mot · H5023566 · 2017-10-05 00:00:00 — Att bekämpa terrorn är att ta strid för mänskliga rättigheter. Att bekämpa Isil/Daesh militärt kan innebära att bidra till fler utbildningsinsatser, att bistå med materiel, logistik, säkerhetssektorsreformer, att vid behov bistå med militära medel till koalitionen samt att vara beredda att bistå med militära medel när länder begär stöd i enlighet med artikel 42.7. För att bekämpa grogrunden för terrorism bör svenska biståndsmedel i högre utsträckning användas för att hjälpa de länder som är i farozonen att glida ner i sönderfall och instabilitet. Biståndet ska riktas till att bygga demokrati, institutioner och rättsstat, men även stödja företagande och det civila samhället. Ansvar för försvar här och nu Sammantaget kräver det försämrade omvärldsläget ökade resurser på både kort och lång sikt till försvaret för att höja försvarsförmågan. har genom att vara en del av försvarsuppgörelsen medverkat till att försvaret får i extra resurser . De 2,7 miljarderna i ökat anslag kommer även följa med i framtida budgetar. Detta är i linje med de äskanden som myndigheten har gjort. Av förstärkningen –2020 beräknas totalt för åtgärder inom det civila försvaret och cirka 6,8 miljarder till det militära försvaret. Givet det parlamentariska läget finns det endast två sätt att ordna mer resurser till försvaret. Endera genom förhandlingar förmå nuvarande regeringen att lägga det i sin budget eller endera lägga fram en alliansbudget som kan vinna stöd. Vi från är villiga att göra båda. Vårt ansvarstagande gör att den operativa förmågan i krigsförbanden stärks och att den samlade förmågan i totalförsvaret kan säkerställas. De extra resurserna gör att försvarsbeslutet säkerställs och lägger grunden för att öka förmågan efter 2020. Åtgärder för att samtliga krigsförband ökar sin krigsduglighet prioriteras. Extra resurser läggs även på det civila försvaret och att förstärka informationssäkerheten och det psykologiska försvaret och därmed ökar den samlade försvarsförmågan. Detta är tredje gången som har drivit fram substantiella tillskott till försvaret i förhandlingar som nått bred uppslutning. Stärkt svensk försvarsförmåga – av BNP till försvaret Oron i närområde och i omvärlden påverkar i allra högsta grad vårt land. Vi står inför stora utmaningar. Få uppgifter är så centrala som förmågan att försvara landet mot angrepp utifrån. Den uppgiften måste tas på största allvar. För att möta ett oroligt omvärldsläge behöver försvarsförmåga stärkas och det kommer kräva ökade försvarsutgifter. Oavsett om skulle bli medlem av Nato eller inte kommer mer resurser att behöva tillföras försvaret. förhåller det sig så att en fortsatt militär alliansfrihet kommer att kräva mer resurser än vid ett svenskt Natomedlemskap. Försvarsmakten konstaterar dessutom att med den nuvarande anslagsutvecklingen kommer den svenska förmågan att sjunka relativt de satsningar som görs i närområdet, och specifikt i . Utvecklingen accentueras efter 2020. Förmågan att försvara måste säkerställas. försvarsutgifter ska därför närma sig av BNP. Ambitionen är att göra detta . Detta för att kunna möta det försämrade säkerhetsläget och även för att kunna uppfylla åtaganden som framtida medlem i Nato. Tillväxten sker stegvis och med hänsyn till det säkerhetspolitiska läget och det ekonomiska läget. Hela ska kunna försvaras och alla stridskrafter ska stärkas. Särskilt viktigt kommer försvaret av , och framför allt , att vara. Utöver är exempelvis ökad försvarsförmåga runt särskilt prioriterad. Att bygga ut försvarsförmåga kommer att kräva god kostnadskontroll, spårbarhet och uppföljning för att garantera att de extra resurserna också ger effekt. Vi vill därför se en ordnad process med tydliga kontrollstationer som tar hänsyn till behovet av att stärka försvaret men också den ekonomiska utvecklingen. De ytterligare resurser som satsas måste ge kontinuerligt ökande försvarsförmåga