mot · H5023595 · 2017-10-05 00:00:00 — Det måste också finnas en förutsägbarhet i besluten; den enskilde ska kunna förutse när denne kan förvänta sig hjälp. Med anledning av detta bör det utredas hur nationell statistik kan tas fram så att en jämlikhetsanalys av kan göras. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 4.4 En socialtjänst baserad på kunskap Det är viktigt med kunskapsstyrning av . Den ska inkludera högskolor och universitet, såväl forskning som grundutbildning. I socionomutbildningen inkluderas inte kunskap om metoders effekter tillräckligt mycket i grundutbildningen. Både arbete och socionomutbildningen bör vara forskningsförankrade för att alla ska få tillgång till de insatser som visat sig fungera bäst. Universitetens forskning inom området socialt arbete används inte i arbete i tillräckligt hög grad. som bedriver forskning inom områdena hälsa, arbetsliv och välfärd menar att det tar mycket innan forskningen tillämpas inom arbete. Med mycket skilda metoder och utbud av insatser finns en risk för att ojämlikhet uppstår mellan människor som söker hjälp i olika kommuner. Därför bör en handlingsplan tas fram kring hur ska arbeta mer forskningsförankrat. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Ett område där kunskapen behöver bli bättre inom är kring mäns våld mot kvinnor. Nationellt centrum för kvinnofrid (NCK) vid arbetar på regeringens uppdrag med att höja kunskapen på nationell nivå om mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer. De anordnar fortbildning för de som arbetar inom t.ex. socialtjänst samt kurser på universitetsnivå. Utbildningarna är frivilliga och riktar sig till studenter och yrkesverksamma som möter våldsproblematiken i sitt arbete. Lagstiftningen har förtydligats så att har ett stort ansvar för våldsutsatta kvinnor och barn. Uppdraget slår även fast att våldsutsatta kvinnor som söker stöd och hjälp ska få det oavsett i vilken kommun de bor. Utvärderingar har visat att det finns skillnader i fråga om vilken hjälp våldsutsatta kvinnor och deras barn får beroende på var de bor. Av enkätundersökningar bland kommunerna framgår att de flesta har information för våldsutsatta kvinnor även om informationens omfattning och utformning varierar. En majoritet av kommunerna handlägger ärenden i enlighet med gällande lag. Brister finns dock i stödet till särskilt sårbara våldsutsatta kvinnor såsom kvinnor med missbruksproblem, funktionsnedsättning, utländsk bakgrund och personer i samkönade relationer. Det föreligger även brister i olika kommuner, bl.a. när det gäller kunskap om problemens omfattning samt rutiner för samverkan både inom och mellan kommuner. Kunskap rörande hedersrelaterat våld har generellt förbättrats i kommunerna. Samma studie fastslår att det är viktigt att kommunerna har uppföljningsbara mål, kunskap om förekomst av våld samt kompetensutveckling för personalen. Mot denna bakgrund bör en strategi arbetas fram angående hur kan ges tillräcklig kunskap om mäns våld mot kvinnor. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 4.5 En rättssäker handläggning De flesta beslut enligt socialtjänstlagen går att överklaga. I de fall som gäller tvångsvård får personen rätt till advokat, men i övrigt finns ingen rätt till rättsligt stöd. har jurister som bistår handläggarna om ärendet går till domstol. är skyldig att hjälpa till att överklaga, vilket personer sällan informeras om. Det kan också vara svårt att som socialsekreterare argumentera mot sitt eget beslut. För att få rätt i domstol krävs dock en rättslig kunskap och argumentation. Socialtjänstlagen är en s.k. ramlag, så det räcker inte heller att läsa den då den bara bestämmer ramarna. Detaljbesluten finns att hitta i prejudikat och liknande, vilket inte är så lätt för gemene person. Allt som skrivs om personer i kontakt med ska i journalanteckningar skrivas på ett neutralt sätt. Missförstånd och feltolkningar kan dock lätt uppstå. Den som utreds har rätt att under utredningens gång