mot · H4023730 · 2017-05-03 00:00:00 — Demokrati och frihet är det enskilt viktigaste verktyget för att bekämpa fattigdom och skapa en hållbar utveckling. De fattigaste länderna i världen är bland de mest ofria. I länder där man inte får rösta eller uttrycka sig fritt är människor ofta även förhindrade att äga, handla, ärva, belåna eller fritt teckna kontrakt. Dessa inskränkningar i den ekonomiska friheten kväver individers inneboende kraft och förhindrar utveckling. Det gäller i synnerhet för kvinnor. Om kvinnor i fattiga länder inte kan välja sina lagstiftare blir det inte heller satsningar på mödravård. Om flickor förvägras tillgång till utbildning är möjligheten liten att kräva samma rättigheter som män. Om medborgarna inte kan välja sin företrädare kan de inte heller rösta fram beslutsfattare som prioriterar insatser för en bättre miljö. Svenskt bistånd måste därför användas för att främja demokrati i enlighet med ”more for more”-principen. Stater som genomför demokratiska reformer, främjar mänskliga rättigheter, jämställdhet och öppenhet samt minskar korruption ska belönas. Stater som fortsätter att kränka sina medborgares mänskliga rättigheter ska fasas ut från svenskt bistånd. Det är inte rimligt att långsiktigt förmedla resurser till korrupta och diktatoriska stater. Det långsiktiga stödet till människor som bor i diktaturer eller auktoritära stater ska i stället kanaliseras via internationella organisationer, världssamfundet, civilsamhälle eller demokratisk opposition. Det bör inte gå bilateralt stat till stat. Ett tydligt exempel på kravlöst bistånd är stödet till den palestinska myndigheten. Det har inte hållits val på över , korruptionen är omfattande, homosexuella förtrycks, kritiska röster tystas och antisemitisk våldspropaganda flödar utan att ansvariga reagerar. Trots det har inte skärpt tonen. Liberalerna menar därför att stödet till den palestinska myndigheten ska göras om i grunden. Vi avser att i höstens budget återkomma till hur en utfasning av det nuvarande stödet bör genomföras. Vi ska fortsätta att driva på frågor som hos många biståndsgivarländer betraktas som politiskt känsliga, framför allt kvinnors rätt till sin kropp, sin sexualitet och rätten till fri abort – det som brukar beskrivas som sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter – samt för hbt-personers rättigheter. Detta är särskilt viktigt mot bakgrund av den nya amerikanska administrationens linje, där stöd dras bort från verksamheter som arbetar med reproduktiv hälsa. Finansiellt stöd till UNHCR borde prioriteras mot bakgrund av den stora utmaningen som biståndsorganisationer står inför, speciellt i samband med den rådande situationen i och . Denna prioritering skulle möjliggöras genom en långsammare uppräkning av anslag till den gröna fonden eftersom gjort stora påfyllningar i fonden. Liberalerna ställer sig avvisande till att regeringen valt att öka anslaget för informationskampanjer riktade mot svenska medborgare på hemmaplan som den gör stora flyktingavräkningar på biståndet och minskar demokratistödet globalt. Vår vision på lång sikt är självklart att utvecklingen i världen blir så positiv att bistånd inte längre behövs och därmed kan avvecklas. Men dit är det långt. Förtryck och ofrihet, svält och undernäring, mödradödlighet, brist på skolgång och sjukvård är utmaningar som måste mötas. Liberalerna är en garant för ett värderingsstyrt, solidariskt och effektivt bistånd. Utgiftsområde 8: Migration Drygt 65 miljoner människor är på flykt. För att förändra situationen till det bättre måste framför allt fler konflikter, som den i , få ett slut. På EU-nivå måste fler länder solidariskt ta emot fler asylsökande, och EU:s gemensamma asylpolitik måste stärkas. Det behövs mer samarbete och harmonisering, inte mindre. Sammantaget måste spela en aktiv roll i förhandlingar som pågår inom EU för ett förbättrat och gemensamt asylsystem. Huvudlinjerna i Liberalernas höstmotion ligger fast. Vår asylpolitik utgår från att hjälpa