och det måste ske ett fortsatt effektiviserat resursutnyttjande inom Försvarsmakten. Färdplan för ett svenskt medlemskap i Nato har sedan organisationen bildades varit en hörnsten i den europeiska säkerheten och för en stabil utveckling i vår del av världen. Organisationen utgår ifrån artikel 51 om varje lands rätt till enskilt eller kollektivt självförsvar vid ett väpnat angrepp från ett annat land. Kärnan i Natosamarbetet utgörs av Natos artikel 5 om det kollektiva försvaret och medlemsländernas skyldighet att bistå ett annat medlemsland vid ett angrepp. Nato är en mellanstatlig allians där beslut fattas genom konsensus mellan medlemsländerna. efter det slut låg Natos fokus mest på konflikthantering och internationella insatser som den i . I och med den ryska aggressionen mot och den illegala annekteringen av 2014 har Nato återtagit fokus på det kollektiva försvaret och betonar nu vikten att vara medlem, jämfört med att som vara partnerland till Nato. Endast medlemsländerna kan räkna med att omfattas av försvarsgarantierna och endast de omfattas av den gemensamma försvarsplaneringen. Sammantaget försätter detta i en helt ny sits. I utredningen ”Försvarspolitiskt samarbete – effektivitet, solidaritet, suveränitet” om försvarssamarbeten står det att av omvärlden betraktas som en del av alliansen på grund av sitt omfattande samarbete med Nato, dock utan att vi omfattas av Natos ömsesidiga försvarsgarantier. kan heller inte förlita sig på bilaterala försvarsgarantier från . I den utredning om svenska försvarssamarbeten ”Säkerhet i en ny tid” som presenterades 2016 förstärks bilden av Nato som en garant för säkerheten i och att ett svenskt Natomedlemskap skulle bidra till ökad tydlighet och stabilitet i närområde. Utredningen var ett resultat av den stora försvarsuppgörelsen som medverkade till 2015. Ett Natomedlemskap är det enda försvarssamarbetet som på allvar kan höja vår försvarsförmåga, öka stabiliteten i vårt närområde och ytterst stärka säkerhet. De bilaterala samarbeten, utan gemensamma försvarsgarantier, som regeringen upprättar med enskilda Natoländer är inte tillräckliga. Rent konkret skulle ett Natomedlemskap innebära tydlighet kring hur kan tänkas agera vid en eventuell konflikt och den militära tröskeleffekten för höjas betydligt. Vår uthållighet vid en kris eller konflikt skulle förlängas och vi skulle även få bättre underrättelseinformation som medlem. Ett medlemskap skulle också möjliggöra en gemensam försvarsplanering med Nato, något som trots ett omfattande samarbete inte finns . vill fördjupa samarbete med Nato och verka för en svensk anslutning. Vi vill se en färdplan för svenskt medlemskap i . Målet är en svensk ansökan under nästa mandatperiod. Ett sådant beslut bör även tas i nära dialog och helst tillsammans med . kommer därför att föra en dialog med finska företrädare kring förutsättningarna för ett svenskt och finskt medlemskap. Men ytterst är detta självständiga beslut som ska fattas av i respektive land. Att söka medlemskap i är något som innebär att måste göra ett gediget förarbete. Det förutsätter ett brett folkligt och parlamentariskt stöd, stöd för ett svenskt medlemskap hos dagens medlemsstater och att det militära och juridiska ramverket ska finnas på plats. Att få dessa förberedelser på plats kommer att vara en viktig del i att skapa trovärdighet i vår ambition att söka medlemskap. I och med att Nato är en mellanstatlig allians med vetorätt kan organisationen heller inte kräva att medlemmarna ska ha kärnvapen på sina territorier. och är utmärkta exempel på detta. arbetar för ett medlemskap ska vi fördjupa existerande samarbeten med Natoländerna på så många områden som möjligt för att skapa förutsättningar för att ge och ta emot civil och militär hjälp i händelse av kris och konflikt i enlighet med den svenska solidaritetsförklaringen. Att ansöka om medlemskap i för energisäkerhet i är ett viktigt steg som bör tas i den