· H410610 · 2017-09-14 14:55:56 — har frågat mig om jag gjort något ställningstagande kring att andelen högre officerare är större i jämfört med i och om detta är ett lämpligt förhållande, eller om åtgärder borde vidtas. frågar också om jag tänker vidta några åtgärder för att utreda vilka konsekvenser för verksamhet och ekonomi denna skillnad mellan grannländerna får. Avslutningsvis frågar om jag kommer att ta några initiativ för att uppnå en balans och i så fall vilka. Nära grannländer som och har olikheter även om likheterna är många. har till exempel valt att behålla värnplikten medan den förra regeringen i valde att lägga värnplikten vilande , med inriktningen att genomföra rekrytering helt baserad på frivillighet. beslutade regeringen att återinföra skyldigheten att genomgå mönstring och fullgöra grundutbildning med värnplikt, i syfte att uppfylla de mål som angett avseende förbands- och personaluppfyllnad. Personalförsörjningen ska så långt som möjligt bygga på den enskildes intresse, motivation och vilja. Det är i grunden Försvarsmakten som har att utforma en ändamålsenlig personalstruktur, utgående från myndighetens instruktion, strukturen av krigsförband, inriktningar och uppdrag samt tillgängliga resurser. Förändringar inom personalförsörjningsområdet har erfarenhetsmässigt långa ledtider. Försvarsmakten är mitt uppe i införandet av systemet med specialistofficerare, vilket innebär att proportionerna mellan officerare och specialistofficerare successivt ändras. Detta får också till följd att antalet officerare med en viss grad successivt förändras. Som noterat har antalet officerare med majors grad eller högre minskat , vilket bland annat är en konsekvens av det nämnda. är det av avgörande betydelse att slå vakt om den kompetens som nuvarande officerskår representerar. I betänkandet En robust personalförsörjning av det militära försvaret gör utredaren bedömningen att det i närtid kommer att uppstå brist på officerare då framtida avgångar överstiger bedömt inflöde. Det ligger i sakens natur att avgångarna i första hand utgörs av seniora officerare med relativt sett högre grader medan inflödet sker i de lägre graderna. Det är därför sannolikt att det kommer att bli en fortsatt minskning av officerare i högre grader. Försvarsmaktens behov av officerare, befäl, soldater och sjömän med flera avgörs ytterst av strukturen för krigsförbanden. Förbandsstrukturen ingår även i de frågor som Försvarsberedningen har i uppgift att överväga inom ramen för sina anvisningar. Regeringens och kommande ställningstagande till Försvarsberedningens förslag kommer att utgöra grunden för Försvarsmaktens fortsatta planering av det framtida officersbehovet. Vidare kan återgången till värnpliktsutbildning komma att påverka officerares sysslor och sannolikt även officersbehov och officersutbildning. Exempelvis kan antas att officerare i trupptjänst dels får en tydligare utbildningsroll i grundutbildningen, dels kommer att bemanna viktiga befattningar i krigsförbanden. Jag kan inte föregripa Försvarsberedningens förslag, än mindre möjliga ställningstaganden till dessa. Det är också för tidigt att fullt ut redogöra för vilka anpassningar av olika personalkategorier, inklusive officerare av olika grader, som Försvarsmakten anser det lämpligt att göra med anledning av den återinförda värnplikten. Sammanfattningsvis är en avvägd balans av officerare i olika grader och med olika kompetenser avgörande för att Försvarsmakten ska kunna lösa förelagda uppgifter. Detta bygger bland annat på en befattningsstruktur som medger att dessa kompetenser kan utvecklas och försörjas. Officersförsörjningen och organisationens närmare utformning kommer därför att utgöra viktiga fokusområden för Försvarsmakten nu och . Tack för svaret, försvarsministern! Arbetsnamnet på min interpellation var Många styrmän, få roddare. får man inte uttrycka sig så i det officiella protokollet, så det fick bli lite mer byråkratiskt. Det handlar alltså om följande: I finns två alliansfria länder - och . Det finns många anledningar att snegla på vad gäller säkerhetspolitik, inte bara vad gäller skolområdet, som vi ofta sneglar på. Vi har likheter mellan historia och geopolitiskt läge etcetera, men det finns också väsentliga skillnader. I strävar man efter både tydlighet och goda kontakter med sin stora granne. har behållit det civilförsvar som avrustat. har inget militärindustriellt komplex att tala om. Man har behållit värnplikten och har tack vare detta större försvarsstyrka i fred och fler soldater vid en mobilisering - . Detta