personer som har skyddsskäl. Vi värnar asylrätten, vilket innebär att alla ska kunna söka asyl. Det betyder dock inte att alla får asyl. För att på ett värdigt sätt kunna ta emot dem som flyr måste de som saknar skyddsskäl också lämna landet. Liberalerna var drivande bakom den blocköverskridande migrationsöverenskommelsen som vi fortsatt värnar. Som framgår av höstens budgetmotion försvarar vi till skillnad från regeringen rätten för barnfamiljer att återförenas. Att värna en human familjeåterförening innebär ökade kostnader i statens budget, vilket också syns i Liberalernas budgetförslag. Liberalerna vidhåller också kritiken mot regeringens korta tillfälliga uppehållstillstånd som leder till en rad praktiska problem avseende integration och som förhindrar familjeåterförening. Därtill leder de till att ärendehantering ökar ytterligare eftersom en klar majoritet med korta tillfälliga uppehållstillstånd nu kommer att ansöka om förlängning. I samband med det stora asylmottagandet införde regeringen inre gränskontroller. har granskat regeringens hantering av dessa och sammantaget framkommer att regeringens agerande när det gäller gränskontrollerna och framförallt när det gäller förlängningen av dessa lämnar mycket övrigt att önska. Vi ifrågasätter inte att tillfälliga inre gränskontroller i vissa lägen blir ofrånkomliga när EU:s yttre gräns inte fungerar. Desto större blir dock regeringens ansvar för att säkerställa att gränskontrollerna utformas på ett sätt som innebär att störningen i människors vardag och de samhällsekonomiska kostnaderna minimeras. Till exempel har både enskilda och samhället drabbats när arbetspendlingen och arbetssökandet i försvårats på grund av gränskontrollerna. Sydsvenska handelskammaren gör bedömningen att samhällets ekonomiska förluster för id-kontroller och gränskontroller på årsbasis ligger på ca . Vi noterar att regeringen nu aviserat att de tillfälliga id-kontrollerna ska upphöra och att gränskontrollen reformeras, samt att tidigare ingått avtal med om ändrade former för gränskontroller. Liberalerna är dock kritiska till att regeringen tagit så lättvindigt på den kritik som tidigare framförts av . handläggningstider måste kortas och vi har därför föreslagit en rad åtgärder vilka presenteras i höstens budgetmotion. Det handlar t.ex. om att ärendehanteringen avseende Syrienflyktingarna måste prioriteras och förenklas betydligt. Som en del av en sådan samlad förändring bör också bl.a. prövningstillstånd för överklagande och en förenklad överklagandeprocess införas. Vårt asylsystem ska vara rättssäkert och effektivt med ett väl fungerande system för åldersbedömningar av unga. Barn ska behandlas som barn och, de ska få det stöd och den hjälp de behöver. Det är positivt att nu hanterar medicinska åldersbedömningar, vilket kommer att öka kvaliteten på åldersbedömningarna. Det är också positivt att åldersbedömningar ska göras tidigare i asylprocessen. Det kan dock finnas personer som felaktigt fått sin ålder uppskriven av . Därför måste den som överklagar ett asylbeslut få göra en medicinsk åldersbedömning genomförd av och i särskilda fall, där anser det vara rimligt med hänvisning till myndighetens tidigare bristande hantering, måste en asylsökande som fått en lagakraftvunnen avslagsdom få genomgå medicinska åldersbedömning. Det skulle i så fall endast handla om personer som enligt bedömning är och där åldersbedömningen blir avgörande för om det krävs ett ordnat mottagande för att kunna verkställa utvisning av personen till sitt hemland. Asylsökande har inte tillgång till samhällets alla sociala förmåner men samhället måste kunna stötta ensamkommande barn och unga som befinner sig i en särskilt utsatt situation och som är i behov av samhällets stöd. Här spelar skola, socialtjänst, barn- och ungdomsmottagningar, sjukvård och organisationer en stor roll. Kommunernas kunskap och förutsättningar att hantera asylsökande ungdomars psykiska ohälsa bör stärkas och samverkan mellan kommuner och