mot · H5023352 · 2017-10-05 00:00:00 — Därför har goda möjligheter att utveckla en ekonomi som i ännu högre grad är biobaserad. Genom att inrätta en nationell bioekonomistrategi menar vi att man tillsammans med de gröna näringarna kan skapa större miljö- och klimatnytta. Den nationella strategin ska vara en väl förankrad strategi som främjar samverkan mellan både stat och näringsliv för att underlätta de omställningar som krävs i exempelvis skogsindustrin och lantbruket. vill därför att regeringen ska prioritera inrättandet av en nationell bioekonomistrategi, och detta förslag har även inkluderats i Miljömålsberedningens överenskommelse. Det ska löna sig att vara klimatsmart. Därför bör regeringen skyndsamt utreda möjligheterna för företag att göra skatteavdrag för klimatkompenserande åtgärder. Som ett första steg ser vi stor potential i att ge avdragsrätt för företag som köper och annullerar utsläppsrätter inom ramen för EU:s utsläppshandel samt avdragsrätt för investeringar i flexibla mekanismer såsom clean development mechanism (CDM) och verified emission reductions (VER). Genom avdragsrätt kan man ytterligare stärka och premiera det svenska näringslivets engagemang i klimatfrågan. Nuvarande regeringen flaggade för att man ville ge möjlighet till avdrag för just företag som köper och annullerar utsläppsrätter inom ramen för EU:s utsläppshandel, men valde sedan att inte gå vidare med förslaget. Det är olyckligt att regeringen sorterar bort förslag som uppmuntrar näringslivet att engagera sig i klimatfrågan och som ger stor klimatnytta. Någon grön skatteväxling syns inte till – istället står vi inför en rödgrön skattechock som slår hårt mot jobb och småföretagande. För är det avgörande att en ambitiös miljö- och klimatpolitik går hand i hand med en stark svensk ekonomi. På så sätt kan vara ett grönt föredöme för andra länder. Då måste vi också ständigt söka nya vägar att föra klimatarbetet framåt. En möjlig väg skulle kunna vara just skatteavdrag för klimatkompenserande åtgärder. Livscykelanalys vid om- och nybyggnation har miljö- och klimatpåverkan från byggnader främst kopplats till driften av dessa. Men en väsentlig del av påverkan sker redan när husen byggs. Denna påverkan bör i högre grad synliggöras genom livscykelanalys. En sådan analys beräknar en totala miljö- och klimatpåverkan, från första spadtaget. Den kan dels omfatta olika byggmaterial, dels olika metoder för om- och nybyggnation. För en effektiv livscykelanalys är det avgörande att den genomförs på ett sätt som är både grundligt och transparent. Den färdiga analysen bör vara lättillgänglig, och den kan därmed komma att utgöra en grund för olika aktörer inom byggsektorn att dela så kallad ”best practice”. Genom att integrera livscykelanalyser i sitt arbetssätt kan byggsektorn bidra till minskad klimatpåverkan. Regeringen bör därför verka för att användningen av livscykelanalys ökar i samband med om- och nybyggnationer. Stranderosion är nednötning och transport av landmassor ut i havet, och den innebär i vissa fall förlust av land, byggnader och infrastruktur. Det kan leda till enorma kostnader både för samhället som helhet och för drabbade privatpersoner. Stora och unika naturvärden riskerar att förstöras och den för kustkommunerna viktiga turistnäringen hotas. I har framför allt områden i , , och drabbats. Stranderosionen har till stor del naturliga förklaringar och kustlinjen förändras ständigt, men mänskliga aktiviteter kan rubba jämvikten mellan naturliga processer och bidra till att erosionsskadorna blir större än de annars skulle ha varit. För att motverka stranderosion finns möjlighet att återföra sand som erosionen tagit med sig från stränderna ut till havs. Metoden kallas strandfodring och används flitigt i övriga och . Den har hög miljöhänsyn och bör självfallet också kunna användas i . Att få tillstånd för strandfodring är dock komplicerat, framförallt på grund av den dubbla miljöprövningen som sker både mot och mot