frsrdg · H504JO1 · 2017-11-14 00:00:00 — En ung person vårdades vid en låsbar enhet vid ett särskilt ungdomshem trots att förvaltningsrätten hade förordnat att han inte längre skulle vara omhändertagen på en sådan grund som anges i 3 § LVU; fråga bl.a. om någon tjänsteman vid socialnämndens förvaltning hade gjort sig skyldig till tjänstefel (Dnr 4558-2015) Beslutet i korthet: i kommun får all- varlig kritik för att vården av en ung person fortsatte vid en låsbar enhet vid ett särskilt ungdomshem trots att förvaltningsrätten hade beslutat att den unga personen skulle vara omhändertagen endast med stöd av 2 § LVU, och inte 3 § LVU. 2017/18 JO1 beslutade ordföranden i i Här- ryda kommun att med stöd av 6 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, omhänderta A.J:s son T., född . Be- slutet grundades på att det fanns brister i hemmiljön (2 § LVU) och T:s eget beteende (3 § LVU). I beslutet om omhändertagande angavs att T. skulle placeras vid Nereby ungdomshem, som är ett sådant särskilt ungdomshem som drivs av Sta- tens institutionsstyrelse, SiS. SiS beslutade med stöd av 15 b § LVU att T. skulle vårdas vid en låsbar enhet. Beslutet om omhändertagande skickades till Förvaltningsrätten i för prövning, dvs. underställdes förvaltningsrätten, som i ett beslut anförde att det var sannolikt att T. behövde beredas vård på grund av brister i sin hemmiljö (2 § LVU). Beslutet om omhändertagande fast- ställdes därför. Däremot fann förvaltningsrätten att det inte var sannolikt att T. behövde beredas vård på grund av sitt eget beteende (3 § LVU). Efter att nämnden hade ansökt om att T. skulle beredas vård enligt LVU uppmärksammade rättens ordförande att T. var placerad på en låsbar enhet trots att han inte var omhändertagen med stöd av 3 § LVU. T. placerades då först tillfälligt hos sin far A.J. och överfördes till en öppen avdelning på SiS ungdomshem Ljungbacken. I en dom biföll förvaltningsrätten nämndens ansökan om vård och förordnade att T. skulle beredas vård med stöd av 1 och 2 §§ LVU. I en anmälan, som kom in till JO , klagade T:s far A.J. på socialförvaltningen i kommun. Han var missnöjd med bl.a. att T. utan lagstöd hade varit placerad på en låsbar enhet vid ungdomshemmet . JO hämtade in vissa handlingar, bl.a. journalanteckningar rörande T., från so- cialförvaltningen i kommun och ungdomshemmet . Vidare lå- nade JO in Förvaltningsrätten i akt i mål nr 6258-2015. Mot bakgrund av det som kom fram vid granskningen av handlingarna fann JO anledning att anta att en befattningshavare som stod under JO:s tillsyn hade gjort sig skyldig till tjänstefel enligt 20 kap. 1 § . JO beslutade därför att inleda en förun- dersökning angående sådant brott och uppdrog åt kammaråklagaren att genomföra utredningen. Förhör hölls med socialsekreteraren , som vid förhöret del- gavs misstanke om tjänstefel. Under förundersökningen hölls även förhör en- ligt 23 kap. 6 § med socialchefen , enhetschefen och biträdande enhetschefen . Samtliga perso- ner som det hölls förhör med var anställda vid socialförvaltningen i kommun. 2017/18 JO1 Vissa ytterligare handlingar hämtades under förundersökningen in från so- cialförvaltningen och SiS. JO , som efterträtt , fann inte anledning att fullfölja förundersökningen och beslutade därför att lägga ned den. Han angav då att den fortsätta granskningen av socialnämndens hand- läggning skulle göras inom ramen för detta tillsynsärende. JO begärde att i kommun, mot bak- grund av det som hade kommit fram vid förhören med , , och , skulle yttra sig över nämndens ansvar för att T. utan lagstöd hade varit placerad på en låsbar enhet vid ung- domshemmet den 1–. gav som sitt remissvar in ett yttrande som hade undertecknats av verksamhetschefen och enhetschefen vid nämndens förvaltning. I yttrandet anfördes följande (yttrandet återges här utan bilagor): T. är en pojke på nu . Han och hans familj har varit i kontakt med under större delen av hans uppväxt och haft stödinsatser. utmynnade