sjukvårdshuvudmän i frågor som gäller psykisk ohälsa bland asylsökande ungdomar förbättras. Kommuner gör olika bedömningar av hur mycket stöd som unga asylsökande som bedömts vara är i behov av. Vi anser att de liksom andra unga bör kunna omfattas av kommunernas särskilda ansvar för barn och unga i åldersgruppen 0–. Den som varit förordnad som god man för en person bör under en övergångstid kunna fungera som den unges kontaktperson även för den vars ålder efter åldersbedömning skrivits upp till . Det ska i så fall gälla tills beslutet vunnit laga kraft och om den unge så önskar. Därutöver finns det anledning att se över systemet med gode män och kopplingen till ensamkommande unga. En god man har en juridisk funktion i frånvaro av en vårdnadshavare men den unge har ofta ett behov av en kontaktperson som är mer av en länk in i samhället. Asyltiden bör användas som en förberedelsetid oavsett var i världen den unge kommer att ha sin framtid. Unga asylsökande ska uppmuntras att gå i skolan. Det bör finnas flexibilitet från skolans sida när det gäller mer av anpassade studier för att fokusera på ämnen som den unge har användning för även utanför . Civilsamhället, inklusive studieförbunden, kan spela en viktig roll när det gäller att bidra till verksamheter som ger färdigheter för livet. Olika personalgrupper och andra som arbetar med ensamkommande unga måste stärkas i sin roll genom t.ex. utbildning och handledning. Det handlar om att vara ett stöd för den unge här och oavsett var den unges framtid kommer att vara. Många asylsökande väljer eget boende, EBO, vilket ger den asylsökande möjligheten att bo nära släkt och vänner. De flesta stora EBO-kommunerna ligger i storstadsregioner, där tillgången till arbete och nätverk är bättre. EBO-systemet ska inte avskaffas men är det tydligt att ett stort EBO-mottagande kan få negativa sociala konsekvenser i form av trångboddhet och segregation. I vissa kommuner eller kommundelar bör därför antalet personer boende i EBO kunna begränsas. I höstens budgetmotion anges att asylsökande i större utsträckning som aktiva individer måste involveras i asylmottagandet. Vidare måste tryggheten på boenden förbättras avsevärt. Svenskundervisning och obligatorisk samhällsinformation ska ges . Jämställdhet mellan kvinnor och män, hedersrelaterat våld och förtryck, hbtq-personers rättigheter liksom yttrandefrihet och andra centrala frågor för vårt demokratiska samhälle måste belysas. Tillgången till digitala verktyg för enklare språkinlärning och samhällsinformation måste möjliggöras. Det måste bli enklare att arbeta och praktisera . Som framgår av höstbudgetmotionen står vi fast vid förändrade regler för ersättning på garantinivå i sjuk- och aktivitetsersättningen som finns för flyktingar, alternativt skyddsbehövande och för övriga skyddsbehövande. Även efterlevandestödet behöver reformeras och göras mer likt underhållsstödet liksom garantipensionssystemet. Liberalerna står upp för arbetskraftsinvandring, och måste ha resurser för att snabba på handläggningen för arbetstillstånd. Vi är dock kritiska till att regeringen inte vidtar nödvändiga åtgärder för att få bort de alltför rigida regler som leder till att människor utvisas på orimliga grunder som att hen enligt facket anses tjäna ca för lite eller att jobbet hen sökt och fått inte anses vara utlyst på rätt sätt och det är tydligt att uppsåtet inte varit att kringgå reglerna. Utgiftsområde 9: Hälsovård, sjukvård och social omsorg Liberalers utgångspunkt är att människor har olika önskningar och behov. En av de viktigaste uppgifterna för liberaler är därför att värna och utveckla valfriheten. Makten över välfärden har förflyttas från politiker och byråkrater till de människor som behöver välfärdstjänsterna som mest. Denna valfrihet hotas nu på punkt efter punkt. Sammantaget skulle de olika förslag som aviserats om vinstbegränsningar, stopplagar och allt krångligare regelverk i praktiken omöjliggöra företagande i välfärden. Redan innan förslagen blivit