· H51075 · 2017-11-17 09:01:52 — Mot bakgrund av den tillsatta utredningen om ett eventuellt svenskt tillträde till kärnvapenförbudskonventionen har frågat mig om hur jag säkerställer att de långsiktiga säkerhetspolitiska konsekvenserna genomlyses tillräckligt väl samt om Försvarsmaktens synpunkter har tagits i beaktande. Låt mig först ge en lite vidare kontext till frågan. Tyvärr tvingas jag konstatera att kärnvapen åter hamnat i det storpolitiska blickfånget på ett sätt som inte varit fallet sedan det . Ett oroväckande inslag i denna utveckling är de investeringar som kärnvapenstater gör för att modernisera sina vapenarsenaler, ett annat den mer framträdande roll som kärnvapen på sina håll får i politiskt och militärt strategiskt tänkande. Ytterligare ett är den utmaning för den globala icke-spridningsregimen som kärnvapenambitioner utgör, liksom osäkerheten om framtiden för det så viktiga kärntekniska avtalet med . Risken för att kärnvapen faktiskt kommer till användning - avsiktligt eller oavsiktligt - måste tas på allvar. Allt detta spär på frustrationen över bristen på framsteg i arbetet för kärnvapennedrustning. Det är därför mer angeläget än någonsin att dödläget på nedrustningsområdet kan hävas och att konkreta steg kan tas på vägen mot det övergripande målet om en kärnvapenfri värld. Detta är bakgrunden till att valde att aktivt delta i processen som ledde fram till kärnvapenförbudskonventionen - eller, på engelska, Treaty on the Prohibition of Nuclear Weapons. Potentialen som vi såg, och alltjämt ser, är att ett förbud kan bidra till att långsiktigt stärka den globala mot kärnvapen. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Ett löpande arbete med textanalys gjordes under förhandlingens gång och låg till grund för beslutet att rösta för godkännande av konventionen när förhandlingen avslutades . Detta ställningstagande bereddes på sedvanligt sätt, det vill säga mellan alla berörda departement inom . Därutöver har frågan diskuterats i Folkrätts- och nedrustningsdelegationen, som jag leder och där även vissa myndigheter, inklusive Försvarsmakten, är representerade. För att regeringen ska få bästa möjliga beslutsunderlag är det av avgörande betydelse att utredningens analys blir grundligt genomförd. Uppdraget är således brett formulerat. Utredaren har att penetrera komplexa frågeställningar. De inbegriper svensk nedrustnings- och icke-spridningspolitik, konventionens relation till andra relevanta konventioner och avtal, samlade bi- och multilaterala säkerhets- och försvarspolitiska samarbeten, vilka eventuella behov av anpassningar av svensk rätt och riktlinjer som konventionen ger upphov till samt vilka möjligheter som finns att frånträda konventionen. En analys av de långsiktiga säkerhetspolitiska konsekvenserna, som särskilt frågar om, kommer därmed att utgöra en av utredningens delar. Frågeställningarna gör det angeläget med bredd i informationsinhämtningen. I enlighet med direktivet ska utredaren samråda med sakkunniga från , Försvarsdepartementet och andra berörda departement. Därtill ska han inhämta information från myndigheter och forskar- och civilsamhälle samt andra intressenter i men också utomlands. Jag tar för givet att Försvarsmakten blir en av de myndigheter som utredaren kommer att träffa inom ramen för sitt uppdrag. Tack, utrikesministern, för svaret! Jag vill börja med att säga att jag delar den oro som utrikesministern uttrycker i svaret kring ett ökat fokus på kärnvapen, ökade investeringar och också en betydligt förhöjd retorik inte bara i tal utan också i doktriner, liksom det hot vi ser från länder som inte har kärnvapen men som har en tydlig agenda att man vill ha kärnvapen. Det är naturligtvis oroande. Jag delar också den frustration som utrikesministern ger uttryck för i det att det går väldigt trögt på nedrustningsområdet. Det jag har frågat om handlar om hur regeringen har resonerat kring den konvention som finns, huruvida dels deltog i förhandlingarna, dels ställde sig bakom den. Det handlar också om det fortsatta arbetet med att komma fram till om slutligen ska ställa sig bakom den här konventionen och sedermera ratificera den. Jag tycker att det är bra att en utredning är tillsatt, för det här är en svår och viktig fråga. Det finns en hel del frågetecken som måste rätas ut innan man kan ta ställning. Jag har läst direktiven, och jag har lyssnat på utrikesministerns svar. Det är riktigt att här beskrivs att man ska analysera själva konventionens innebörd och vilka konsekvenser det skulle kunna få för om vi tillträder, inte minst för våra samlade både bi- och multilaterala samarbeten som vi har på det säkerhets- och försvarspolitiska området. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Utredningen ska också analysera hur - och det är väldigt viktigt; jag kommer att återkomma till det - konventionen stämmer överens eller riskerar att inte stämma överens med övriga konventioner på det här området. Det jag är ute efter, och det är därför jag har skrivit den här interpellationen, är att jag är rädd för att det inte har uttryckts tillräckligt tydligt i direktivet hur konsekvenserna ser ut för svensk säkerhetspolitik som helhet. Det jag är mest oroad över är att den inte tittar på konsekvensen för vår handlingsfrihet framöver. Det tror jag skulle vara det mest allvarliga. Vi är överens om att vi vill ha ett aktivt nedrustningsarbete och se färre kärnvapen i världen, men det jag är orolig för, och det är därför jag har ställt den här interpellationen, är att den här genomlysningen blir otillräcklig, att det blir en uppräkning av vad det här kommer att betyda för samarbetet. Men vad betyder det som helhet för säkerhetspolitik , och vad betyder det för vår handlingsfrihet? Regeringen brukar ju framhålla att det är säkerhet i , säkerhetspolitisk handlingsfrihet för och nedrustning i världen som är hörnstenarna i säkerhetspolitiken. Jag ser inte riktigt att regeringen tog hänsyn till detta när man skrev direktivet för utredningen. Det är en nästan obegriplig kritik eftersom direktivet naturligtvis är hållet på ett sådant sätt att det fångar in exakt detta. Det fångar in också våra samarbeten, och det står väldigt tydligt men förstås allmänt och brett formulerat, för utredaren måste arbeta på det sättet. Det är precis dessa frågor det handlar om. I själva verket hade jag hoppats att både och inte minst , som förut var aktiva i frågan om kärnvapennedrustning, skulle säga att det inte är acceptabelt att vare sig Nato eller våra samarbetspartner talar om hur ska ställa sig i en sådan fråga. har en lång och hedersam tradition av att verka mot kärnvapen i världen. De försöker dirigera oss och få ett veto gentemot alla de länder som känner en stor frustration över hur utvecklingen ser ut, och de försöker hota våra samarbeten. De säger att vi inte kommer att kunna samarbeta. I själva verket, , måste det vara vår utgångspunkt att vi i fortsättningen kan stå för vår hållning också i synen på kärnvapen. ska vi samarbeta. Jag menar att vi från svensk sida måste enade säga ifrån att detta är vår utgångspunkt. Vi ska fortsätta att markera mot kärnvapen, hålla på vår politik, fortsätta en bra svensk tradition och samarbeta med alla de länder som känner en enormt stor frustration över hur kärnvapenstaterna uppför sig. Detta visar att den nuvarande politiken inte fungerar alls. Den fungerar inte avskräckande. Tvärtom ser vi både en modernisering och hot om att införskaffa nya vapen. Dessutom finns länder som redan gör bombtest. Det är dessvärre vad som ligger bakom interpellationen. ska utredningen göra en riktig rättslig och politisk genomlysning av frågan så att det finns ett gott underlag för att ta ställning till huruvida ska skriva under och ratificera. Det har varit vår inställning från början när vi engagerade oss i frågan, till skillnad från den tidigare regeringen, som inte hade ett engagemang alls i kärnvapenfrågan. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Vi har återupptagit engagemanget, och det behövs mer . Det har utvecklingen i världen visat. Utredningen ska absolut ta sig an frågan om våra samarbeten. Utgångspunkten är vår politik på området. Vi menar att den måste vila på alla tre benen: samarbeten, militär alliansfrihet och vår rätt att ha ett försvar. Vi stärker vår försvarsförmåga. Så vill vi ha det i fortsättningen också. Det är tydligt att dessa element ingår i direktiven till utredaren. Det är en alldeles utmärkt person som gör utredningen. Jag skulle önska lite mer av politisk samsyn i frågan och en signal att som självständig nation har rätt att fatta beslut utan att utsättas för hot och påtryckningar från vare sig Natomedlemsländer eller andra samarbetspartner. kommer vi in på sakfrågan, inte på utredningen. Jag håller helt med utrikesministern om att det är självklart att vi i fattar våra egna beslut. Vi fattar våra egna försvarsbeslut, och vi fattar våra egna säkerhetspolitiska beslut. Så ska det vara. Men vi gör det naturligtvis i en kontext. Vi lever i en värld där vi är beroende av andra. Vi bygger vår