en utredning avseende T. i en ansökan om vård enligt LVU samt ett omhändertagande enligt LVU. handläggning av aktuellt ärende gjorde nämnden en begäran om offentliga biträden åt T. och hans vårdnadshavare till förvaltningsrätten utifrån utgången i pågående ut- redning. slutfördes utredning enligt 11 kapitlet l § socialtjänstlagen som utmynnade i förslag till beslut om att nämnden skulle ansöka om vård enligt 2 och 3 §§ LVU för T. Utredningen signerades av socialsekreterare och t.f. ansökte nämnden om plats åt T. på SiS (Statens institutions- styrelse). Nämnden ansökte om utredningsplats på öppen avdelning då en sådan placering bedömdes adekvat för T. utifrån hans aktuella vårdbehov. Socialsekreterare lämnade ifrån sig den färdiga utredningen för att sociala myndighetsnämnden skulle fatta beslut utifrån det förslag som tjänstemännen hade lämnat. kommunicerades även utredningen med parterna i ärendet samt de offentliga biträdena. beslutade sociala myndighetsnämnden om att omhänderta T. med stöd av 6 § LVU utifrån att T:s pappa stod fast vid att han skulle hålla T. gömd och att T. skulle få bli hämtad med våld om han ska tas ifrån sin pappa. T:s pappa berättade inte för eller T:s mamma var han och T. befann sig. sammanställde ansvarig socialsekreterare i ärendet underställan till förvaltningsrätten som dagen därpå () faxades till förvaltningsrätten. Vad gäller frågan om vart T. skulle placeras i samband med det omedel- bara omhändertagandet så undersöktes och övervägdes olika placeringsal- ternativ. Frågan hanterades av ansvarig socialsekreterare och metodhand- ledare på enheten. Utifrån att T. redan stod i kö för utredningsplats inom SiS, togs kontakt med SiS, som kunde erbjuda plats för T. på en akutavdel- ning på ungdomshem Nereby. Denna plats bedömdes av ansvariga social- sekreterare samt metodhandledare lämplig för T. utifrån att nämnden precis gjort bedömningen att T. var i behov av vård enligt 2 och 3 §§ LVU. Nereby är också ett ungdomshem inriktat mot yngre ungdomar. 2017/18 JO1 fattade således sociala myndighetsnämndens ordförande också beslut enligt 11 § LVU om att T. skulle vara placerad på Nereby ungdomshem. Han blev av SiS inskriven på en låsbar akutavdelning. Be- slutet enligt 11 § LVU överklagades av T:s offentliga biträde och överkla- gan inkom . Nämndens svar på överklagan skickades till för- valtningsrätten . tog verksamhetschef emot synpunkter från T:s offentliga bi- träde vad gäller verkställandet av det omedelbara omhändertagandet. fattade sociala myndighetsnämnden beslut om att hos för- valtningsrätten ansöka om vård enligt 2 och 3 §§ LVU för T. Ansökan skickades till förvaltningsrätten . inkommer kallelse till muntlig förhandling i förvaltningsrät- ten gällande ansökan om vård enligt 2 och 3 §§ LVU. Tid för förhandling är . fastställde Förvaltningsrätten i beslutet enligt 6 § LVU och meddelade beslutet via fax, som inkom till sociala myndighetens- nämnden d.v.s. efter kommunens stängning. Således togs beslutet emot av tjänstemännen först . läste troligen de två socialsekreterarna som hade haft hand om det omedelbara omhändertagandet samt metodhandledare (arbetsle- dare) beslutet i sin helhet. Den gemensamma tolkningen var att beslutet enligt 6 § LVU var fastställt, att grunderna för vård enligt 3 § var svaga då förvaltningsrätten skriver ”därför är det inte sannolikt att T. till följd av sitt beteende behöver beredas vård med stöd av 3 § LVU.” Aktuella tjänstemän uppfattade att frågan skulle komma att avgöras slutligt vid förvaltningsrät- tens bedömning av ansökan om vård enligt LVU efter muntlig förhandling och vid meddelande av dom. Något övervägande/ställningstagande om det förelåg behov av omgående omplacering gjordes inte då uppfattningen uti- från förvaltningsrättens fastställande var att det fanns lagstöd för fortsatt vård på den låsbara avdelningen åtminstone fram till dess att dom meddelas avseende ansökan om beredande av vård enligt 2 och 3 §§ LVU. fick nämnden besked från placeringsansvarig på SiS att T. fått plats för utredning på SiS ungdomshem, Ljungbacken, avdelning Vil- lan, som är en öppen avdelning, . De socialsekre- terare som arbetade i ärendet samt metodhandledare konstaterade då att om förvaltningsrätten finner att det inte finns grund för vård enligt 3 § LVU när dom meddelas vad gäller ansökan om vård, kan T. vara placerad på avdelning Villan med fortsatt lagstöd. planerades den kommande omplaceringen. fattade ordförande i sociala myndighetsnämnden beslut om ytt- rande till förvaltningsrätten vad gäller akutplaceringen på SiS, Nereby, den låsbara akutavdelningen. hölls muntlig förhandling i förvaltningsrätten vad gäller nämndens ansökan om vård enligt 2 och 3 §§ LVU. Under sittande förhand- ling inser/förstår domaren att T. är fortsatt placerad på låsbar akutavdelning trots att förvaltningsrätten i sitt beslut gällande 6 § LVU bedömt att det sannolikt inte finns grund för vård enligt 3 § LVU. bestäms det att T. inte ska återvända till den låsbara avdelningen. Nästkommande dag finns plats för T. på öppen utredningsavdelningen, enligt pla- neringen. Fram till dess görs överenskommelse att T. ska vara hos sin pappa. meddelade Förvaltningsrätten i dom. Förvalt- ningsrätten beslutade om att T. skulle beredas vård enligt l § andra stycket och 2 § LVU. Förvaltningsrätten bedömde att det inte fanns grund för vård med stöd av 3 § LVU. När domen meddelades var T. placerad och inskriven på en öppen avdelning. meddelar även förvaltningsrätten dom vad gäller det över- klagade beslut enligt 11 § LVU, d.v.s. placeringsfrågan. avslår överklagandet och skriver i sin dom att: ”Förvaltningsrätten har i be- slut som avkunnats i samband med muntliga förhandlingen förklarat att T. med omedelbar verkan ska förflyttas från låst och till öppen avdelning vid Nereby ungdomshem, vilket också har skett. Det har i övrigt inte framkom- mit skäl att ändra nämndens beslut om placering av T.” Bemötande av klagomål och begånget fel är av uppfattning att det beslut som förvalt- ningsrätten meddelande är otydligt. Förvaltningsrätten medde- lade beslutet utan att tydligt eller särskilt påtala/meddela att borde uppmärksamma det faktum att det saknades grund för vård utifrån socialt nedbrytande beteende, för att på så sätt uppmärksamma nämnden på att den låsbara placeringen av T. också behövde upphöra. Inte heller något av de offentliga biträdena kontaktade socialtjäns- ten och uppmärksammade på situationen och att en omplace- ring av T. inte skedde per omgående från sida. Sociala myn- dighetensnämnden ställer frågan om hur de offentliga biträdena tolkade för- valtningsrättens beslut i samband med att det meddelades. Om det var up- penbart utifrån förvaltningsrättens beslut att det saknades lagstöd för placering på §12-hem – låsbar enhet – borde åtminstone något av de offentliga biträdena kontaktat och påtalat detta innan den muntliga förhandlingen . Nämnden är av uppfattningen att alla parter, inklusive sociala myndighetsnämnden, först vid sittande för- handling förstod att en misstolkning av förvaltningsrättens beslut kanske hade gjorts och därmed också ett fel sannolikt hade blivit begånget. Ome- delbart, vid sittande förhandling, vidtogs åtgärder och T. återvände inte till vård på låsbar enhet. I efterhand konstateras det att tjänstemännen borde efter att ha tagit del av förvaltningsrättens beslut kontaktat ansvarig rådman och försäkrat nämnden om att rätt tolkning av beslutet hade gjorts av nämnden utifrån att beslutet var otydligt. T. är fortsatt omhändertagen enligt 2 § LVU. Utredningsplaceringen på avdelning Villan slutfördes och därefter omplacerades T. till Broarp HVB som är inriktade på ungdomar med neuropsykiatriska funk- tionsnedsättningar. omplacerades T. till SiS ungdomshem Ljungbacken, avdelning , som är en öppen behandlingsavdelning inom SiS med anledning av att Broarp sa upp T. på grund av hans beteende. fattade sociala