mot · H5022487 · 2017-10-04 00:00:00 — Mycket stora grupper av nyanlända har därmed en lång utbildningsprocess framför sig innan de kan anses vara konkurrenskraftiga på svensk arbetsmarknad, varför man inte ska hoppas på att dessa inom överskådlig tid kommer att möta behovet av kvalificerad arbetskraft. Gällande ”sänkta trösklar” så vänder sig starkt emot detta. är en kunskapsnation och ska så förbli. Svenska företag, myndigheter och organisationer har ägnat sig åt att rationalisera bort enklare arbeten. Denna utveckling har förstärkts av dagens möjligheter till digitalisering, och därför vill värna och inte backa bandet. Regeringen har i sin iver att dölja arbetslösheten bland nyanlända gått så långt att man är villig att stå för hela lönekostnaden och ålägger myndigheter att samarbeta med Arbetsförmedlingen för att hitta på arbetsuppgifter. ingår även ett handledararvode för varje person. Trots alla dessa ekonomiska incitament så kommer nyanlända som grupp inte in på svensk arbetsmarknad. Slutsatsen av detta är att det måste till helt nya lösningar! 8.2 Sänkta skatter på arbetsinkomster 8.2.1 Fokus på låg- och medelinkomsttagare har ett, i ett internationellt perspektiv, förhållandevis högt skatteuttag från just arbetsinkomster. Kännetecknande är också att skatter börjar tas ut från tämligen låga inkomstnivåer. Trots fem steg i jobbskatteavdraget uppgår den skattefria inkomsten på årsbasis till bara 0,91 prisbasbelopp – det så kallade första inkomstintervallet – motsvarande . vill öka detta första inkomstintervall till 1,35 prisbasbelopp motsvarande . Genom att öka just det första inkomstintervallet gynnas samtliga löntagare men med en tydlig slagsida mot låg- och medelinkomsttagare. Upp till gränsvärdet blir marginalskatten effektivt noll procent, vilket gynnar exempelvis studenten som arbetar extra eller en deltidsarbetande småbarnsförälder, eller pensionär. Sänkta skatter på arbetsinkomster med fokus på låg- och medelinkomsttagare ökar drivkraften att arbeta, i synnerhet för den som tar ett deltidsarbete eller ett lägre betalt arbete. Det ger vanliga löntagare mer kvar i plånboken och ökar därmed den individuella friheten. Av tabell 1 framgår en fördelningspolitisk analys av en dylik reform. Tabell 1 Fördelningspolitisk analys av förhöjt första inkomstintervall i jobbskatteavdraget. 0,91 PBB–1,35 PBB Förändring av inkomst, kronor Procentuell förändring i ekonomisk standard, procent Fördelning av förändringen i ekonomisk standard, procent som har ett internationellt sett relativt högt skattetryck redan på låga inkomster har vi världens högsta marginalskatter för höginkomsttagare. Detta som ett resultat av att regeringen valt att dels fasa ut jobbskatteavdraget för de högre inkomsttagarna, dels höja skiktgränserna även för vanliga löntagare. gick från en toppmarginalskatt på till . Det är långt ifrån idén om ”hälften kvar” som tidigare samlade parlamentariskt stöd även över blockgränserna. Det går givetvis att likt regeringen argumentera för att höginkomsttagaren alltid har råd att betala ett par extra hundralappar i skatt och det argumentet äger förvisso i någon mening sin riktighet, men regeringens intensiva marginalskattehöjningar gör ingen analys av skattesystemets effektivitet. Inte heller tar det hänsyn till konkurrenskraft som industrination med en öppen och exportberoende ekonomi. Många individer i den högsta inkomstdecilen förhandlar inte om sin lön inom ramen för ett centraliserat avtal eller genom sin fackklubb. Många har möjlighet att ta ut en löneförhöjning genom någon sorts förmån, exempelvis tjänstepension. Många är också attraktiva på den internationella arenan och där arbetar en stor andel svenskar mycket riktigt utomlands, inte sällan på grund av det höga skattetrycket. Till följd av detta blir i sin tur statens skatteuttag lika med noll. bör sträva efter att återgå till principen om ”hälften kvar”, vilket implicerar en högsta marginalskatt om . På kortare sikt, det vill säga avseende kommande budgetperiod 