ta del av journalanteckningar och pågående utredning och inkomma med rättelse om hen vill. Om detta inte sker riskerar myndighetsutövningen att förlora sin rättssäkerhet. Inom framför allt ekonomiskt bistånd där det sker minst en ny utredning och nytt beslut är det inte alltid som besluten kommuniceras. Vid avslagsbeslut ska alltid skriftligt beslut ges, men det sker . Dessutom är ofta besluten och informationen skrivna på ett krångligt byråkratiskt språk, och alla som har varit i kontakt med någon myndighet vet att det kan vara svårt att förstå vad som står. Då har fått mer att göra kommuniceras de flesta beslut numera endast skriftligt och att få kontakt med en socialsekreterare för att fråga om innehållet kan vara svårt. finns många människor som har ett annat modersmål än svenska. Trots att det finns regler om att enskilda har rätt till tolk och översättning vid behov skickas de flesta beslut ut på svenska. Även till dem som är helt nyanlända till . Det gör att anhöriga och barn får hjälpa till i myndighetskontakter, vilket urholkar rättssäkerheten och försätter anhöriga i svåra situationer, speciellt barn. Med anledning av ovanstående bör det utredas hur människors behov av stöd vid myndighetskontakter och i socialrättsliga frågor kan tillgodoses för att förbättra rättssäkerheten. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 4.6 En väl fungerande tillsyn Det är viktigt att människor har någonstans att vända sig om de blivit felbehandlade av myndighetsutövande instanser som . Det är några av de mest utsatta grupperna i samhället som har kontakt med och det är viktigt att det finns en fungerande tillsyn. För övergick tillsynen av från till Inspektionen för vård och omsorg (). Dit kan alla vända sig som har klagomål på såväl myndighetsutövningen som enskilda verksamheter. Myndigheten har också tillsynsansvar för verksamheter som har t.ex. HVB-hem, äldreboenden, missbruksvård m.m. För barn finns det inte någonstans att vända sig för att klaga. En genomlysning som Nätverket för gjort visar att inga klagoinstanser är anpassade för att ett enskilt barn ska kunna föra fram klagomål och få stöd i den processen. har gett återkommande kritik kring att det inte finns någon tillgänglig instans dit barn och unga själva kan vända sig utifrån sina rättigheter i . Antalet klagomål på till har ökat stadigt – med . Merparten av de anmälningar och klagomål som har kommit till rör myndighetsutövning. Det handlar främst om rättssäkerhet, bemötande och dokumentation. 2016 utreddes cirka en femtedel av klagomålen. Endast ett fåtal av besluten fattar leder till någon åtgärd (. De brister som inspektörerna identifierar rör ofta konkreta och observerbara aspekter, ofta med koppling till frågor om hur dokumentationen sköts. Detta indikerar att tillsynen skulle kunna vara ett ännu bättre medel för att kontrollera och styra myndighetsutövande. Det är viktigt att det finns en väl fungerande tillsyn av , speciellt när socialsekreterare själva vittnar om att de inte kan följa lagen p.g.a. bristande resurser. Det bör utredas hur tillsynen och uppföljningen av kan förbättras. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 4.7 Inför lex för att visa på konsekvenser av beslut Strukturella problem hamnar i knä trots att denna inte har möjligt att hantera frågorna och inte heller får resurser att göra detta. Vid brister i myndighetsutövning och utförande inom det sociala arbetet riktas ofta kritiken mot den enskilda socialarbetaren. När de anställda påvisar bristen på resurser blir svaret ofta att både budgeten ska hållas och socialtjänstlagen gälla – vilket i många fall inte går att kombinera. har arbetat fram ett system där professionens bedömning blir tydlig. De kallar systemet lex , och det bygger på att socialarbetare måste ges formella möjligheter att föra fram sin professionella bedömning både när det gäller situationer kring enskilda personer, konsekvenser av politiska beslut, konsekvenser av förändringar och utvecklingstendenser i samhället. innebär en skyldighet och rättighet för socialarbetaren att uttrycka sin professionella bedömning och tydliggör det politiska ansvaret. Möjligheten att införa lex bör därför utredas. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. För att människor ska känna sig trygga och hjälpta är bemötande en mycket viktig faktor. Det är därför viktigt att det i arbetet finns en medvetenhet om maktförhållandet som finns mellan dem som söker hjälp och dem som arbetar. Socialsekreterare behöver få mer tid till reflektion för att bl.a. kunna diskutera problem kring ojämlikhet i maktförhållandet i samband med bemötandet av människor. Anmälningarna till Inspektionen för vård och omsorg () har ökat med . Många av dessa anmälningar rör dåligt bemötande. Det saknas nationella undersökningar om hur människor upplever kontakten med . Vikten av ett brukarperspektiv brukar lyftas i dessa sammanhang. Det är viktigt att försöka ringa in vad som händer i de möten som uppstår mellan socialsekreterare och enskilda. Att det finns ett maktförhållande är ofrånkomligt, men att arbeta i riktning mot socialtjänstlagens mål om delaktighet, självbestämmande och integritet är viktigt. Det är viktigt att undersöka vad som kännetecknar ett bra bemötande, vad som är människors förväntningar på och vad som handlar om handläggningsrutiner som kan förbättras. Det är mycket som kan spela in i upplevelsen av bemötandet, t.ex. hur väntrummen är utformade, hur man blir emottagen i receptionen, hur socialsekreteraren tar emot etc. Med anledning av detta bör en nationell undersökning initieras av hur människor i behov av hjälp från upplever hjälpen och bemötandet. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 4.9 En tillgänglig socialtjänst Många upplever att det är ett stort steg att söka hjälp från . Det är också krångligt att få hjälp då det alltid behövs ett biståndsbeslut först. Ett beslut innebär myndighetsutövning och det går då inte att t.ex. vara anonym. Det bör därför utredas hur trösklarna för att söka och få hjälp genom kan bli lägre genom nya organisationsformer för en första linjens socialtjänst, dvs. stödinsatser utan myndighetsutövning via öppna mottagningar. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 4.10 Socialarbetare måste ha en bra arbetsmiljö Socialsekreterares dåliga arbetsvillkor gör att många socionomer blir utbrända. När varken tid eller resurser finns blir situationen ohållbar och många blir sjuka av stress. En av fyra socialsekreterare lider av psykiska påfrestningar och en av fem av sömnbesvär. Många upplever också oro och ångest, enligt rapporten besvär 2016. har antalet anmälningar om arbetssjukdomar inom yrket ökat –2015, visar arbetsskadestatistik. Fackförbunden Vision och SSR har också påtalat att det finns ett stort antal socialsekreterare som drabbats av utmattningssyndrom. Det är en stressjukdom som kan ge kognitiva svårigheter och även hjärnskador för livet. Försäkrings årliga arbetsskade- och sjukfrånvarorapport visar att psykiska diagnoser som utbrändhet och depression ökar bland långa sjukskrivningar. Bland dem som är långtidssjukskrivna för psykiska diagnoser är kvinnliga socialarbetare allra mest förekommande med 29,7 sjukfall per 1 000 anställda. De flesta socionomer är kvinnor, och förbättring av arbetsmiljön är därför också en viktig jämställdhetsfråga. Ett annat sätt att hantera stressen det innebär att arbeta med människor i utsatthet är att ”stänga av” empatin och ändra förhållningssätt till den som behöver hjälp. Att arbeta med människor i utsatthet kräver lyhördhet, tålamod, empati och tid för reflektion. Med alltför många ärenden finns det alltid en risk att detta inte hinns med. För att nå en hanterbar ärendemängd anser t.ex. fackförbundet att bör få i uppdrag att utforma riktlinjer för ett nationellt mått på antal ärenden per handläggare. Detta ska vara ett sammanvägt mått som tar hänsyn till exempelvis personalens erfarenhet och ärendenas komplexitet. Rimlig