processen. Det är av särskild vikt att fördjupar de försvars- och säkerhetspolitiska samarbetena med länderna kring . togs beslut om att återaktivera värnplikten. Innebörden i beslutet är att Försvarsmaktens personalförsörjning även fortsatt ska vila på frivilligheten, men kompletteras av en mindre del värnpliktiga. Detta för att försvaret ska kunna möta målsättningen att utbilda cirka 4 000 personer . Alla de som kommer grundutbildas kommer att lyda under pliktlagen oavsett om de frivilligt sökt sig till utbildningen eller tagits ut via mönstring. I den utredning som legat till grund för beslutet att återaktivera värnplikten beskrivs de problem som försvaret har haft fram till med att rekrytera och behålla tillräckligt med personer för att fylla upp krigsorganisationen. Målet om att utbilda 4 000 uppnåddes aldrig, i stället låg man på cirka 2 500 . Detta var inte hållbart för att skapa en långsiktigt hållbar personalförsörjning. Speciellt inte mot bakgrund av det försämrade omvärldsläget. Återaktivering av värnplikten är motiverad mot bakgrund av det försämrade omvärldsläget och utifrån de problem som funnits när det gäller rekryteringen samt en hög andel avhopp. Införandet av ett blandsystem av frivillighet och värnplikt stärker hållbarheten och långsiktigheten i försvarets personalförsörjning. Det är en styrka att den återaktiverade värnplikten är könsneutral. Av detta följer att fokus för den återinförda värnplikten måste vara att Försvarsmaktens behov ska styra utformningen av försvarets personalförsörjning. Syftet är inte att låta värnpliktiga till exempel ta del i flyktingmottagningen eller göra miljöinsatser, vilket tidigare antytts av regeringsföreträdare. Det är dock viktigt att även se på de utmaningar som en delvis återinförd värnplikt inte kommer att kunna lösa. Försvaret kommer att fortsatt behöva frivilliga anställda soldater och sjömän för att kunna upprätthålla en hög beredskap, till exempel på . Kärnan av frivilliga garanterar också att våra förband kommer att ha en hög kompetens och vara samövade. Därför är det centralt att Försvarsmakten intensifierar sina ansträngningar för att rekrytera och behålla personal med rätt kompetens. Attraktiviteten i att vara anställd i Försvarsmakten måste öka. På så sätt kan avhoppen minska. Ett fortsatt starkt inflöde av frivilliga garanterar också att endast en mindre del kommer att behöva pliktas in till utbildning med hjälp av lagstiftningen. Utvecklade och nya förmågor och materiel förslag om att öka försvarsutgifterna av BNP är en viktig signal att vi vill prioritera försvar. Att bara diskutera hur många miljarder försvaret ska få är dock inte tillräckligt. Vi måste kunna specificera vilken förmåga försvar ska ha. har därför presenterat ett antal strategiska prioriteringar som vi bland annat kommer att driva inom ramen för diskussionerna i Försvarsberedningen inför nästa försvarsbeslut. Resurser måste knytas till förmåga. För att stärka samlade luftförsvarsförmåga bör flygvapnet behålla ett antal C/D som den nya E införs. Detta vill vi göra både utifrån en framtida utökning av flygvapnets krigsorganisation, men även för att minska risken att antalet operativa stridsflygplan minskar under införandet av den nya E-versionen. En utökning av krigsorganisationen bör även innebära att ytterligare ett utbildningsförband upprättas. Detta förband skulle med fördel kunna placeras i , vilket då skulle bli fjärde flygflottilj. Det skulle även stärka försvaret av huvudstaden. Införandet av det nya luftvärnet med medellång räckvidd bör tidigareläggas och anskaffning av ny luftburen sensorförmåga påbörjas i slutet av nuvarande inriktningsperiod. Att den svenska markstridsförmågan förstärks är av stor vikt för att höja tröskeleffekten i det svenska försvaret. Denna tredje brigad bör inrättas i början av nästa inriktningsperiod. I den försvarsuppgörelse som ingick 2017 ingår som en central del att de båda