myndighetsnämnden beslut om om- händertagande enligt 6 § LVU utifrån T:s accelererande utagerande bete- ende. Vården enligt 2 § LVU bedöms inte längre räcka för att tillgodose T:s behov utifrån eget T:s eget beteende. T:s eget destruktiva beteende har es- kalerat. Hans utagerande beteende och icke medverkan i vården bedöms utgöra ett socialt nedbrytande beteende. Kriterierna för fortsatt vård även med stöd av 3 § LVU bedöms vara uppfyllda. meddelade För- valtningsrätten i dom och beslutade om att T. även ska beredas vård enligt 3 § LVU. T. är fortsatt placerad på avdelning . Förvalt- ningsrättens dom är överklagad. Nämndens egen bedömning av sin handläggning Efter den process som aktuella frågan fört med sig, efter att flertalet tjänstemän har granskat handläggningen i aktuell fråga, är det mer uppenbart att en bristande tolkning gjorts av förvaltningsrättens beslut. är nu- mera mer uppenbart och klart att det fattades grund för fortsatt placering av T. på låsbar enhet från dess att beslutet meddelades. Det var först vid den 2017/18 JO1 2017/18 JO1 muntliga förhandlingen som nämnden uppmärksammades på att en omplacering till öppen enhet borde ha gjorts. Det var då förvaltningsrät- ten som uppmärksammade detta. För att nämnden inte ska begå liknande misstag igen har rutiner revide- rats. De hjälper tjänstemännen att vara extra uppmärksamma på att det finns lagstöd för placering på låsbar enhet utifrån vilken grund ett omhändertagande görs samt hur förvaltningsrätten bedömer grunderna. Det framgår också i den reviderade rutinen att kontakt ska tas med domstolen om beslut eller domar är otydliga. sammantagna bedömning är att det är mycket olyckligt att T. varit placerad på låsbar enhet till 2015- 07-07. Nämnden finner dock inte att något uppsåtligt fel eller fel på grund av oaktsamhet har begåtts å nämndens vägnar. Nämndens uppfattning är att förvaltningsrättens beslut inte var tillräckligt tydligt och att olika bedöm- ningar kunnat göras utifrån texten i beslutet. Vid eventuell liknande situa- tion kommer dock nämnden att agera annorlunda. Nämnden bifogade till remissvaret bl.a. förvaltningens reviderade rutin för omhändertagande enligt 6 § LVU. Advokaten kom, som ombud för A.J., in med ett yttrande över remissvaret. I ett beslut anförde JO följande. har ett ansvar för att barn och unga får vård och fostran utanför det egna hemmet om deras bästa motiverar det (5 kap. 1 § socialtjänstlagen [2001:453], SoL). Insatser inom för barn och ungdomar ska gö- ras i samförstånd med de unga och deras vårdnadshavare enligt bestämmel- serna i socialtjänstlagen. Barn och ungdomar kan under vissa förutsättningar beredas vård utan samtycke med stöd av LVU. Sådan vård kan beslutas på grund av brister i ett barns hemmiljö (2 § LVU) eller den unges eget beteende (3 § LVU). Beslut om vård med stöd av LVU meddelas av förvaltningsrätten efter an- sökan av socialnämnden (4 § LVU). får besluta att den som är ska om- händertas, om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras (6 § LVU). Om socialnämndens be- slut om omhändertagande inte kan avvaktas, får nämndens ordförande eller nå- gon annan ledamot som nämnden har förordnat besluta om omhändertagande. Ett beslut om omhändertagande ska underställas förvaltnings- rätten inom från den dag då beslutet fattades (7 § LVU). Rätten ska då pröva beslutet. Vård enligt LVU ska anses påbörjad när den unge på grund av ett beslut om omhändertagande eller om vård har placerats utanför sitt eget hem (10 § LVU). bestämmer hur vården av den unge ska ordnas och var han eller hon ska vistas (11 § LVU). 