verklighet innebär de att nyföretagande stoppas och investeringar i välfärden går förlorade. Drivkraften att förbättra verksamheterna försvinner. Oseriösa aktörer ska inte ha vinstbegränsningar, de ska inte finnas i välfärden alls. Kraven ska vara höga och tillsynen skarp. Det viktiga är kvaliteten, inte driftsformen. Välfärden mår bra av att det finns flera olika aktörer och olika lösningar för hur man kan organisera och driva den. Människor ska kunna lita på att de får vård och att vården är den bästa möjliga. Svenska patienter har rätt att förvänta sig mer av hälso- och sjukvården. Svensk vårdkvalitet och patientsäkerhet är bland de högsta i världen. Men som vården ger goda resultat måste vi bli bättre på tillgänglighet och bemötande. Vi ligger i botten i när det gäller antalet besök per läkare, som patienter, läkare och sjuksköterskor upplever tidsbrist och trängsel. Det finns helt enkelt för lite tid i vården till just vård och patienter. Den nationella vårdgarantin och den prestationsbaserade kömiljarden som infördes av alliansregeringen innebar kraftigt kortade väntetider i vården. Sedan den rödgröna regeringen avskaffat kömiljarden har väntetiderna åter börjat växa. är strukturreformer, inte minst en del av det som föreslås i utredningsbetänkandet Effektiv vård (SOU 2016:2), viktigare än kömiljarden för att lösa hälso- och sjukvårdens problem med tillgänglighet och samordning. Men den som har en utsliten höftled kan inte vänta på reformer som ger goda resultat . Väntetiderna måste hållas korta också med de medel som står till buds i dagens system. Därför föreslog vi i höstens budgetmotion att återinföra en reformerad kömiljard, där fokus är dels på kortade väntetider i hela vårdkedjan inklusive diagnostik och återbesök, dels på samordning och kontinuitet. Patienter ska få vård , och de ska också få tid i vården. Den administrativa bördan måste lättas – inte minst genom att byta ut otidsenliga och krångliga it-system. Patienter behöver få tillgång till smarta e-hälsotjänster för att t.ex. nå den egna journalen, boka tid och träffa läkaren via videolänk. En viktig satsning i vår höstbudget var därför en investeringsfond för vårdens digitala infrastruktur. Vi motsatte oss regeringens planer på att splittra och flytta , och våra farhågor ser tyvärr ut att besannas. Myndigheten förlorar nyckelpersoner och dess viktiga arbete tappar fart. De medel som regeringen nu vill avsätta för att rädda det som räddas kan, skulle göra betydligt mer nytta i digitaliseringen av vården. Vår budgetmotion innehöll även satsningar för att locka fler att arbeta i vården och omsorgen och för att de som arbetar där behöver få arbeta på toppen av sin förmåga. Utbildning, ansvar och erfarenhet ska löna sig. Även sjuksköterskor ska ha större möjligheter till att göra karriär och få högre lön. Liberalerna har därför föreslagit en karriärreform för specialistsjuksköterskor på motsvarande sätt som vi gjorde för lärare under alliansregeringen. Vi föreslog också ett stimulansbidrag för de landsting och regioner som låter vårdbiträdena komma tillbaka, arbetar med att renodla yrkesroller och använder rätt kompetens på rätt plats. Syftet är dels att ge en bättre användning av vårdens resurser, dels att ge fler människor en chans att komma in på svensk arbetsmarknad. Många av regeringens s.k. satsningar finns på områden som rimligen ligger inom landstingens och regionernas beslutsansvar. Det behövs en diskussion om ansvarsfördelningen mellan stat och landsting, men att förstatliga just de områden politiker på den nationella nivån inte lyckats övertyga sina egna partikamrater på regional och lokal nivå om att prioritera är inte rätt sätt att föra den diskussionen. Vi avvisade därför den s.k. satsningen på förlossningsvården, och vi avvisar att den nu föreslås utökas. Av samma skäl avvisade vi också regeringens satsningar för ökad bemanning samt att göra screening för bröstcancer avgiftsfritt – inte för att det i sig är en dålig idé, Liberalerna har