2018–2021, föreslår att utfasningen av jobbskatteavdraget för de högre inkomsterna helt slopas. Därutöver ska skiktgränserna för när en löntagare börjar betala statlig inkomstskatt återställas enligt tidigare uppräkningspraxis (KPI plus ), . Med regeringens förslag kommer en löntagare med klassas som höginkomsttagare och betala statlig skatt, utöver kommunalskatten. I värld är detta inget höginkomsthushåll. Det kan röra sig om en ensamstående småbarnsmamma som jobbar som sjuksköterska, det kan vara en vanlig familj i där den ena föräldern är hemma med barnen och den andra jobbar som rektor, polis eller tandläkare och de tillsammans har ett genomsnittligt bostadslån på 2–. Det ska poängteras att förespråkar en progressivitet i skattesystemet, men en mindre aggressiv sådan än vad regeringen står för. I våra nordiska grannländer ligger exempelvis den högsta marginalskatten på (), () respektive (). Skiktgränserna slår därtill till vid betydligt högre inkomstnivåer. Ett antal centraleuropeiska länder märker ut sig med så kallad platt skatt och en toppmarginalskatt om () och (). Med förslag minskar den högsta marginalskatten till . Det är fortfarande högst i hela och en bra bit ifrån principen om hälften kvar. Tabell 2 innehåller en fördelningspolitisk analys av förslaget. Som framgår är det enbart inkomstdecilerna 8–10 som berörs eftersom övriga inkomstdeciler inte är belagda med statlig skatt eller berörs av utfasningen av jobbskatteavdraget. Tabell 2 Fördelningspolitisk analys av justerade marginalskatter Procent av disponibel inkomst 102 288–161 350 161 350–209 325 209 325–255 672 255 672–303 663 303 663–349 074 349 074–396 898 396 898–464 131 464 131–599 152 8.3 Slopad allmän löneavgift för småföretag Den så kallade allmänna löneavgiften inom ramen för de sociala avgifterna på arbete har inget specifikt område i de offentliga trygghetssystem som den avser att finansiera, utan är en extra skattekostnad på arbete, vilken i synnerhet drabbar de små företagen. Den allmänna löneavgiften utgör cirka en tredjedel av de totala arbetsgivaravgifterna på . Allmänna löneavgiften har höjts successivt och ligger på . Denna löneskatt uppfattas som djupt orättvis av många företagare och hämmar deras incitament och möjligheter att nyanställa. vill gå i motsatt riktning och helt avskaffa den allmänna löneavgiften för samtliga företag med upp till tre anställda som baseras på ett takbelopp om i lön per anställd. Det skulle motsvara en skattelättnad på för ett småföretag med tre anställda. De företag med en högre lönesumma än 300 000 per anställd eller fler anställda än tre, betalar allmän löneavgift enbart på de delar som överstiger takbeloppet. På så vis skapar vi inte bara besparingar för egenföretagare utan även kraftiga incitament för att nyanställa. Tillsammans med det kraftigt lindrade sjuklöneansvaret för mindre företag kan detta antas medföra mycket positiva möjligheter för de minsta företagen att växa sig större och anställa fler. Avdrag för den allmänna löneavgiften upp till ett takbelopp på i lön per anställd som gäller för småföretag med upp till tre anställda. Arbetsförmedlingen kostade skattebetalarna 78,2 miljarder . I detta belopp ingår flera utgiftsposter. Källa: Arbetsförmedlingen. har flera synpunkter på dessa kostnader som främst utgår från de uteblivna resultaten. Arbetsförmedlingen dras år med resultat långt under de satta målnivåerna. Vid samtliga tillfällen då en aktör förfogar över skattemedel bör det ske en kontinuerlig uppföljning och utvärdering. Resultat ska vara avgörande för att få fortsatta medel från staten. Här vill vara extra tydliga. Med resultat avser vi reguljära, stadigvarande, arbeten, inte subventionerade anställningar. Målbilden för den svenska arbetsmarknadspolitiken skall alltid vara reguljära arbeten, vilket skiljer från de andra partierna. Det finns en uppsjö av olika åtgärder, insatser och program som är mer eller mindre ineffektiva. mäts Arbetsförmedlingens effektivitet utifrån i vilken