existerande brigadernas krigsduglighet ska höjas. Vidare föreslår att det svenska försvaret ska behålla och förbandssätta alla de 48 Archerpjäser som tillverkats, inklusive de 12 pjäser som öronmärks för export. Ytterligare artilleri ger möjligheten att stärka försvarsförmågan på flera platser i landet som på till exempel . På den sidan ser vi ett antal möjliga åtgärder som syftar till att höja den svenska försvarsförmågan. Det handlar bland annat om att anskaffa luftvärn till både dagens och framtidens ytstridsfartyg. Anskaffning av nästa generations ytstridsfartyg bör dessutom påbörjas i närtid och gärna tillsammans med . Vi ser även framgent ett behov av ytterligare ubåtar vilka med fördel kan utrustas med kryssningsrobotar. Vitala flöden och viktiga knutpunkter för den svenska utrikeshandeln måste skyddas. , och hamnen där, spelar en central roll för att dessa samhällsviktiga flöden ska fungera. Försvaret av bör stärkas genom att sätta upp ett amfibieregemente på garnisonen i . Förmågan till minröjning bör stärkas. I försvarsuppgörelsen 2017 ingår redan resurser till en förbättrad sjömineringsförmåga. Möjligheten att etablera ett cybercentrum i Försvarsmakten bör utredas. Cyberarenan kommer bli allt viktigare och måste ligga i framkant för att såväl kunna freda Försvarsmaktens system från angrepp som att ha en god aktiv cyberförmåga. Ett cybercentrum skulle kunna fungera som ledningsfunktion för renodlade IT-förband. Totalförsvaret och samhällets resiliens Den nya krigföringen där vi inte bara står inför militära hot, utan också inför risken för cyberattacker, psykologisk krigföring, ekonomiska påtryckningar och underrättelsehot ställer stora krav på samhällets förmåga att klara kriser. Vi behöver ett totalt försvar som använder samhällets alla resurser, såväl personella som materiella, för att skapa resiliens. Det nya totalförsvaret handlar ytterst om att ha ett samhälle där alla hjälper till och som även fungerar i händelse av kris. Arbetet med att bygga upp och utveckla totalförsvaret har påbörjats i samband med genomförandet av det nya försvarsbeslutet. Detta är positivt, men det finns ett antal frågetecken. Många kommuner och andra offentliga aktörer vittnar om att det saknas tydliga riktlinjer för hur arbetet ska bedrivas. Det är dessutom tveksamt om de resurser som avdelas för uppgiften är tillräckliga och det finns inte nog med fokus på hur näringslivet kan bistå i uppbyggnaden av totalförsvaret. Den kompetens och de materiella resurser som under det fanns hos offentliga aktörer återfinns hos näringslivet. Vi måste bli bättre på att utnyttja dessa. vill därför att det görs en översyn av vilka samhällsviktiga resurser som finns hos privata aktörer och hur dessa kan användas för att garantera samhällets funktionalitet i händelse av kris och krig. Ett sätt att göra detta är att se hur större företag kan bidra till att skapa en stärkt beredskap genom att staten sluter avtal med större aktörer som till exempel livsmedelsföretag om viss lagerhållning. Detta sker när det gäller beredskapslager av olja. Förmågan att kunna möta cyberattacker och desinformation är andra centrala delar i totalförsvaret och det civila försvaret. lägger fram ett antal förslag för att stärka beredskap mot cyberattacker. Den nationella krisledningsfunktionen bidrar till en bättre samordning och stöd. Vi föreslår även en särskild utredningsgrupp för att analysera svagheter och föreslå riktlinjer för myndigheternas IT-säkerhet. Vi måste kunna hantera alla de utmaningar som den psykologiska krigföringen innebär och ha förmågan att snabbt agera för att identifiera och bemöta påverkanskampanjer och desinformation, men även att snabbt kunna komma ut med trovärdig information själva, inte minst i händelse av ett krisläge. Förmågan till ett aktivt psykologiskt försvar är något som ska beaktas. Dels ska samarbeta med andra för att stärka arbetet mot desinformation och påverkan. Det