till trots hade 3 047 officerare med majors grad eller högre 2009, att jämföra med 1 224. Min förvåning väcktes när jag såg denna statistik. I utgjorde de högre befälen också en mer än dubbelt så stor andel av den totala befälskåren jämfört med i . Detta var dock gamla siffror, så jag tog reda på nya. hade fortfarande mer än 2 500 officerare med majors grad eller högre, medan hade 1 224. De klarade sig alltså med hälften, trots en mångdubbelt större armé. Som lekman finner jag detta lite gåtfullt och kanske inte helt optimalt, därav mina frågor till försvarsministern om vad han anser om detta och om något borde och kan göras. Men om jag förstått svaret rätt anser ministern dels att detta i grunden är Försvarsmaktens egen sak att hantera, dels att han inte vill föregripa den sittande Försvarsberedningen, som sammanträder as we speak. Försvarsberedningen kommer i denna del inte att vara klar . Det kan tyckas vara en bra och lovvärd uppfattning att politiken inte ska peta i detaljer, men detta känns lite ologiskt när fattar beslut på kompaninivå och liknande nivåer annars. Jag tycker att detta är ett mer strukturellt problem, som såvitt jag kan begripa visserligen har förbättrats . Men har som sagt fortfarande dubbelt så många officerare med majors grad eller högre än vad har, trots att alltså har fler soldater i fredstid och fler vid mobilisering. Å ena sidan fattas beslut på kompaninivå, å andra sidan får denna obalans fortgå utan större diskussion. Jag undrar: Tycker ministern att detta verkar konsekvent? Jag kommer ihåg att jag läste att man gjorde sig lustig över den italienska flottan, som hade fler amiraler än fartyg. Hur många amiraler har för sina sju ytstridsfartyg vet jag inte, men det kanske ministern, som brukar vara välunderrättad, kan svara på? Det är intressant att nämner . De behöll värnpliktssystemet, som vi tog bort med 153 röster mot 150 i . Det var en snäv votering med ett dåligt underlag för ett så viktigt beslut. har vi i regeringen reaktiverat värnplikten genom ett regeringsbeslut. Detta innebär att det kanske blir enklare för oss att utöka numerären av soldater . Det kommer också att påverka officerarna och hur många de har att ansvara för i olika sammanhang när det gäller utbildning. Det kommer också att påverka deras arbetsuppgifter, vilket jag nämnde i min inledande genomgång. Jag ser framför mig en successiv förändring av officerarnas arbetsuppgifter, arbetsinnehåll och roll i organisationen. Hur detta i exakthet ska utformas och se ut är en fråga för den delegerade statliga arbetsgivarpolitiken. Det är så systemet i ser ut. Det får reformeras utifrån våra förutsättningar. Jag ser fram emot att vi inom den försvarsöverenskommelse vi har gjort kan börja utöka numerären i svensk försvarsmakt 2020. Om Försvarsberedningen kommer fram till att vi bör utöka numerären ytterligare vore det ett intressant förslag. Numerär står i detta sammanhang också för möjlighet till uthållighet. Vi har i vår försvarsmakt satsat hårt på kvalitet. Det är inget fel på det, men det gäller att ha både och, inte antingen eller, i dessa sammanhang. Vi jobbar för att genomföra flerbefälssystemet så att vi får en ökad professionalisering mot djup systemkompetens i kombination med praktiskt yrkesutövande. Här pågår en process på officerssidan. Vi behöver också få till stånd en nyrekrytering av officerare för att kunna fylla upp . Åldersstrukturen ser ut på ett sådant sätt att vi kanske inte klarar organisationen på det sätt vi hade avsett om vi inte får en bra rekrytering framöver. Jag kan konstatera att vi , 2017, har den högsta rekryteringen till officersprogrammet . 170 officersaspiranter har rekryterats, men det krävs också åtgärder för att bibehålla en positiv trend här. Vi måste titta på hur vi kan etablera fler vägar in till Försvarsmakten och en särskild officersutbildning för exempelvis akademiker, en officersutbildning för specialistofficerare, gruppbefäl, soldater och sjömän, en kompletterande officersutbildning för reservofficerare med mera. Detta är saker man arbetar med inom Försvarsmakten. Det gäller att se hur vi kan bana väg för en ny generation officerare som vi hanterar åldersstrukturen. Vi har några utmaningar där. Jag tror att jag och försvarsministern är ganska oeniga i en del stora frågor, men jag tycker att det finns vissa saker som har skötts väl. Att vi, om än i blygsam skala, återuppväcker värnplikten är ett steg i rätt riktning, även om vi talar om 2 000-4 000 i årskullar på 100 000. Det är en lång väg att gå om man vill ha den gamla tiden