utsträckning dessa används. Däremot visar resultaten på att så inte är fallet för ett hållbart jobbskapande. anser att det borde gå att få ut mer effekt av alla de miljarder som pumpas in i Arbetsförmedlingen. Systemet fungerade av allt att döma tämligen väl för den tidsperiod som det byggdes för, det vill säga . Men medan arbetsmarknaden har utvecklats till att bli betydligt mer dynamisk och mångfacetterad och graden av individualisering och specialisering har ökat så har politiken inte hängt med utan följer i stort samma gamla mönster. Resultatet är att Arbetsförmedlingen fungerar genuint uruselt. uppgav av de inskrivna på Arbetsförmedlingen att förmedlaren hade bidragit till att man fått ett jobb och bland de arbetssökande är det som uttalar förtroende för myndigheten. uppgår den budgeterade utgiften för utgiftsområde 14 (Arbetsmarknad och arbetsliv) till omkring 70–, det vill säga ungefär lika mycket som Försvarsmakten och rättsväsendet tillsammans. Man borde kunna förvänta sig ett bättre utfall! Likväl finns inga belägg för att påstå att det är arbetsförmedlarna som det skulle vara fel på. Utifrån sina förutsättningar utför de sitt arbete precis lika bra som andra löntagare. Det är politiken det är fel på, den offentliga arbetsförmedlingens metoder är inkapabla att mäta behoven av individualisering och att komma tillrätta med matchningsproblematiken på arbetsmarknaden. var det av alla nyanställda som använde sig av Arbetsförmedlingen, vilket också inkluderade olika typer av subventionerade jobb. Majoriteten av arbetsgivarna anser att Arbetsförmedlingen saknar kunskap om branschen och är dåliga på att hitta rätt person. Trots rigida inställning väljer arbetsgivarna att kringgå Arbetsförmedlingen och väljer istället de privata rekryteringsföretagen och bemanningsföretagen. , och är exempel på länder som helt eller delvis valt att öppna upp sina förmedlings- och utbildningstjänster för fler aktörer. Det har på det stora hela visat sig vara ett framgångskoncept eftersom konkurrens främjar effektivitet. 8.5 En svensk modell Att kopiera andra länders modell på ett visst område är inte ett uppenbart recept för framgång. Istället bör analyseras vad som gick bra med den ena eller andra modellen samt vad som skulle kunna ställa till problem i det egna fallet. I en utvärdering av det australiensiska fallet, där arbetsförmedlingens tjänster upphandlas i konkurrens, uppges att effektiviteten ökat, att kostnaderna för skattebetalarna minskat, att servicen till de arbetssökande blivit bättre samt att arbetsgivarna blivit mer nöjda. Dessutom anges att konceptet varit särskilt effektivt för marginaliserade grupper samt för grupper med svårigheter att finna arbete. Arbetsförmedlingens åtgärder och program ska alltså ersättas och öppnas upp för övriga samhällsaktörer: privata företag, sociala och icke-vinstdrivande företag, semi-privata eller andra aktörer. Utbildning och matchningsarbete upphandlas alltså av de bästa och mest effektiva aktörerna. Den ersättning som utgår från det offentliga är uteslutande provisionsbaserad. Det vill säga, om någon aktör lyckas förmedla ett arbete åt någon arbetslös, så utgår en del av provisionen. Om den tidigare arbetssökande individen behåller jobbet , så utgår ytterligare en del av provisionen. Om så den tidigare arbetssökande behåller jobbet ytterligare en period, så utgår resten av provisionen. Detta ger incitament för samtliga parter att göra ett bra och i synnerhet långsiktigt jobb. I samband med denna reform är det av stor vikt att lyfta fram betydelsen av icke vinstdrivande aktörer, såsom sociala företag. De mångmiljardbelopp som frigörs genom att Arbetsförmedlingen i dess nuvarande form reformeras kommer att användas i ett betydligt mer effektivt förmedlingsarbete, inom ramen för såväl privata vinstdrivande företag som icke vinstdrivande aktörer. Betydelsen av att engagera de icke vinstdrivande organisationerna och företagen samt civilsamhället i största allmänhet syftar i första hand till att