drivit på för att införa det i många landsting och regioner, men beslut och finansiering av detta ligger inom landstingens ansvar, ett ansvar som inte staten ska ta över. Riktade statsbidrag kan vara bra för att utveckla sådant som enskilda kommuner eller landsting har svårt att göra själva, t.ex. stora kompetenssatsningar eller erfarenhetsutbyten över organisatoriska eller geografiska gränser. Men även då är det svårt. I rapporten – ett gemensamt ansvar utvärderade Myndigheten för vård- och omsorgsanalys på regeringens uppdrag 2015 de olika statliga satsningar på psykiatrin som gjorts 1995–2012. Den visar tyvärr att det nästan permanenta tillskottet om ofta uppemot 1 miljard gjort mycket små bestående avtryck. Psykiatrins utmaningar kvarstår. Liberalerna har stått bakom dessa satsningar, och vi står fortfarande bakom PRIO-satsningen (Plan för riktade insatser inom området psykisk ohälsa), men vi menar att form och innehåll behöver ses över innan den utökas. Några nya medel bör inte tillföras genom vårändringsbudgeten. Barn- och ungdomspsykiatri är dock angelägna utvecklingsområden, och dessa satsningar bör därför genomföras inom befintliga medel för satsningen. I sammanhanget noterar vi att en av de allra största utgiftsökningarna i regeringens förslag till vårändringsbudget är ökade kostnader för läkemedelsförmånerna. finns det studier som uppskattar kostnaderna för felanvändning av läkemedel till . Arbetet med att införa en nationell läkemedelslista behöver slutföras utan dröjsmål. Det är också viktigt att arbetet med den nationella läkemedelsstrategin har hög prioritet. Våra satsningar i höstens budget på äldreomsorgens område handlade om att öka äldres självbestämmande och makt över sin vardag. Vi avsatte stimulansbidrag för en laga-mat-garanti för att öka äldres makt över vad de ska äta och medel för att underlätta för kommuner som vill pröva förenklad biståndsbedömning. Genom höjd skattereduktion i RUT-avdraget för personer ökar äldres självbestämmande ytterligare. Vi föreslog också en riktad satsning på kompetensutveckling av första linjens chefer i äldreomsorgen, eftersom välutbildad personal och gott ledarskap är en viktig kvalitetsfaktor i äldreomsorgen. Liberalerna har varit pådrivande vid flera viktiga reformer för personer med funktionsnedsättning, inte minst LSS-reformen (Lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade) som var ett stort framsteg i arbetet för full delaktighet och jämlikhet för personer med funktionsnedsättningar. Personlig assistans är en stor post i statens budget. Den ger också mycket tillbaka. Det viktigaste är naturligtvis sådant som inte går att mäta i pengar, som ett värdigt liv för de allra mest utsatta. Att leva, inte bara överleva. Men den innebär också att anhöriga till personer med assistans kan delta fullt ut på arbetsmarknaden och ibland att de assistansberättigade själva kan arbeta och betala skatt. Därutöver är yrket som personlig assistent ett vanligt första jobb och en bra väg in på arbetsmarknaden. LSS har dock urholkats genom allt snålare rättspraxis, genom låga och uteblivna uppräkningar av schablonersättningar och genom ett ensidigt fokus på kostnadskontroll. Vi avsatte därför medel i höstens budget för att möjliggöra en mer generös statlig assistansersättning. På grund av snålare rättspraxis och regeringens krav på att hålla tillbaka utvecklingen av antalet personer med assistans, har mer än en person förlorat rätten till statlig assistansersättning , och det fortsätter i samma takt. Andelen som beviljas assistansersättning vid en ny ansökan är lägre . Regeringen skriver i vårpropositionen att LSS-reformens intentioner ska värnas, men vår bedömning är att de med nuvarande praxis är starkt hotade. Därför är det oroväckande att regeringen prognosticerar att antalet personer med statlig assistansersättning kommer att fortsätta att minska. Vår höstbudget innehöll också förslag för att stärka möjligheter att ge barn som far illa skydd och stöd, bl.a. genom medel