gör vi genom medlemskap i center för strategisk kommunikation i och EU:s motsvarighet i . Dels bör FOI ges ett uppdrag att utreda upprättandet av en egen svensk myndighet för psykologiskt försvar. står inför ett antal utmaningar i de internationella insatserna. Det handlar om var, i vilken kontext och med vem som ska göra internationella insatser, men även om hur vi blir bättre på samverkan mellan civila och militära delar för att skapa långsiktighet och hållbarhet. Nato är en organisation med en global och hög förmåga att genomföra krishantering. har deltagit i Natoinsatser. Det har varit värdefulla missioner som har bidragit till fred och säkerhet och där de svenska bidragen fått beröm av övriga länder. bör även i fortsättningen samverka med Nato i internationella insatser. Det finns också ett värde i att bidra till FN-ledda insatser. Genom att delta i dessa bidrar till att höja kompetensen i FN-insatsen och ge den en större legitimitet. deltar i den FN-ledda insatsen i med bland annat ett underrättelsekompani. Insatsen i var en ögonöppnare för många när det gäller vikten av att ha både säkerhetsskapande militär närvaro och långsiktigt utvecklingsbistånd. Utan säkerhet – ingen utveckling, utan utveckling ingen långsiktig säkerhet. Detta är viktigt att beakta i framtida svenska internationella insatser. Alliansen har lyft just behovet av att ha ett helhetstänkande i de internationella insatserna där erfarenheterna från pågående och genomförda internationella insatser tas till vara. Vi har även fått igenom ett tillkännagivande till regeringen om behovet av detta. Arbetet bör göras genom att fastställa konkreta nationella mål för de internationella insatserna mot vilka de kan utvärderas. Regeringen har tyvärr inte på ett tillfredsställande sätt lyckats presentera relevanta och mätbara mål. bör även fortsatt ha en hög ambition att delta i internationella insatser. Just nu ligger mycket av fokus på de sönderfallande staterna i och som också utgör baser för den terror som riktas mot länder utanför den regionen. Det är viktigt att tar sitt ansvar i kampen mot terrorismen. Samlat ansvar för IT-säkerheten Ansvaret för IT-säkerheten ligger på ett flertal ställen och Myndigheten för samhällsskydd (MSB) har ansvaret för att koordinera detta arbete som såväl och Must har tillsynsansvar. Denna styrningsmodell, med ett till stora delar delegerat ansvar, är i linje med den svenska förvaltningsmodellen. I praktiken har detta betytt att varje offentlig aktör har fått ansvar för att skapa sin egen lösning för IT-driften. Vi ser också en bred palett med olika lösningar för hur arbetet med IT-drift och IT-säkerhet bedrivs. Detta kan vara en styrka då varje aktör kan skräddarsy sin lösning efter sina behov. Men det kan också vara en källa till problem då upphandling av komplexa IT-system är något som kräver en mycket hög upphandlingskompetens och ett kontinuerligt arbete av IT-frågorna som är förankrat i respektive organisations ledningsgrupp. De granskningar som gjorts av bland annat pekar på att säkerhetskulturen uppvisar stora brister på många håll och att det är i princip omöjligt att få en helhetsbild av IT-säkerhetsarbetet hos svenska myndigheter och statliga bolag. Ett konkret exempel där det behövs en ökad styrning är hur olika offentliga aktörer behandlar säkerhetsklassad information och använder . Skyddsvärd information behandlas på olika sätt hos olika myndigheter, när olika aktörer ska dela information. Här finns behov av tydligare regelverk och möjligheter att följa upp att regelverket åtföljs. vill därför se en tydligare styrning och stöd för arbetet med IT-säkerhet hos svenska offentliga aktörer. Den samlade utmaningen från hybridhoten, däribland cyberhot, kräver också ett samlat ansvar. Erfarenheterna från bland annat Transportstyrelsen visar även på att koordineringen inom på cybersäkerhetsområdet försämras av att ansvaret delvis är delat mellan fyra