skapa en så stor mångfald som möjligt så att ingen grupp eller individ lämnas utanför. Reformen föreslås i enlighet med den konservativa försiktighetsprincipen genomföras stegvis för att med start vara fullt genomförd, med en kontinuerlig utvärdering. I har Socialdemokraterna skapat ett system där samtliga gymnasieutbildningar måste leda till så kallad högskolebehörighet och där också en påtagligt hög andel ska eller bör studera vidare på just högskolan. Målsättningen vad gäller det sistnämnda har godtyckligt angetts till . Emellertid saknas empiriskt stöd som skulle visa att just varannan gymnasist måste läsa till en högre akademisk examen. Givetvis bör möjligheten finnas, men det bör vara upp till den nyblivne gymnasiestudenten själv att avgöra hur vederbörande vill lägga upp sina framtidsplaner. Denna iver att öka just kvantiteten av högskoleplatser i kombination med en övertro på teoretiska utbildningar för alla studenter och en nedlåtande syn på traditionella, vanliga, hederliga hantverksyrken har totalt hämmat förmåga att upprätta ett väl fungerande lärlingssystem. Företagare uppger ofta att deras största hinder för expansion är brist på rätt kompetens, där vart femte rekryteringsförsök i misslyckas eftersom arbetsgivaren inte hittar rätt kompetens. Flera större företag har på grund av det svenska utbildningssystemets undermåliga kvalitet och bristande arbetslivsanknytning valt att helt sonika inrätta egna utbildningsprogram, vilket givetvis inte är möjligt för småföretagare. Politikerna och det offentliga systemet behöver nu anpassa sig till företagen, istället för tvärtom. Yrkesinriktade lärlingsutbildningar är en av åtgärder. Det handlar inte bara om näringslivets kompetensförsörjning utan även om att komma tillrätta med en påtagligt hög ungdomsarbetslöshet. Signifikant nog framgår det att i EU-länder med lägst arbetslöshet (och ) så är andelen ungdomar som på olika sätt deltagit i lärlingsutbildningar som högst, medan det omvända gäller för . Det vill säga hög ungdomsarbetslöshet och låg andel ungdomar i lärlingsprogram. Enligt bland annat råder det ett samband mellan tillgång till lärlingsplatser och låg ungdomsarbetslöshet; till skillnad från i finns det i ett väl utbyggt lärlingssystem med avlönade lärlingsprogram inom många sektorer. Detta leder till att tyska ungdomar är arbetslösa i mindre utsträckning än svenska. Motsvarande typ av korrelation går dessutom att skönja mellan lärlingsutbildningar och arbetslösheten kring utrikes födda. Ett modernt lärlingssystem bör baseras på teoretiska kärnämnen, såsom matematik, svenska och engelska, vilket man studerar i skolan exempelvis , medan man praktiserar ett yrke på en faktisk arbetsplats övriga dagar. En helt ny anställningsform bör införas, i lag – lärlingsanställning. Rent juridiskt bör den jämföras med det som kallas provanställning, men den ska kunna gälla högst . Det skulle innebära att ett företag som tar sig an en oerfaren, oprövad ungdom eller en utrikes född med svårvaliderad bakgrund i syfte att säkra sin långsiktiga kompetensförsörjning kan göra detta hyfsat riskfritt. Visar det sig att personen i fråga är driftig och ambitiös kommer lärlingsanställningen mynna ut i en reguljär tillsvidareanställning inom loppet av högst , men företaget förbinder sig inte till något. Lärlingssystemet inriktar sig i första hand på ungdomar som börjar på gymnasiet men bör vara öppet för äldre som av olika skäl inte slutfört sin gymnasieutbildning. Den som studerar på Komvux i syfte att läsa ihop till en gymnasieexamen ska också anses vara kvalificerad för en lärlingsutbildning, oavsett ålder. Denna anställningsform innebär att arbetsgivaren är helt befriad från att betala arbetsgivaravgifter och lärlingsanställningen jämställs med en provanställning, det vill säga att arbetsgivaren inte kommer att dras till Arbetsdomstolen vid tvister. En minimilön lagfästs, och är tillika ”fredad”, det vill säga att den inte ersätter andra inkomster eller försörjningsstöd. En person