2017/18 JO1 För vård av unga som på någon grund som anges i 3 § LVU behöver stå under särskilt noggrann tillsyn ska det finnas särskilda ungdomshem (12 § LVU). Om socialnämnden har beslutat att den unge ska placeras i ett särskilt ungdomshem ska SiS anvisa plats i ett sådant hem. Om den unge vårdas på någon grund som anges i 3 § LVU, dvs. den unges eget beteende, får han eller hon hindras att lämna hemmet och i övrigt underkastas den begränsning av rö- relsefriheten som är nödvändig för att vården ska kunna genomföras (15 § LVU). SiS kan då besluta om att den unge ska beredas vård vid en enhet inom hemmet som är låsbar eller på annat sätt inrättad för särskilt noggrann tillsyn, om det är nödvändigt med hänsyn till den intagnes, övriga intagnas eller personalens säkerhet, eller om det är nödvändigt för att förhindra att den in- tagne avviker eller för att i övrigt genomföra vården (15 b § LVU). Det finns inte något formellt hinder mot att den som vårdas med stöd av 2 § LVU placeras vid ett särskilt ungdomshem. Vissa särskilda ungdomshem kan även ta emot ungdomar som vårdas på frivillig grund med stöd av bestäm- melserna i socialtjänstlagen. Beträffande barn och ungdomar som är placerade vid ett särskilt ungdomshem med stöd av 2 § LVU eller socialtjänstlagen gäller enligt 18 § LVU bestämmelserna i 16 § LVU om förbud mot att vid hemmet inneha viss angiven egendom och 17 § LVU om kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning. Däremot gäller inte bl.a. bestämmelsen i 15 § LVU om att den unge får hindras att lämna hemmet eller den i 15 b § LVU om vård vid en låsbar enhet. Min granskning är inriktad på vad som var orsaken till att T. vårdades vid en låsbar enhet vid ungdomshemmet den 1–. Som jag har redogjort för tidigare ska socialnämnden med utgångspunkt i den unges behov bestämma var han eller hon ska vistas . Nämn- den kan i vissa fall besluta om att placera den unge vid ett särskilt ungdomshem. Eftersom det finns begränsningar av ungdomshemmets befogenheter om den unge vistas i hemmet på en annan grund än de som anges i 3 § LVU är det viktigt att nämnden informerar ungdomshemmet om vad som är grunden för vården. Av samma anledning måste nämnden meddela ungdomshemmet om grunden för vården ändras . handläggning av T:s ärende angav förvaltningsrätten att det underställda beslutet om ome- delbart omhändertagande fastställdes. Av förvaltningsrättens motivering fram- gick tydligt att T. skulle vara omhändertagen på grund av brister i hans hem- miljö (2 § LVU). Förvaltningsrätten fann emellertid inte att det fanns skäl för att T. skulle vara omhändertagen på grund av sitt eget beteende (3 § LVU). Det fanns efter förvaltningsrättens beslut således inte längre förutsättningar för att T. skulle vårdas vid en låsbar enhet. Trots förvaltningsrättens beslut blev T. kvar vid den låsbara enheten fram till då han omplacerades. Det uppkom en fråga om huruvida någon befattningshavare vid socialför- valtningen hade gjort sig skyldig till tjänstefel enligt 20 kap. 1 § . 2017/18 JO1 SOCIALTJÄNST Enligt denna bestämmelse kan den som uppsåtligen eller av oaktsamhet vid myndighetsutövning genom handling eller underlåtenhet åsidosätter vad som gäller för uppgiften dömas för tjänstefel. Om gärningen med hänsyn till gär- ningsmannens befogenheter eller uppgiftens samband med myndighetsutöv- ningen i övrigt eller till andra omständigheter är att anse som ringa, ska inte dömas till ansvar. Såvitt framgick av utredningen fanns det inte grund för att anta att befatt- ningshavare vid socialförvaltningen uppsåtligen har åsidosatt de uppgifter som gäller för hans eller hennes uppgifter. Frågan var i stället om någon hade varit oaktsam på sådant sätt att straffrättsligt ansvar måste utkrävas. När det gäller frågan rent allmänt om hur oaktsamhet enligt 20 kap. 1 § ska bedömas är utgångspunkten för tjänstefelsansvaret att det av hänsyn till rättssäkerheten bör ställas särskilda krav på noggrannhet och om- sorg på områden inom den offentliga verksamheten där det är fråga om myn- dighetsutövning. Av allmänna principer följer dock att straffrättsligt ansvar inte ska komma i fråga för varje avvikelse från den eftersträvade ; en viss marginal föreligger alltid mellan det helt aktsamma och det oaktsamma. Vid bedömningen av om en offentlig befattningshavare har handlagt oaktsamt är