arbetsbelastning, ett bra administrativt stöd och chefer som har tid att vägleda har en avgörande betydelse för att socialsekreterare ska kunna utföra ett professionellt och rättssäkert socialt arbete. Många känner stort ansvar för människorna de arbetar med och vill kunna göra ett bra arbete. blev reglerna kring arbetsbelastning tydligare. Då började föreskrifter för organisatorisk och social arbetsmiljö att gälla. Där står bl.a. att arbetsgivaren ska se till att de arbetsuppgifter och befogenheter som tilldelas arbetstagarna inte ger upphov till ohälsosam arbetsbelastning. ”Resurserna ska anpassas till kraven i arbetet.” (AFS 2015:4 9 §).Det nya regelverket behandlar just de arbetsvillkor som ofta briser för personalen i . Arbetsgivaren får med dessa en ännu större skyldighet att säkerställa en rimlig arbetsbelastning . I samband med att föreskrifterna träder i kraft tar olika aktörer fram forskningsbaserade verktyg för att stödja arbetsgivare att ta sitt ansvar. En socionomkommission bör tillsättas med syftet att minska antalet sjukskrivningar och göra arbetet attraktivt. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Många socialsekreterare flyr till följd av de dåliga arbetsvillkoren inom och blir konsulter hos företag som ger mycket högre lön. Kommuner tvingas hyra in konsulter till tredubbla priset, vilket utarmar ytterligare. Pengar som skulle gå till människor i utsatthet går till privata företag. Myndighetsutövning får bara skötas av en myndighet, men då anses det vara tillåtet att utredningar utförs av andra så länge själva beslutet tas av . anser att detta förfarande är mycket tveksamt. Det bör utredas hur rättssäkerheten för den enskilde och arbete påverkas av att privata konsulter tas in för utredning med sikte på hur behovet av detta kan minska. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 4.11 Socialarbetares kompetens måste tillvaratas De ambitionshöjningar som införs måste efterföljas med tid och resurser. Exempelvis har en ny utredningsform som heter BBIC (barns behov i centrum) införts i utredningar kring barn. Motivet att införa BBIC var att få en kvalitetssäker handläggning, att alla delar som är viktiga i ett barns liv ska belysas. I praktiken har det inneburit mindre tid med barnen och mer tid att för att skriva utredningen. Det har skurits ned på de administrativa stöd som tidigare fanns. började det som brukar kallas för new public management gradvis införas i det offentliga . Målet var effektivisering genom tydligare styrning, men systemet har kritiserats för detaljstyrning och för att fokusera mer på hur saker görs än på själva resultatet. Att man har skrivit på rätt sätt och att en utredning är rätt gjord blir viktigare än resultatet för den som utreds. Mer administration och kontroll gör att socialarbetares tid för socialt arbete minskar. använder sig alltmer av detaljreglerade riktlinjer, vilket ger socialarbetare mindre handlingsutrymme i det sociala arbetet. Riktlinjerna är som en slags manualer som ska ge mer likartade bedömningar. Riktlinjerna har gjort att en ”likabehandlingsprincip” kommit att styra mer än ”behovsprincipen”, alltså den om att det sociala arbetet ska utgå från den enskildes behov (Kommunala riktlinjer, Kjellbom 2009). Det innebär att om någon t.ex. söker bistånd till en cykel tittar socialsekreteraren i första hand i riktlinjerna om ett sådant behov kan anses ingå i en ”skälig levnadsnivå” i stället för att utgå från om personen behöver den eller inte. Man ger hellre avslag än bifall om det står så i riktlinjerna eftersom man måste motivera avsteg från riktlinjerna och få godkännande från närmsta chef. En rättviseprincip gör att det anses bättre att ingen får en cykel än att ge bistånd till en cykel till en person. En ökad administrativ börda och detaljstyrning gör att socialarbetares kompetens inte tas till vara och att den undervärderas. En handlingsplan bör därför tas fram kring hur arbete ska renodlas så att socialarbetare kan arbeta med socialt arbete. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Medarbetarna i och sociala verksamheter lägger över hälften av sin arbetstid på dokumentation och administrativt arbete. It-stöd och it-system ska underlätta arbetet. Personalen i behöver därför tillgång till modern teknik som underlättar arbetet och gör det så effektivt som möjligt. Inflytande över it-systemen ska vara likvärdiga i mans- och kvinnodominerad verksamhet, vilket det inte är . Regeringen bör ge lämplig myndighet i uppdrag att utvärdera och ge förslag på hur arbetsverktyg och teknik kan förbättras, samt ansvar för att sprida förslagen bland kommunerna. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 5 Fattigdom och ekonomiskt bistånd ökar klyftorna mellan dem som har ett arbete och dem som inte har det, helt enligt devis om att ”det ska löna sig att arbeta”. Välfärdssystemen har monterats ned, och fler och fler tvingas leva på försörjningsstöd . finns det ca 100 000 personer som har behövt bistånd , och en fjärdedel av dessa har haft bistånd . Långvariga mottagare av ekonomiskt bistånd ökade från av bidragshushållen. Kvinnorna tenderar också att i högre grad än männen vara tvungna att leva på bistånd långa perioder (2016). Många står också helt utanför välfärdssystemen , t.ex. de som lever som papperslösa och EU-medborgare som får försörja sig på dåligt betalda svartarbeten och att tigga. Det har växt fram en ny typ av fattigdom i som vi inte haft på många decennier där många människor lever i extrem utsatthet. Det har visat sig att många som t ex utförsäkras inte söker försörjningsstöd utan att de i stället försöker lösa situationen på andra sätt som att minska sina utgifter, arbeta mer, låna från släkt eller vänner. Det finns ett utbrett underutnyttjande av ekonomiskt bistånd. En del vet inte om att de har rätt till komplettering. Många har försökt söka men gett upp när kraven är för hårda. Förtroendet är väldigt lågt för i denna fråga, och färre söker stödet om chansen att beviljas det är litet. Många människor anser också att det är skamligt att söka och få bistånd och söker därför inte (2002). Den svenska modellen bygger på att trygghetssystem som arbetslöshetsförsäkring och sjukförsäkring ska fånga upp människor. Men långvarigt sjuka stängs ute från sjukförsäkringen. Arbetslöshetsförsäkringen omfattar knappt fyra av tio arbetssökande, och bland ungdomar är det endast en av tio (Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen 2017). vill att socialförsäkringarna ska återuppbyggas så att de som är sjuka och arbetslösa får rätt stöd. Vi har fått igenom viktiga förbättringar under den senaste mandatperioden. Den bortre tidsgränsen i sjukförsäkringen, den så kallade stupstocken, har tagits bort så att människor kan bli utförsäkrade bara för att dagarna tar slut. Taket i sjukpenningen har också höjts . Vi har höjt sjuk- och aktivitetsersättningen för de långtidssjuka. Taket i a-kassan har höjts så att alla som har en månadsinkomst får ut av sin inkomst , och vi har fått igenom bättre regler för a-kassa för deltid. 5.1 Fattigdom påverkar hälsan Ju högre inkomster en person har, desto friskare är denne och desto längre är den förväntade livslängden. Låga inkomster kan påverka hälsan på olika sätt. För det första får de en direkt effekt på så sätt att knappa ekonomiska resurser begränsar möjligheterna att göra goda val avseende sådant som motion, matvanor, vårdmöjligheter eller information om vad som befrämjar god hälsa. För det andra innebär låga inkomster en låg statusmässig position och att möjligheterna att upprätthålla och etablera sociala relationer begränsas. Inkomster är en viktig social och ekonomisk markör för hur människor positionerar sig statusmässigt. Låg status inskränker möjligheterna att fatta självständiga beslut om sitt eget liv och minskar graden av socialt engagemang. Ekonomisk stress påverkar såväl den psykiska som den fysiska hälsan. En del av denna stress handlar om att fattigas