som saknar gymnasieexamen och uppbär försörjningsstöd har således mycket starka incitament att färdigställa sin examen för lärlingsutbildning hos ett företag. Praktiska yrken kan vara en framkomlig väg in för människor på arbetsmarknaden som kommit till från ett annat land i vuxen ålder och som vid ankomsten saknar relevant akademisk utbildning. Myndigheten för analyserar arbetsmarknadens behov och avsätter därefter medel till lärosäten som anordnar de av marknaden efterfrågade utbildningarna. Detta matchningsarbete har visat sig vara mycket effektivt och av de elever som genomgått en utvald utbildning har nästan sju av tio haft arbete efter examen. Myndigheten har aviserat att den har den organisatoriska kapaciteten att bygga ut verksamheten, men givet dagens anslagsnivåer saknas resurser till detta. höjer därför dessa anslag. efterfrågar många arbetsgivare anställda med någon form av eftergymnasial utbildning, men inte nödvändigtvis en femårig universitetsutbildning. Många ungdomar vill också vidareutbilda sig men ser inte universitetsstudier som sitt förstaval. Där är de ett- och tvååriga utbildningar som erbjuds via goda alternativ. För såväl arbetsgivare som arbetstagare är därmed utökat stöd till Myndigheten för att betrakta som positivt. Det är en satsning för bättre matchning på arbetsmarknaden och för lägre ungdomsarbetslöshet. budgeterar därför för åtminstone 10 000 nya platser på men ser gärna ännu fler längre fram i takt med att myndigheten utvecklas. 8.8 Personer med funktionsförmåga som medför nedsatt arbetsförmåga Delaktighet handlar om möjligheten för alla, oavsett funktionsförmåga, att vara delaktiga inom samhällets alla områden, till exempel på arbetsmarknaden, i skolan och i offentliga miljöer. anser att det är viktigt att alla ska kunna delta på arbetsmarknaden utifrån sin funktionsförmåga. Lönebidrag och andra åtgärder som finns att tillgå för att detta ska vara möjligt ska således finnas kvar och i vissa delar utökas. De svenska turordningsreglerna, reglerade under LAS, kom till då arbetsmarknadens rörlighet var betydligt mindre än . Arbetsmarknadens funktionssätt har förändrats och i takt med det måste även turordningsreglerna förändras. För att säkerställa trygghet för arbetstagare är det viktigt att LAS finns kvar, men undantagen i turordningsreglerna behöver utökas. Dagens undantag är helt enkelt för små och leder till att framförallt ungdomar diskrimineras genom ”sist in – först ut”-systemet. Arbetsgivare kan enkelt reglera storleken på sin personalstyrka men det är svårt att reglera sammansättningen på personalstyrkan. Dagens turordningsregler medger två undantag. menar att undantagen bör utökas till fem. 8.10 Starta eget företag behöver fler företag och ett förbättrat företagsklimat. Det finns möjlighet att få stöd till start av näringsverksamhet. Dock riktas detta stöd till arbetssökande och hanteras av Arbetsförmedlingen. För att få delta i programmet ska man vara arbetssökande och uppfylla ett antal andra kriterier. Programmet är framgångsrikt på Arbetsförmedlingen men menar att de som har störst förutsättningar att starta och driva företag inte återfinns i kategorin arbetssökande utan i kategorin löntagare. Som löntagare kan det dock vara för riskabelt att säga upp sig från en fast anställning för att starta företag. Därför menar att det ska inrättas ett program för yrkesverksamma. Ersättningen ska fortsatt vara på nivån för arbetslöshetsersättning. Det finns en lag om rätt till tjänstledighet för att bedriva näringsverksamhet under vissa fastställda kriterier. Tjänstledigheten kan tas under längst . anser att ska förlängas . 