lagen (1966:314) om kontinentalsockeln. Lagstiftningen är utformad så att olika myndigheter och departement behandlar olika delar av en ansökan om strandfodring, men tyvärr saknas ett övergripande samordningsansvar. Det går inte heller att hitta en röd tråd i olika berörda myndigheters bedömningar. Om samtliga myndigheter ändå skulle vara överens och miljödomstolen ger sitt tillstånd skall regeringen i slutändan pröva hela projektet mot lagen om kontinentalsockeln. Regeringen överprövar således miljödomstolens beslut. Detta förfarande är inte långsiktigt hållbart. Därför bör regeringen genomföra en översyn för att säkerställa att antalet inblandade instanser minskas och att hanteringen effektiviseras vid ansökan om strandfodring. Det finns också skäl för regeringen att överväga att ge lämplig statlig myndighet ett övergripande ansvar att hantera frågan om stranderosion, eftersom frågan kan anses vara av nationellt intresse och därför inte enbart är en fråga. är ett litet land som står för av världens totala växthusgasutsläpp. Åtgärder för att minska utsläppen behövs nationellt, men vi har allra störst möjlighet att göra skillnad genom att arbeta internationellt och påverka andra länder. En av viktigaste arenor för detta arbete är EU, som i egenskap av världens näst största ekonomi spelar en betydande roll i den globala klimatpolitiken. Gemensamma ansträngningar för att minska utsläppen av växthusgaser inom EU ger resultat. Genom att kombinera minskade utsläpp med stark tillväxt och fler jobb bygger vi både ett starkare EU och ett starkare . EU:s klimatmål fastställdes och innebär att växthusgasutsläppen ska minska jämfört med nivå. återstår slutförhandlingar om bördefördelningen inom EU. Bördefördelningen avser den icke-handlande sektorn, alltså de utsläppsminskningar som inte omfattas av EU:s utsläppshandel, som står för ungefär hälften av EU:s koldioxidutsläpp. Det är både en viktig och svår politisk förhandling, eftersom länderna inom EU har nått olika långt i klimatarbetet. är ett av de länder som ligger i framkant. Tillsammans med är det land som procentuellt sett ska minska sina utsläpp mest , medan länder som inte har kommit lika långt i sitt klimatarbete fått betydligt lägre mål för utsläppsminskningar. föreslås exempelvis minska sina utsläpp . Eftersom nationella utsläppsmål är långt mer ambitiösa än EU-målen kommer vi sannolikt att överprestera. Men det är helt oacceptabelt att EU-länder med betydligt lägre krav på utsläppsminskningar tillåts åka snålskjuts på ansträngningar. Som princip är det dessutom problematiskt att de länder som kommit längst i klimatarbetet ska göra mest, då det innebär onödigt stora kostnader för relativt små utsläppsminskningar. Det är helt enkelt inte kostnadseffektivt. EU:s utsläppshandel, EU ETS, är ett helt centralt styrmedel för att medlemsländerna ska kunna nå EU:s klimatmål och ett i grunden välfungerande system. Basen för en effektiv och ändamålsenlig utsläppshandel är förutsägbara, rättvisa och långsiktiga regler. slutförhandlas även reglerna för kommande handelsperiod (2021–2030) inom EU ETS. Förra riksdagsåret tvingades att driva regeringen framför sig i arbetet med att skärpa EU ETS, exempelvis i frågan om en möjlig höjning av reduktionsfaktorn. Regeringen tycktes dock se ett högt pris på utsläppsrätter som ett självändamål. Det är olyckligt. Grundprincipen bakom EU ETS är att sätta ett tak för utsläppen inom unionen som begränsar antalet utsläppsrätter och att priset på utsläppsrätter sedan regleras av efterfrågan på en EU-gemensam marknad. På så sätt kommer de mest kostnadseffektiva utsläppsminskningarna till stånd först. Politikens uppgift är alltså inte att reglera priset på utsläppsrätter, utan att sätta klimatmål som i sin tur blir styrande för taknivån inom handelssystemet. Med detta som utgångspunkt anser att EU ETS bör utvidgas till fler sektorer, och successivt skärpas utan att riskera koldioxidläckage. bör EU ETS länkas samman med andra