaper om fredsarbete. Det är erfarenheter som bör omsättas i fördjupade ansträngningar. Det höjda tonläget kring måste mötas av ett aktivt arbete för minskade spänningar. Även frågor som saknar försvarspolitisk karaktär kan bidra till att bygga en närmare relation med länderna inom , inklusive , och därmed fungera säkerhetspolitiskt stärkande. Vårt lands säkerhet förutsätter förutom en modern försvarsmakt som har förmågan att möta de olika former av hot som vårt land kan ställas för också en aktiv, självständig utrikespolitik med ett brett engagemang för demokrati, mänskliga rättigheter och folkrätt, för kvinnors frigörelse och global social rättvisa. ska stå upp för ett brett internationellt engagemang för nedrustning, konfliktförebyggande insatser, ett starkt FN, återupprättad respekt för folkrätten och minskad vapenhandel, ett förbud mot vapenexport till diktaturer, krigförande stater och länder som begår grova och omfattande brott mot de mänskliga rättigheterna samt ett internationellt förbud mot massförstörelsevapen. ska både i EU och i FN arbeta för en global nedrustning. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. har ett förflutet av aktivt arbete för nedrustning i allmänhet och kärnvapenavrustning i synnerhet. Genom historia av militär alliansfrihet finns en unik röst som bör användas än tydligare för en global kärnvapennedrustning. För vidare läsning om hållning gällande kärnvapen, se vår motion Förbud mot kärnvapen (2016/17:156). 7 Försvarsförmågan och den militära alliansfriheten Den svenska vapenindustrin och vapenexporten tillkom i när den bedömdes som nödvändig för ett trovärdigt svenskt försvar. Under det blev vapenindustrin ett stöd för den officiella svenska neutralitetslinjen. Omvänt användes tanken om svensk neutralitet som ett argument för att behövde en stark vapenindustri och därmed en vapenexport. Redan i slutet av det var det dock uppenbart att svensk försvarsindustri inte klarade av att producera allt som behövs för en modern försvarsmakt. har utvecklingen accelererat. Allt fler vapensystem utvecklas i samarbete mellan allt större multinationella koncerner och allt oftare ingås också avtal mellan olika länder. driver EU offensivt en samordning av den europeiska vapenindustrin, nu senast genom den europeiska försvarsfonden med just detta syfte. Licenstillverkning gör att svenskutvecklade vapen kunde användas i bombningar av 1999, dyka upp i det pågående kriget i och i när Läkare bombades. Frågan är hur den militära alliansfriheten påverkas av industrins internationella affärer och täta samarbeten. För vidare läsning om hållning gällande den militära alliansfriheten, se vår motion För militär alliansfrihet (2017/18:V297). Det finns många anledningar som talar för behovet av en rejäl analys av vilken roll svensk försvarsindustri har , både vad gäller försvarsförmågan och ytterst vårt nationella oberoende. Det handlar om de relativt korta livscykler svenska stridsflygplan har, om beställningen av två ubåtar när tog över gamla från , om våra relativt höga kostnader för avancerad materiel jämfört med utgifterna för personal och övning, om hur med sina 25 miljarder tycks kunna få ut en betydligt större försvarsförmåga än vad får för . Det har gått sedan salpeter-sjudare behövdes för kruttillverkningen och sedan Bergslagens järn gjöts till kanoner i eller i – om än även då med inköpt utländsk expertis. Men i debatten framstår det som att vi fortfarande behärskar vapentillverkning ”från ax till limpa” trots att det i själva verket är länge sedan verkligheten såg ut på det viset. Regeringen bör därför utreda relevansen i begreppet ”den svenska vapenindustrin” och därmed också hur stor andel av den svenska vapenindustrin som helt eller delvis är utlandsägd eller som helt eller delvis produceras i andra länder eller utvecklas i olika transnationella samarbeten. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Regeringen bör också utreda vilken roll vapen som tillverkas eller monteras ihop i har för att säkra försvarsförmågan och den militära alliansfriheten. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Amineh Kakabaveh (V)