9 Näringsliv, infrastruktur och samhällsplanering högprioriterar ett gott näringslivsklimat. Detta för att såväl nya som gamla företag ska kunna verka och växa och att ska kunna fortleva som innovationsdriven industrination. Det är så vi bygger framtidens välstånd. På industriområdet har presenterat en strategi med målet att stoppa utflyttningen av, samt återta, industrijobb. Detta kan åstadkommas genom prioriteringar av bland annat infrastruktur, energi, utbildning och forskning. Konkret innebär detta en fokusering på att förenkla regelbördan och minska de administrativa kostnaderna, minska skattetrycket för att etablera en internationellt konkurrenskraftig nivå och underlätta handel och export. Satsningar på små och medelstora företag, bland annat genom en överflyttning av sjuklöneansvaret till staten samt slopad arbetsgivaravgift för de första tre anställda. politik gynnar både stora och små företag, men eftersom mycket tyder på att många arbeten kan skapas i mindre företag krävs nytänkande vad gäller ägande. Ägande av företag ska inte vara förbehållet en elit, dessutom är privata tillgångar ett viktigt instrument för ekonomisk utveckling. En betydande del av svenskarnas förmögenhet är uppbunden i offentliga och privata fonder inom främst pensionssystemen. För företagandet i utgör detta ett hinder då det finns ett samband mellan den privata förmögenhetsbildningen och volymen av egenföretagande. I en rapport från framkommer att av finansieringen vid företagsstarter och expansion av nya företag utgörs av eget kapital. vill därför genom informationsåtgärder och ekonomiska incitament stimulera till ökat ägande av svenska företag samt ökade investeringar i nystartade och befintliga mindre bolag. som industrination är beroende av såväl konkurrenskraftiga priser på elenergi som tillgänglighet under årets alla timmar, , och . Tyvärr har partier som prioriterar annat än detta vunnit inflytande i både den nuvarande och den förra regeringen. Det är dags att återgår till en energipolitik som är både miljö- och industrivänlig. 9.2.1 Bevara och utveckla kärnkraften Kärnkraften står för nästan hälften av elproduktion och kommer alltså inom överskådlig framtid att fortsätta att utgöra en grundpelare för svensk energiförsörjning. De energialternativ som regeringen lyfter fram kan omöjligen ersätta kärnkraften som energikälla. vill vidareutveckla och bygga ut kärnkraften, dels genom att ersätta befintliga reaktorer med nya moderna men även genom att bedriva forskning om nästa generations kärnkraft. Kärnkraften borde vidare ha ett prioriterat utrymme inom insatser för energiforskning, särskilt med tanke på att kärnkraften står för nästan hälften av vår elförsörjning samt att det statliga stödet till forskning på kärnteknikområdet varit ytterst blygsamt. Forskning och utveckling inom kärnkraft behöver däremot inte endast ha sin utgångspunkt i ren energiproduktion. Slutförvar av uttjänt kärnbränsle och kärnkraftssäkerhet är områden som i vissa fall har nationella förutsättningar och kräver således nationell kompetens. Men för att kunna uppnå ny, modern och ännu mer säker kärnkraft i behövs också en hög nationell kompetens, och för detta behövs ökat stöd till kärnkraftsforskningen. avsätter medel för en statligt finansierad forskningsreaktor för fjärde generationens kärnkraft, med potential för att kunna återanvända det använda kärnbränslet. utnyttjar vi endast ett fåtal procent av potentialen i det uran som grävts upp medan återstående avses att grävas ned som avfall. Som ett led i ambitionen att minska oljeberoende, samt för att utveckla den inhemska energiindustrin, stärks resurserna till en ökad satsning på energieffektivisering. Ur ett resurs- och konkurrensperspektiv är det en självklarhet att eftersträva en så hög effektivitet som möjligt. För svensk basindustri, som till övervägande del består av energiintensiva processer, är just energieffektivisering av stor betydelse med potential för betydande kostnadsbesparingar. Genom att använda mindre energi per producerad enhet stärks industrins konkurrenskraft. Betydande satsningar sker globalt på fordon med bränsleceller med vätgas som energibärare. I för tekniken dock, trots potentialen, en relativt blygsam tillvaro. En förutsättning för introduktion av bränslecellsfordon är att det finns en infrastruktur för att tanka fordonen, vilket generellt saknas.