utsläppshandelssystem. Dessutom bör verka för att kompensation för så kallade indirekta effekter i utsläppshandeln harmoniseras på EU-nivå. Det nuvarande systemet för kompensation motarbetar hela utsläppshandelns syfte, då det ger länder som ännu inte ställt om sin elproduktion en konkurrensfördel gentemot länder som faktiskt minskat sin andel fossilbaserad elproduktion. Detta eftersom endast el producerad med fossila bränslen genererar de intäkter som används för kompensationen. Ett sådant system är i grunden orimligt. Att kompensera för indirekta effekter på EU-nivå skulle i förlängningen gynna länder som har ställt om sin elproduktion och på så sätt främja övergången till ett fossilfritt samhälle. Globalt klimatavtal och internationellt samarbete Det är mycket glädjande att världens länder lyckades enas om ett globalt klimatavtal i . Det är ett historiskt klimatavtal där länderna har förbundit sig att hålla den globala medeltemperaturen väl under två grader, och göra ansträngningar för att medeltemperaturen inte ska öka mer än . har mer än tre fjärdedelar av undertecknarna ratificerat avtalet. Det visar att världens länder nu gemensamt är redo att ta ansvar för klimatutmaningen. Dock återstår mycket arbete. De nationella klimatplanerna som lämnades in inför mötet i , där respektive land redogör för vilka åtgärder de är beredda att vidta, är långt ifrån tillräckliga för att nå det gemensamma målet. I kommande förhandlingar, nu närmast i , gäller det därför att sätta press på länderna att uppdatera sina planer för att de ska överensstämma med ambitioner. Det är också avgörande att klimatarbetet fortgår med oförminskad kraft trots att den amerikanske presidenten meddelade att har för avsikt att dra sig ur . I sin retorik ställer president upp en konflikt mellan tillväxt och en ambitiös klimatpolitik; utmålas som ett sänke för amerikansk industri och ett hot mot de amerikanska jobben. Därför är det nu viktigare än någonsin att visar att retoriken är felaktig. Genom att kombinera stark tillväxt och sänkta klimatutsläpp, vilket alliansregeringen lyckades göra, kan på allvar agera som ett grönt föregångsland. För att möta klimatutmaningarna på ett kostnadseffektivt sätt bör en viktig del av de svenska insatserna göras genom flexibla mekanismer såsom CDM (clean development mechanism) och JI (joint implementation), vilka är kopplade till Kyotoprotokollet och ger länder möjlighet att komplettera sina nationella utsläppsminskningar genom att förvärva utsläppsminskningar från projekt i andra länder. På så sätt kan plocka lågt hängande frukter i länder som inte nått lika långt i sitt klimatarbete och därmed generera största möjliga utsläppsminskning per krona. Eftersom klimatutmaningen är global spelar det till syvende och sist ingen roll var i världen utsläppsminskningarna sker. Dessa mekanismer, CDM och JI, har visat sig vara mycket kostnadseffektiva och har gett goda resultat inte bara för klimatet, utan även för luftkvalitet, hälsa, tekniköverföring och teknikutveckling. Därför bör också fler flexibla mekanismer utformas och implementeras. Det tar tid att utforma verkningsfulla och hållbara mekanismer, men mycket lärdom kan dras av CDM- och JI-projekten vid utarbetandet av nya mekanismer. Kontrollfunktionen för systemen ska naturligtvis vara gedigen. Två sektorer som inte är inkluderade i är det internationella flyget och den internationella sjöfarten. Tillsammans står dessa sektorer för av de globala utsläppen, och andelen förväntas öka. Därför är det viktigt att internationella överenskommelser kommer till stånd för att reglera dessa utsläpp och minska dem. beslutade för civilflyg, , att det internationella flygets utsläpp ska stabiliseras nivå. Om utsläppen fortsätter öka efter 2020 ska flyget klimatkompensera för dessa ökningar. Det är ett stort steg i rätt riktning. Även inom internationella sjöfartsorganisationen pågår förhandlingar om en strategi för att minska växthusgasutsläppen. En god väg