kam-zz · H5C120170913zz · 2017-09-13 00:00:00 — Yrkande om misstroendeförklaring mot statsminister (S) Jag ska fatta mig kort. Jag har redan redogjort för huvudargumentationen bakom detta, men för att sammanfatta kan vi konstatera att vi har en situation där endera av två olika scenarier har utspelat sig . I det första scenariot har vi ett informationsflöde inom regeringen och där frågor av yttersta vikt inte förmedlas på ett korrekt sätt, där man regelmässigt tycker att det är okej att göra avsteg från gällande lagstiftning och där statsministern inte bara misslyckas med att styra upp detta utan inte heller tycks bry sig nämnvärt om situationen. I det andra scenariot har statsministern själv haft information om avsteg från gällande lagstiftning och har förnekat detta när frågor har ställts om det. Framför allt har han inte agerat och informerat övriga parter som och personer som borde ha fått kännedom om detta. Inte heller har han stoppat utlämnandet av dessa uppgifter trots att flertalet tillfällen till detta har funnits. Oavsett vilket scenario som är det korrekta är det både oförklarligt och oförsvarligt. Mot bakgrund av detta och i enlighet med 13 kap. 4 § regeringsformen yrkar jag härmed å hela riksdagsgrupps vägnar på att ska förklara att statsminister inte längre åtnjuter förtroende. Den överlämnade skrivelsen hade följande lydelse: har avslöjanden avlöst varandra om de medvetna brott mot lagar och läckage av säkerhetsklassad information som skett i samband med Transportstyrelsens upphandling av IT-tjänster. stod det klart att minst tre statsråd bar ett särskilt ansvar och från hela oppositionen förklarades ett förlorat förtroende mot dessa. Från sida meddelade vi också redan då att i det fall statsministern inte själv insåg allvaret i deras agerande skulle vi anse även hans förtroende förbrukat. Mandatperiodens fjärde arbetsår har inletts och under gårdagen presenterade statsminister (S) sin regeringsförklaring för detta . Det innebär också att den tidsfrist vi från sida gett statsministern att visa förståelse och ta ansvar för säkerhetsskandalen har löpt ut. Det är klarlagt att rikets säkerhet åsidosatts inte bara av de då aktuella statsråden, utan av såväl tjänstemän som politiker på flera nivåer. Ett antal personer har lämnat sina uppdrag, men vid varje sådant tillfälle har statsministern meddelat att det varit deras egna beslut. Den av oss efterfrågade insikten har inte visat sig. som har gått har informationsflödet dessutom visat sig ha gått allt närmre statsministern själv. Därtill har framkommit ett antal avgörande frågeställningar väckts gällande exempelvis verksamheten inom det av statsministern instiftade , eller snarare bristen därav. Sammantaget är det för oss uppenbart att endera av två scenarion har utspelat sig . Scenario ett innebär att informationsflöden inom regering och regeringskansli i frågor av yttersta vikt fungerar minst sagt bristande, samt att statsministern inte bara misslyckats med att styra upp detta utan dessutom tar det med ro. Scenario två innebär att statsministern hellre skyller ifrån sig på andra och förnekar kännedom om sådana frågor och bristande aktion till följd därav. Oavsett vilket scenario som är det korrekta är det lika oförklarligt som oförsvarligt. Det är vår mening att statsministern inte tar sitt ansvar på allvar och yrkar i enlighet med 13 kap. 4 § regeringsformen att ska förklara att statsminister (S) icke åtnjuter förtroende. (SD) (SD) (SD) (SD) (SD) (SD) (SD) (SD) (SD) (SD) (SD) Per Klarberg (SD) (SD) (SD) (SD) (-) (SD) (SD) (SD) (SD) (SD) (SD) (SD) (SD) (SD) (SD) (SD) (SD) (SD) (SD) (SD) (SD) (SD) (SD) (SD) Per Ramhorn (SD) (SD) (SD)