säkerhet i samverkan med andra. Därför får detta betydelse. Sedan är det självklart upp till oss här i hur vi slutligen bestämmer oss. Men vi måste lyssna in och analysera vad olika ställningstaganden kommer att få för konsekvenser för . Vi kan inte tänka bort dem eller låtsas som att de inte finns. För mig handlar det inte om hot, utan det handlar om att analysera hur våra samarbeten kommer att påverkas. Sedan får man dra sina slutsatser utifrån det. Jag ser tre problem med konventionen. Det första problemet handlar om hur den påverkar våra viktigaste samarbeten. försvars- och säkerhetspolitiska samarbeten finns inom EU. är partner till Nato. Sedan finns flera bilaterala samarbeten, inte minst med och även med andra länder som har kärnvapen. De kan påverka övningar, och de kan påverka det försvarsindustriella samarbetet. Man måste analysera. Sedan får man naturligtvis värdera vilka konsekvenserna är och om man är beredd att ta dem eller inte. Jag ser inte nu - men vi ska också invänta utredningen - att det här påverkar våra samarbeten positivt. Det andra problemet är att konventionen riskerar att underminera rådande konventioner, inte minst icke-spridningsavtalet. Det har flera länder sagt. Det gäller de skrivningar om verifikationsmekanismer som finns i den nya konventionen. Det tredje problemet, fru talman, rör att oavsett vad en regering tycker riskerar avtalet att binda vår handlingsfrihet för framtiden. Där finns en lång tradition i att göra allt vad vi kan för att komma överens i dessa viktiga frågor som gäller det existentiella för i fråga om försvars- och säkerhetspolitik. Vidare finns en tradition av att inte binda kommande regeringar. Att ansluta sig till denna konvention riskerar i allra högsta grad att skapa problem om en annan regering vid ett annat tillfälle, om det finns ett brett stöd, till exempel skulle vilja ansöka om medlemskap i . Jag anser att det inte är förenligt. Det är svårt att förstå om det över huvud taget går att frånträda konventionen. Jag har förstått att det är en svår väg. I en konflikt kan man absolut inte frånträda konventionen. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Utrikesministern vet att jag och mitt parti är för ett Natomedlemskap. Men oavsett om man är för eller emot är det viktigt att inte binda framtida regeringar och framtida riksdagar. Jag ser med oro på detta. Priset kan bli ett avtal som troligen kommer att ha en mycket liten effekt på de stater som har kärnvapen. Jag skulle vilja höra hur utrikesministern ser på detta. Det blir en tveksam effekt på de länder som har kärnvapen, som ska minska sina arsenaler, och ett högt pris för oss. Jag skulle gärna vilja kommentera det sista sa. Det är en viktig punkt och en relevant fråga. Hur påverkar vi kärnvapenstaterna? Vi vill påverka dem. Vi vill att kärnvapenstaterna flyttar sig i rätt riktning. Ingenting av det som finns nu har hjälpt i fråga om deras syn på utvecklingen. Dessa stater har visat liten förhandlingsvilja i inte minst NPT, icke-spridningsfördraget. Sist gjordes inga framsteg. har inte gjort några framsteg . I stället pratar man om att skaffa sig nya vapen. Därför blir den här konventionen ytterligare ett element. En viktig uppgift vid sidan av att granska konventionen måste vara att skapa vägar att brygga över till kärnvapenstaterna. Jag tror inte att någon föreställer sig att dessa stater skulle vara med i förhandlingarna. Det var nog ingen som trodde det. Vi hade helst velat det, men vi förstod att det var orealistiskt. Konventionen är lika mycket en normsättande markering från 122 av världens länder, som skrivit på att kärnvapenstaterna nu måste ta denna fråga på allvar. Om det inte finns någon väg att övertyga genom de existerande formerna och konventionerna måste man markera på detta sätt, precis som man har gjort mot de länder som innehar andra massförstörelsevapen. Jag tycker också att konventionen ska vara ett praktiskt verktyg. Jag menar att den också ska användas för att skapa forum där vi diskuterar med kärnvapenstaterna. Vi är redo att ta på oss rollen att skapa den sortens diskussioner. Det blir en trovärdighetsfråga för kärnvapenländerna. Är de beredda? Skulle de komma till diskussioner om hur utvecklingen som har synts ska hejdas? Konventionen måste ingå i hela arsenalen av åtgärder. Jag är stolt över att företräda en regering som säger att vi tydligare än någonsin måste markera mot kärnvapen. I när det är så nära också till oavsiktlig användning, alltså att misstag eller tekniska problem kan leda till att