deltagande i olika sociala sammanhang minskar. Undersökningar har visat att den psykiska hälsan förbättrades signifikant för dem som fått höjningar av ersättningar i jämförelse med dem som inte fått höjningar. Effekten på hälsan var i stora drag jämförbar med den som antidepressiva läkemedel ger. De största generella hälsovinsterna och den största effekten på ojämlik hälsa kan sannolikt uppnås genom att inkomsterna höjs i lägre inkomstskikt. Detta utpekas också emellanåt som ett av de viktigaste skälen till att samhällen med lägre nivåer av relativ fattigdom i genomsnitt har mer jämlik hälsa (Ekonomiskt bistånd: försörjningsvillkor och marginalisering – ett hinder för jämlik hälsa? , 2016). För barn i utsatta familjer finns flera faktorer som avgör vilka förutsättningar som ges i livet. Det kan t.ex. röra sig om arbetslöshet och sjukdom hos föräldrarna. Förutom det har barn som växer upp i familjer med försörjningsstöd sämre hälsa och klarar skolan sämre än andra barn. Att växa upp i fattigdom är att inte ha samma möjligheter som barn som växer upp i rika familjer. Barn med hög social status, mätt som föräldrarnas inkomster och utbildning, uppvisar 40–lägre risk att skrivas in på sjukhus jämfört med barn med lägst social status. Under själva uppväxten har barn i socialbidragshushåll väsentligt högre mortalitet och fler inskrivningar på sjukhus än andra barn. i livet är skillnaderna särskilt tydliga för inskrivningar kopplade till psykisk sjukdom. Barn som vuxit upp i socialbidragshushåll har som vuxna en förhöjd risk för social utsatthet och hälsoproblem i termer av alkohol- och drogmissbruk, psykisk ohälsa, suicidförsök och mortalitet. Riskerna är i regel högre för barn uppvuxna i hushåll med långvarigt bidragstagande. 5.2 Översyn av arbetet med ekonomiskt bistånd Uppgiften att främja jämlikhet i levnadsvillkor är ett av viktigaste åtaganden. Det innebär att allmänna standardförbättringar för stora grupper inom befolkningen också bör komma de ekonomiskt utsatta till del. Regeringen har beslutat att göra en översyn av socialtjänstlagen. Det man bl.a. vill se över är problem i tillämpningen av lagen. Socialtjänstlagen är konstruerad som en målinriktad ramlag men har detaljregleringen ökat avsevärt, vilket minskar handlingsutrymmet för såväl kommuner som professionen. Av direktiven framgår dock att ekonomiskt bistånd inte ska ingå i utredningen, trots att detaljregleringen genom rättspraxis är väldigt stor just på det området. Det enda regeringen aviserat är en utredning av hur jämställdheten kan ökas vid handläggning och utbetalningar av försörjningsstöd. Det är självklart en viktig fråga, men det finns många områden som borde ingå i en översyn. I socialtjänstlagen framgår att ”den som inte själv kan tillgodose sina behov eller få dem tillgodosedda på andra sätt har rätt till bistånd till sin försörjning och för sin livsföring i övrigt”. Målet är att biståndet ska ge en skälig levnadsnivå. Lagen säger ingenting om vad som ska anses vara behov eller inte utan det handlar om att människor ska uppnå en skälig levnadsnivå. Vad det är har kommit att regleras av rättspraxis. Det finns problem med detta, olika domar kan vara motstridiga och vissa domar som t.ex. villkorar biståndet får stor betydelse i handläggning. Bedömningar ska göras utifrån individuella behov, men utifrån tids- och resursbrist har handläggningen blivit alltmer riktlinje- och manualstyrd. Det finns en mängd problem med dagens system kring hantering av ekonomiskt bistånd. Därför bör tilläggsdirektiv utformas så att ekonomiskt bistånd ingår i översynen av socialtjänstlagen. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 5.2.1 Utvecklingen av ansökningar och avslag måste gå att följa Det finns ingen nationell statistik över om antalet ansökningar eller avslag har ökat, vilket är ett sätt att mäta om beviljandet av biståndet blivit mer restriktivt. I de kommuner som har statistik över antalet avslag (t.ex. och ) framgår att dessa har ökat.