det i första hand av betydelse vilka krav på noggrannhet och omsorg som upp- giften har innefattat. Detta får, som i andra motsvarande sammanhang, vägas mot omständigheter som hänför sig till den enskilde personligen, t.ex. hans el- ler hennes kunnighet, utbildning och erfarenhet eller att han eller hon har hand- lat under tidspress (se bl.a. NJA 2002 s. 188). Förvaltningsrättens beslut kom in till förvaltningen efter kontorstid . tog således del av beslutet först . Den som vid förvaltningen hade ansvaret för ärendet borde då ha läst beslutet noga och därefter utan dröjsmål ha sett till att ungdomshemmet informerades om att T. inte längre vårdades på en sådan grund som anges i 3 § LVU. Det förhållan- det innebar ju att ungdomshemmet inte skulle fortsätta att vårda T. vid en låsbar enhet. informerade dock inte ungdomshemmet om att grunden för vården av T. hade ändrats. Det gick under förundersökningen inte att få full- ständig klarhet i vilka som tog del av förvaltningsrättens beslut, vilket ansvar olika befattningshavare vid förvaltningen hade i T:s ärende och vilka bedöm- ningar som gjordes med anledning av beslutet. Oklarheterna bidrog till att jag inte fann det möjligt att slå fast att någon enskild tjänsteman skulle åtalas för det inträffade. Jag har alltså inte funnit skäl att väcka åtal mot någon tjänsteman för tjänstefel, men jag vill understryka att det finns anledning att se mycket allvarligt på det inträffade. T. har de facto varit utsatt för ett oriktigt frihetsbe- rövande den 1–. Nämnden har i sitt yttrande uppgett att de två socialsekreterare som hade haft hand om det omedelbara omhändertagandet samt metodhandledaren troli- gen läste förvaltningsrättens beslut i sin helhet . Deras tolkning av beslutet var enligt remissvaret att det, i vart fall till dess att förvaltningsrätten meddelade dom i frågan om vård, fanns lagstöd för fortsatt placering vid en låsbar enhet. Som framgår av det jag har anfört ovan delar jag inte denna upp- fattning. Det är viktigt att ansvarig tjänsteman gör en tillräckligt omsorgsfull 2017/18 JO1 genomläsning av ett domstolsbeslut för att kunna bedöma vilken betydelse som beslutet kan ha. I remissvaret har nämnden anfört att de interna rutinerna för handläggningen av LVU-ärenden har reviderats för att liknande misstag inte ska göras i framti- den. Det är givetvis önskvärt och lämpligt att förvaltningen har interna skrift- liga rutinbeskrivningar med tydliga instruktioner om bl.a. kontroll av inkomna domstolsavgöranden. Inte minst när det gäller ärenden som rör tvångsvård måste det dock kunna krävas att den enskilda handläggaren, och givetvis även hans eller hennes överordnade, har grundläggande kunskaper om den lagstift- ning som styr handläggningen så att ärendet hanteras formellt korrekt. När det gäller ärenden som rör tvångsvård krävs att samtliga befattningsha- vare vid socialnämndens förvaltning tar sitt ansvar för handläggningen och full- gör sina uppgifter med stor noggrannhet. Jag vill även betona vikten av att det vid förvaltningen finns en tydlig ansvarsfördelning vid handläggningen av ärenden som rör tvångsvård. I det här fallet har det funnits brister i både kunskap om tillämpningen av reglerna på området och rutiner vid förvaltningen, vilket fick till följd att T. var frihetsberövad utan lagstöd . Nämnden förtjänar allvarlig kri- tik för det inträffade. Jag vill även påpeka att det i nämndordförandens beslut om om- händertagande inte angavs om beslutet grundades på sådana omständigheter som anges i 2 eller 3 § LVU. Av nämndens underställan till förvaltningsrätten framgick dock att nämnden avsåg att ansöka om vård med stöd av både 2 och 3 §§ LVU. På grund av de rättsverkningar som är knutna till ett beslut om omhändertagande bör det av beslutet framgå om detta grundar sig på omständigheter som anges i 2 § och/eller 3 § LVU (prop. 1979/80:1 del A s. 590). JO har tidigare ifrågasatt om inte 6 § LVU borde förtydligas i detta avseende.