mot · H5023152 · 2017-10-05 00:00:00 — Arkeologiska utgrävningar hinder för utveckling ställer sig bakom det som anförs i motionen om behovet av en översyn av kostnadsansvaret vid arkeologiska utgrävningar och tillkännager detta för regeringen. ”Det är en nationell angelägenhet att skydda och vårda vår kulturmiljö.” Så inleds den första paragrafen i kulturminneslagen. Kulturvård är viktigt och det är få som motsätter sig den höga ambition som håller på området. Att få kulturvården att samverka bättre med det omgivande samhället är däremot viktigt. Vid exploatering av mark inför byggnation eller utökning av verksamhet ställs många intressanta projekt på spel eftersom kostnaderna för arkeologiska utredningar är höga. Men också för att de ska betalas av exploatören och att tiden från ansökan till genomförande kan vara orimligt lång. Mot denna bakgrund har undertecknad även tidigare föreslagit att det finns stora behov av en översyn av kostnadsansvaret vid arkeologiska utgrävningar. Men i samband med utskottets tidigare behandling av motionen fann undertecknad att frågan om kostnadsansvar inte kommenteras. Förvisso uttrycker utskottet att det har funnits syften med tidigare lagstiftning att lagstiftningen ska bli tydligare för företagen, men enligt mitt förmenande har detta aldrig infriats. Av detta skäl väljer jag att åter väcka denna motion. Inte minst eftersom mitt hemlän är ett av rikaste län sett till antal fornlämningar. I finns nämligen runt 60 000 kända fornlämningar. Detta är naturligtvis en riktig skatt, inte minst för kulturhistorien och turismen, men i samband med att östgötska företagare vill utöka sin verksamhet är den kulturella rikedomen mest till förfång. Vid nybyggnation av till exempel en ladugård är det många företagare som uttrycker det absurda i situationen att de ska stå för en kostnad som de sedan inte kan få någon som helst nytta av. Många nyinvesteringar och potentiella företagsutvecklingar blir därför aldrig av, vilket är ett allvarligt hot mot bland annat antalet arbetstillfällen, inte minst på landsbygden. Enligt uppgift finns en möjlighet för mindre arbetsföretag att få bidrag för arkeologiska undersökningar och övriga åtgärder enligt 2 kap. 13 § lagen om kulturminnen m.m. såvida beslutet är följden av en myndighets beslut eller någon annan tvingande omständighet och innebär förändringar i nyttjandet av en byggnad, en anläggning eller ett markområde. Hur begreppet ”mindre arbetsföretag” definieras är dock inte helt lätt att förstå. Enligt skrift Vägledning för tillämpning av Kulturminneslagen framgår att: ”Som arbetsföretag av mindre omfattning får anses bl.a. företag som innebär mindre förändringar i nyttjandet av en byggnad, en anläggning eller ett markområde.” En liknande definition finns i allmänna råd () där det också framgår att detta kan motsvara ett jordbruksföretag, utan fast anställd personal med 50–70 ha åker och bete samt 40 mjölkkor. Om detta är praxis och den gängse definitionen också , torde det vara ytterligt få lantbruksföretagare som kan komma ifråga för dessa bidrag. En översyn av kostnadsansvaret vid arkeologiska utgrävningar får därför ses som viktigt att genomföra. I synnerhet som rapporten från Brå (Brott under ytan, ) slår fast att de flesta brott mot fornminneslagen beror på slarv vid jord- och skogsbruk eller annan exploatering av mark. Skälen anges vara okunskap, tidspress och effektivitetskrav. konstaterar att myndigheterna måste bli bättre på att samarbeta med markägare och exploatörer genom bättre information och tydlighet om vilka regler som gäller. Detta är säkert nog så viktigt, men att kostnadsansvaret också är en viktig faktor i sammanhanget kan ingen bortse från. Med hänvisning till ovanstående bör därför ge regeringen tillkänna behovet av en översyn av hur kostnadsansvaret fördelas vid arkeologiska utgrävningar.