ministrar och sex myndigheter. Alliansregeringen inrättade ett kriskansli på statsrådsberedningen som den nuvarande regeringen flyttade till . anser att detta var ett misstag. För att stärka kompetensen i krishanteringsarbetet kring statsministern bör kansliet flyttas tillbaka till Statsrådsberedningen och man skulle även kunna överväga att utöka kansliets mandat för att stärka för den nationella krisledningen, och särskilt när det gäller IT-säkerheten. En nationell koordinator för IT-säkerhet på kriskansliet skulle bidra till ökad tydlighet. Det finns många aktörer som skulle kunna bidra till att utveckla en tydligare styrningsmodell för krisledning på nationell nivå. Till exempel hos Försvarshögskolan (FHS) finns en stor sakkunskap i frågor som rör krishantering och krisledning. vill även stärka och fördjupa myndighetssamverkan inom informationssäkerhetsområdet. Detta skulle kunna göras genom att inrätta ett myndighetsråd, som i så fall skulle ersätta det myndighetssamarbete som sker inom ramen för Samverkansgruppen för informationssäkerhet (SAMFI). SAMFI består av Försvarsmakten, , , , , Säkerhetspolisen och Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. Genom att formalisera gruppen i ett myndighetsråd skulle den kunna hantera regeringsuppdrag och arbeta mer metodiskt med frågor som bland annat upphandling och certifiering. Bland annat har pekat på att det finns brister när det gäller hur olika myndigheter tillämpar MSB:s föreskrifter och arbetar generellt med informationssäkerhet. skulle ha som uppgift att förebygga, följa och åtgärda brister i statens informationssäkerhet. MSB bör med tanke på myndighetens särskilda ansvar för informationssäkerhetsfrågorna leda myndighetsrådet och sköta administrationen. Förslaget om inrättandet av ett myndighetsråd återfinns i utredningen om informations- och cybersäkerhet i , SOU 2015:23 (kapitel 9.2.2). Utvärdering av MSB och krisberedskap För att kunna möta risker och hot ska ha en god krisberedskap. Vi ska ha en både bred och uthållig förmåga att kunna hantera dagens och framtidens utmaningar. Det är viktigt att vi lär oss av tidigare kriser och använder de lärdomarna för att bättre kunna möta nya kriser. Ett erfarenhetsbaserat lärande för att utveckla organisationer och processer krävs. måste det även finnas en tydlighet kring vilken målbilden är för krisberedskapen med tydliga klara prioriteringar när det gäller vad som är skyddsvärt och vilken ambition som ska uppnås. har vi sett ett antal allvarliga kriser och incidenter som har avslöjat att det fortfarande finns stora brister i den svenska krisberedskapen. Det gäller allt från säkerhetshaveriet på Transportstyrelsen och IT-attacker som slagit ut samhällsviktiga informationskanaler till att signalen för viktigt meddelande till allmänheten inte fungerat som avsett. En bra krisberedskap i fredstid lägger också grunden för ett väl fungerande civilt försvar och totalförsvar i händelse av kris och krig. Försvarsmakten och Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) har redovisat en planering för hur arbetet för att utveckla och stärka totalförsvaret ska gå till . Krisberedskapen skulle behöva ett liknande helhetsgrepp där tydliga mål om vad som är skyddsvärt definieras, lagstiftningen ses över och uppdateras och fungerande strukturer analyseras och implementeras. har gått sedan bildandet av MSB och omvärldsläget har förändrats radikalt sedan myndighetens inrättande. Det är rimligt att verksamheten utvärderas och analyseras i förhållande till behov men också rådande omvärldsläge. Inte minst finns en växande hotbild som kräver ett aktivt och modernt psykologiskt försvar. En genomlysning av krisberedskapen skulle utgöra ett viktigt underlag i arbetet inför nästa försvarsbeslut. Ett första steg bör vara att ge Statskontoret i uppdrag att brett utvärdera MSB:s verksamhet och den svenska krisberedskapen samt de relevanta myndigheternas beslutskedjor.