mot · H5023330 · 2017-10-05 00:00:00 — Sådana förhoppningar kan inte grunda sig på annat än okunnighet om vilka som styr i . Det är inte presidenten utan den andlige ledaren, och det s.k. väktarrådet som har den verkliga makten. Presidenten är detta råds hantlangare. Innehållet i den iranska regimen är alltså i grunden oförändrat, trots att man bytt president. I västvärlden borde man dessutom lärt sig av historien. När valdes till president talades också mycket om ett töväder i den iranska politiken. Av det blev det intet. I EU har man talat om att man måste föra en kritisk dialog med . Vår tidigare utrikesminister tvingades att konstatera att denna kritiska dialog inte lett till något resultat när det gäller respekten för demokratiska och mänskliga rättigheter. Hennes konstaterande står sig fortfarande. Och det står sig särskilt väl när det gäller kurdernas situation. Samma sak gäller för kvinnorna. Högeroppositionella grupper hoppades på stöd , men när den iranska regimen visade sig villig att gå till mötes och avstå från att utveckla sitt kärnenergiprogram försvann detta hopp. Efter överenskommelsen mellan stod västvärldens utrikesministrar istället i kö för att ingå allehanda ekonomiska relationer och avtal med . Den iranska regimens opålitlighet har () kommit till uttryck i att man efter kärnenergiprogrammets avveckling kommit med nya hot i form av ballistiska robotar. En mycket ringa del av fördelarna med de ekonomiska avtalen kommer att komma befolkningen i till del. I synnerhet kommer den kurdiska delen av landet att bli förfördelad, eftersom den islamistiska regimen under hela sin tid vid makten systematiskt diskriminerat och kurderna samt andra minoriteter genom att medvetet styra resurser och investeringar bort från de kurdiska områdena. Arbetslösheten i samt bland många andra minoriteter t.ex. afghaner, balucher, yarier, araber m.fl. Drogmissbruk, prostitution och social misär är följaktligen mer utbrett i fattiga delar av och bland landets minoriteter. Brist på grundläggande demokratiska fri- och rättigheter, repression, förföljelser, tortyr, fängelse och somaliska avrättningar har drabbat alla demokratiserade människor och landets befolkning lider, i synnerhet kurderna och kvinnorna i . I väst och även i råder det en utbredd föreställning om att s.k. kritiska dialoger och ekonomiska förbindelser stimulerar framväxten av demokrati och ökar respekten för mänskliga rättigheter. Det trodde den tidigare borgerliga regeringen och det tycks även den nuvarande regeringen göra. Om man verkligen tror att det finns ett direkt samband mellan ekonomiska relationer å ena sidan och en positiv utveckling när det gäller respekten för mänskliga rättigheter och demokrati å den andra gör man sig skyldig till ett ideologiskt självbedrägeri. Några sådana samband finns inte. Det har visat sig när det gäller och det visar sig just nu när det gäller . Fria fackföreningar förföljs nu alltmer aktivt av regimen och fängelserna fylls av fackliga aktivister. Yttrandefriheten är utrotad. Kurdiska oppositionella avrättas inte bara för de handlingar de begår utan även för de åsikter de kan hysa. Om svenska företag skall investera i måste en mycket strikt uppförandekod gälla som innebär att företagen respekterar mänskliga rättigheter inberäknat rättigheter för de anställda vid de svenska företagen att förhandla med arbetsgivaren om löner och arbetsvillkor i enlighet med kärnkonventioner. Detta vill jag att skall ge regeringen till känna. Om svenska företag vill investera i bör den medverka till att investeringar görs i de eftersatta kurdiska områdena så att arbetstillfällen skapas. Detta vill jag att skall ge regeringen till känna. Målet för politik när det gäller kurdernas rättigheter i måste vara att alla minoriteter i måste få sina rättmätiga kulturella, demokratiska och mänskliga fri- och rättigheter förverkligade. Detta vill jag att skall ge regeringen till känna. Amineh Kakabaveh (V)