framåt vore att inrätta ett system som prissätter sjöfartens utsläpp, enligt principen om att förorenaren betalar. Utöver ökad miljöhänsyn har ett sådant system potential att ytterligare stärka konkurrenskraften hos svensk sjöfart, vars miljöarbete ligger i framkant. bör således agera kraftfullt för att fler länder möjligt ansluter sig till system, som är frivilligt , och för att IMO skyndsamt antar en strategi för att kostnadseffektivt minska den internationella sjöfartens klimatpåverkan. Utöver långlivade klimatpåverkande ämnen, som exempelvis koldioxid, har även vissa kortlivade luftföroreningar stor påverkan på jordens klimat. Studier har visat att dessa partiklar dessutom påverkar vår hälsa. Ozon, metan och fluorkolväten har länge varit kända växthusgaser, men har forskning visat att även aerosolpartiklar har stor klimatpåverkan. Under alliansregeringen var drivande på det globala planet i dessa frågor. Det internationella samarbetet Climate and (), vilket fått god spridning, startades för att minska mängden kortlivade klimatgaser. Samarbetet förenar regeringar, privatpersoner och näringslivet för att minska mängden kortlivade klimatgaser och därmed gynna både klimatet och människors hälsa. Fler kompletterande insatser och samarbeten likt CCAC, utöver det inom FN slutna klimatavtalet, behövs för att vi ska kunna möta olika typer av miljö- och klimatutmaningar. Sådana internationella insatser och samarbeten ska baseras på väl underbyggd forskning och i första hand sträva efter att inkludera olika typer av aktörer. EU har tullar och kvoter på i stort sett alla förnybara energislag – biobränslen, solpaneler och delar till vindkraftverk. Men på fossila bränslen har EU däremot inga tullar alls. Det måste helt enkelt bli lättare att handla med miljövänliga produkter. Att underlätta för handeln med miljövänliga och miljöförbättrande produkter är ett alldeles utmärkt sätt att möta klimathot och andra miljöproblem. Inom EU pågår förhandlingar om ett grönt frihandelsavtal, det så kallade Environmental Goods Agreement. EU och ett tjugotal länder diskuterar ett avtal som slopar tullarna på ett stort antal miljövänliga produkter, alltifrån luftrenare till miljövänliga bränslen. Det finns överlag goda möjligheter att bidra till miljöförbättrande åtgärder och ökad miljöhänsyn genom frihandelsavtal. EU och har kanske världens mest ambitiösa standarder för miljöskydd. Frihandel hotar inte dessa standarder, utan ger oss tvärtom nya möjligheter att sprida dem. Därtill skapar frihandel jobb, tillväxt och välstånd, vilket ger både EU-medlemmarna och andra länder möjligheter att investera större resurser i sitt miljö- och klimatarbete. Relativt har EU slutit frihandelsavtal med och . Regeringen bör vara pådrivande inom EU för att fler frihandelsavtal – inklusive ett grönt frihandelsavtal – kommer till stånd, eftersom det gynnar både miljö och tillväxt. Klimatpolitik ur ett säkerhetsperspektiv Bilden av vår omvärld har förändrats dramatiskt på bara . Konflikter, klimatförändringar och brist på resurser som vatten och mat tvingar människor på flykt. I leder den ökade globala medeltemperaturen till att polarisarna smälter, och det uppstår därmed konkurrens om naturresurser och fraktvägar som inte varit tillgängliga. Med hänsyn till denna utveckling är det avgörande att klimatpolitiken framöver sammanlänkas med ett säkerhetspolitiskt perspektiv. En konkret möjlighet att verka för detta har öppnat sig i och med att innehar en plats i 2017–2018, och dessutom håller i ordförandeklubban . Nuvarande regering bör ta tillfället i akt och vara pådrivande i säkerhetsrådet för att klimat- och säkerhetspolitiska frågor sammanlänkas och prioriteras. Ur ett säkerhetsperspektiv är det också centralt att regeringen är pådrivande i för att säkerställa en miljömässigt hållbar utveckling i . Detta arbete påbörjades av alliansregeringen, då var ordförandeland i åren 2011–2013 och valde att prioritera frågor för en hållbar utveckling av .