till strukturerat samarbete mellan skola och socialtjänst kring placerade barns skolgång samt för en kunskapssatsning inom hälso- och sjukvården samt tandvården om hur man upptäcker övergrepp mot barn. Det ökade anslag som regeringen föreslår för ökad bemanning i bör i stället öronmärkas för att utveckla fler strukturerade samarbeten mellan skola och socialtjänst kring placerade barns skolgång (t.ex. Skolfam-modellen som syftar till att stärka skolresultatet för barn i familjehem). Utgiftsområde 10: Ekonomisk trygghet vid sjukdom och funktionsnedsättning Sjukförsäkringssystemet är avgörande för människors trygghet och möjlighet till försörjning vid kort eller långvarig sjukdom. För att värna sjukförsäkringen, tilltron till dess finansiering och de offentliga finanserna krävs att sjukförsäkringen präglas av en hög grad av kostnadskontroll. har beräknat att kostnaderna för sjukpenningen fortsätter att öka till 2020. Kostnadsökningen beror både på ett ökat inflöde i försäkringen och en ökad varaktighet av sjukfallen. Åtgärder behöver genomföras för att dämpa denna kostnadsökning och upprätthålla kostnadskontrollen. Erfarenheter och utvärderingar av alliansregeringens reformer av sjukförsäkringen visar att tydliga avstämningspunkter bidrar till att fler kommer tillbaka i arbete. Regeringen har i stället genomfört åtgärder som ytterligare ökar kostnadstrycket genom att avskaffa den bortre tidsgränsen utan att införa någon annan form av avstämning som behövs för att hjälpa den försäkrade så att hen har möjlighet att återgå i arbete. Den bortre tidsgränsen bör återinföras. För att öka drivkrafterna tillbaka till arbete och stärka de offentliga finanserna har Liberalerna också föreslagit att en andra karensdag införs dag 15 i sjukskrivningsperioden. Liberalerna anser att det behövs fler konkreta verktyg för att förstärka hälso- och sjukvårdens incitament och möjligheter att verka för att patienter ska kunna behålla eller återfå sin arbetsförmåga. Arbetet med att utveckla Finsam (finansiell samordning) bör fortsätta och intensifieras. Unga som på grund av funktionsnedsättning behöver förlängd skolgång bör få ersättning från studiemedelssystemet, inte aktivitetsersättning, i enlighet med förslagen i betänkande SOU 2013:52 Moderniserad studiehjälp. En rad utredningar och rapporter visar att mycket få som fått aktivitetsersättning för förlängd skolgång sedan lämnar aktivitetsersättningen. De som tidigt i livet blir beroende av socialförsäkringssystemet för sin försörjning får lägre ekonomisk standard och har mycket större risk för ekonomisk utsatthet än sina jämnåriga. Bara de som inte har något annat alternativ bör få aktivitetsersättning. Av samma skäl avvisade vi regeringens förslag om att 19–29-åringar ska kunna få hel sjukersättning. löper den som får aktivitetsersättning stor risk för livslångt utanförskap. Om möjligheten finns att ge dem med störst svårigheter sjukersättning i stället är risken stor att personer som skulle kunna utveckla arbetsförmåga aldrig får det stöd de behöver. Aktivitet och gemenskap ska alltid prioriteras före passivitet och utanförskap, också för den som är långt från den ordinarie arbetsmarknaden. Inom rådande reformutrymme prioriterar vi i första hand välfärdstjänster framför höjda nivåer i transfereringssystemen. Vi föreslog därför i höstens budget att sjuk- och aktivitetsersättningen borde återställas till den nivå den hade före samt avvisade höjda ersättningsnivåer i flera system. Vi föreslog också att flyktingar, alternativt skyddsbehövande och för övrigt skyddsbehövande likabehandlas med andra invandrare när det gäller garantinivån i sjuk- och aktivitetsersättningen. Utgiftsområde 11: Ekonomisk trygghet vid ålderdom Liberalerna står tillsammans med de andra allianspartierna och Socialdemokraterna bakom den blocköverskridande pensionsöverenskommelsen som gett oss ett av världens mest stabila pensionssystem. Eftersom pensionen baseras på livsinkomsten uppmuntras arbete och egen försörjning.