tillbaka, vilket jag inte tror att någon av oss vill eller ens tror är önskvärt. Vi skulle däremot vilja ha en något kraftigare satsning på just värnplikten. Vi får inte säga yrkesarmé i det här landet, utan nu ska man säga försvarsmakt byggd på frivillighet, vilket är ett lite ovanligt sätt att uttrycka sig på när man dels aldrig säger så om andra yrkeskategorier, dels har en massa frivilligorganisationer som kanske blir fundersamma. Denna yrkesarmé har i alla fall rekryteringsmässigt inte fungerat alls. Av de 50 000 vi skulle kunna ha i mobiliserat tillstånd har succén varit på hemvärnssidan. De 22 000 som ska finnas där finns i princip och fungerar bra, men av yrkesarméns 28 000 var 6 000 helt vakanta 2014, huvudsakligen tjänstgörande. Ytterligare 7 000 bemannas av tidigare värnpliktiga, som var på väg att glida ut. Att värnplikten är återuppväckt tycker jag alltså är jättebra. En annan bra sak är samarbetet med , som jag vet att försvarsministern har lagt ned mycket tid och energi på. Vi har mycket att vinna när det gäller både samarbete och jämförelserna. Det är inte så att de har facit och att allt fungerar jättebra där, men det är intressant att jämföra sig . Deras försvarsbudget på 25 miljarder ter sig i många stycken mer kostnadseffektiv än vår, som snart är på 45-50 miljarder. Jag tycker att det är roligt att officersrekryteringen går bra, åtminstone i vissa delar, för det är jätteviktigt , särskilt om vi vill kunna speeda upp värnplikten. Men det finns stora problem som försvarsministern pekade på i sitt första svar. Trots att vi har en övervikt av höggradiga militärer på befälssidan har vi en hotande brist . Det är klart att detta kräver särskilda åtgärder. Det vore som sagt intressant att fundera på om det finns saker att göra. Det kan ju inte vara så att vårt behov rent objektivt är dubbelt så stort, med den lilla försvarsmakt vi har, jämfört med vad gäller officerare med majorsgrad och uppåt. Det kanske finns åtgärder att vidta där som både skulle öka effektiviteten och spara pengar. Till slut vill jag fråga försvarsministern om han vet hur många amiraler vi har, det vill säga inräknat vice- och konteramiraler. När det gäller samarbetet med och de jämförelserna är det som säger - det kan vara intressant att ha den typen av information och fakta, och sedan behöver man inte kopiera rakt av. Jag brukar ibland säga att medan byggde upp totalförsvaret och det civila försvaret, inte som en kopia av men likartat det svenska, avvecklade vi vårt. Vi kan kanske åka på studiebesök till för att ta del av det som fanns i . När vi nu bygger ett nytt civilförsvar och ett nytt totalförsvar gäller det dock att göra det utifrån dagens förhållanden, dagens idéer och de krav som ställs. Jag delar i stora drag uppfattningen i det är inne på när det gäller numerärer och vikten av att få in värnplikten, hemvärnet och nationella skyddsstyrkans viktiga roll i dessa sammanhang. Vi är nog i stora drag överens om de delarna. Sedan om Försvarsberedningen nu tittar på just uthållighetsfaktorn är det naturligtvis någonting som jag tror sammantaget skulle kunna bidra till en bra debatt om hur balanserna ska se ut i svensk försvarsmakt. Hur bygger vi ökad kompetens bland svensk allmänhet kring krishanteringsfrågor? Då gäller det inte bara rent militära krishanteringssituationer utan också civila sådana. Det kan man ju få in i ett värnpliktskoncept. Så ser det alltså ut. Vi får väl jobba vidare med frågan och se hur vi hanterar den. Vi har ett åldersstrukturproblem att ta tag i, och vi har även ett problem med nyrekrytering att ta tag i. Vi har dock även positiva signaler när det gäller officersrekryteringen och utbildningsfrågorna just . Det kräver ytterligare typer av åtgärder. Sedan är det så att vi har en delegerad statlig arbetsgivarpolitik, där Försvarsmakten är den som ytterst ansvarar för dessa frågor. Något mer har jag kanske inte att tillägga i debatten när det gäller själva sakfrågorna, men jag tycker att interpellationen har sitt värde och är väl värd att resonera omkring. Jag har inte heller mycket att tillägga, och därför tänker jag inte förlänga debatten. Det var en del skarpa ordväxlingar här före frågestunden, och det kan vara bra också att ha ett lite sakligt och lugnt samtal mellan varven. Jag tackar så mycket för svaret och hoppas att vi reder ut detta tillsammans, både i Försvarsberedningen och i kommande försvarsbeslut. Det gäller dem av oss som är med då, och då syftar jag kanske inte enbart på försvarsministern utan även på mig själv. Överläggningen var härmed avslutad.