man utlöser kärnvapen, måste vi vara aktiva fullt ut. Jag är rädd för att ni i oppositionen med er politik och intresset för att ansluta sig till Nato kommer att vara beredda att sälja ut allt detta. Det låter lite så nu: Vi ska inte tala för högt om det här; vi ska inte ansluta oss till den här konventionen. Ni har varit väldigt lite aktiva i diskussionen. Inte ens när man har bjudit in till diskussionen om de här frågorna har oppositionen visat något stort intresse, utan det är först nu när det finns en förbudskonvention som det är intressant. Direktiven, menar jag, innehåller alla de viktigaste elementen att diskutera och reda ut, inte minst relationen till andra fördrag och konventioner. Det är viktigt, för den här konventionen ska som sagt också vara ett praktiskt politiskt verktyg. Men jag önskar att ni skulle stå upp och tydligare säga att det här är vägen framåt och inte bara säga att vi nu ska låta kärnvapenländerna få ett veto, att vi inte ska få skriva under en förbudskonvention, att vi inte ska få göra det ena och det andra med hänvisning till samarbetena. Det menar jag att man bör avstå från. Det tjänar vi alla på. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Det är två delar i detta. Det handlar om vilken effekt man tror att den här konventionen kommer att få, och det är uppenbart att utrikesministern tror mycket på den. Eftersom inget av de länder som har kärnvapen står bakom konventionen - man har inte deltagit i förhandlingarna - är jag betydligt mer pessimistisk när det gäller en förbudskonvention. Den skulle möjligtvis kunna påverka de länder som är demokratiska som har kärnvapen. Men jag har mycket svårt att se att auktoritära länder som och över huvud taget skulle bry sig om en sådan här konvention. Även om den skulle få folkligt stöd i de länderna skulle den tyvärr ha små möjligheter att ge någon som helst effekt. Om den dessutom har en tveksam effekt eller kanske ingen effekt alls blir ju priset väldigt högt, inte på grund av hot och kanske inte för att man gör sig osams men för att det kommer att påverka våra nuvarande samarbeten - som ju är viktiga och prioriteras även av den nuvarande regeringen - med Nato och inte minst med . Sedan finns som sagt risken att konventionen underminerar icke-spridningsavtalet. Den stora risken tycker jag att utrikesministern viftar bort. Den sista punkten som jag hade, som är den allvarligaste och mest långtgående, är risken för att det här binder framtida handlingsfrihet för . Det tycker jag är allvarligt. När vi gör sådana här saker ska vi vara överens och ha brett stöd för att göra dem. Tillträder vi konventionen riskerar vi att binda handlingsfrihet . Det skulle jag vilja höra om utrikesministerns syn på. Det här är en viktig debatt, och alla de frågor som tar upp på slutet är just de frågor som utredningen ska hjälpa till att ge svar på. På vilket sätt påverkar detta de övriga konventionerna och relationerna till övriga existerande konventioner? Vad är det som kärnvapenstaterna faktiskt skulle bry sig om? Det är lite grann en annan fråga, men det är det man börjar undra över. Har de visat någon vilja att engagera sig i de förhandlingar som pågår? Vad är det som faktiskt kan bidra till att sätta mot kärnvapen och kärnvapenspridning om inte existerande konventioner? Det är den frustrationen som har lett till att vi har fått den här konventionen. Jag viftar inte bort någon av de här frågorna. Jag menar att det är precis därför vi har tillsatt den här utredningen - för att se till att vi har rett ut alla de aspekterna. Det tar vi absolut på största allvar, för den här frågan är viktig. Jag hoppas att vi också i fortsättningen ska kunna behålla en samsyn på hur vi betraktar kärnvapen, kärnvapenanvändning, kärnvapenspridning och risken med kärnvapen. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Jag vill också säga att icke-spridningsfördraget är och förblir av grundläggande betydelse för vår nedrustningspolitik. Vi måste göra ansträngningar för att man 2020 när man ska förhandla igen får framgångar med den. Som omvärldsutvecklingen ser ut nu är utmaningarna betydande och debatten väldigt polariserad. Kärnvapenstaternas inställning och vilja att göra konkreta framsteg kommer att betyda mycket för oss allihop, så den här debatten kommer tack och lov att fortsätta. Jag hoppas att vi ska hitta punkter där vi är eniga och kunna diskutera det som behöver åtgärdas för framtiden för att förhoppningsvis ta ett steg mot en kärnvapenfri värld. Överläggningen var härmed avslutad.