frsrdg · H504JO1 · 2017-11-14 00:00:00 — Efter att mannen släppts ur förvaret lämnade över ut- visningsärendet till för verkställighet med uppgift om att utvisningsbeslutet var verkställbart. Tidsfristen för frivillig avresa löpte dock fortfarande när ärendet lämnades över, och utvisningsbeslutet kunde därför inte verkställas av . Överlämnandet var således fel- aktigt. Det fick dessutom till följd att mannen på nytt togs i förvar under tidsfristen för frivillig avresa. JO är sammanfattningsvis mycket kritisk till hur han- terat mannens ärende. I en anmälan till JO förde J.T.B. fram klagomål mot bl.a. för handläggningen av hans utvisningsärende. Av anmälan framgick att Migra- tionsverket hade avslagit J.T.B:s asylansökan och beslutat att utvisa honom till . Det framgick också att han enligt utvisningsbeslutet hade fått på sig att lämna frivilligt. var bl.a. kritisk till att tog honom i förvar trots att tidsfristen för frivillig avresa inte hade löpt ut. Han var vidare kritisk till att lämnade över ärendet till för verkställig- het, vilket fick till följd att han på nytt togs i förvar innan tidsfristen för frivillig avresa hade löpt ut. J.T.B., som är medborgare i , ansökte om asyl i . beslutade att avslå hans ansökan och ut- 2017/18 JO1 visa honom till med stöd av 8 kap. 6 § utlänningslagen eftersom han sak- nade tillstånd att vistas i . Av beslutet framgick att J.T.B. fick en tids- frist för att lämna landet frivilligt och att tidsfristen började gälla när beslutet vann laga kraft. oktober–kallade J.T.B. till möten vid ett flertal tillfällen för att underrätta honom om utvisningsbeslutet. kontaktade verket inför mötena och meddelade att han var förhindrad att komma. besökte handläggare boende och försökte underrätta honom om beslutet, men samtalet fick avbrytas eftersom han inte ville lyssna på den information som gavs. av personalen på bo- ende om att verket skulle använda förenklad delgivning för att delge honom utvisningsbeslutet om han inte kom till det möte som skulle äga rum . Han uteblev trots det från mötet. skickade utvisningsbeslutet till J.T.B. , , skickades ett kontrollmeddelande med information om innebörden av förenklad delgivning till J.T.B. beslutade att ta J.T.B. i förvar med stöd av 10 kap. 1 § andra stycket 2 och tredje stycket utlänningslagen. Som skäl för beslutet angavs att det var sannolikt att J.T.B. Det angavs vidare att J.T.B. medvetet hållit sig undan för att slippa ta del av utvisningsbe- slutet och att det fanns en risk att han skulle hålla sig undan eller på annat sätt hindra verkställigheten. Da- gen därpå, , underrättades J.T.B. prövade förvarsbeslutet på nytt och be- slutade att J.T.B. skulle hållas kvar i förvar. överklagade beslutet till För- valtningsrätten i , migrationsdomstolen, som upphävde förvarsbeslutet och beslutade att J.T.B. skulle ställas under uppsikt. överklagade därefter även utvisningsbeslutet. Hans överklagande kom in till . beslutade att avvisa överklagandet eftersom det kommit in . överlämnade ärendet för verkställighet till gränspolisen vid , polisregion , med stöd av 12 kap. 14 § utlänningslagen. Som skäl för beslutet angavs att verket bedömde att tvång var nödvändigt för att genomföra utvisningen. I överlämnandebeslutet angavs att utvisningsbeslutet blev verkställbart . i förvar med stöd av 10 kap. 1 § utlänningslagen för att förbereda och genomföra verkställigheten. återtog handläggningen av ärendet med stöd av 27 § förvaltningslagen. Som skäl angavs att överlämnandebeslutet var uppenbart oriktigt eftersom ärendet inte kunde överlämnas utan att fristen för frivillig avresa först hävdes. I samband med detta hävde för- varsbeslutet. som återtog ärendet beslutade verket att upp- häva den tidigare meddelade tidsfristen för frivillig avresa. I samband med detta togs J.T.B. på nytt i förvar, nu med stöd av 10 kap. 1 § andra stycket 3 2017/18 JO1 UTLÄNNINGSÄRENDEN och tredje stycket utlänningslagen. överlämnade Migrations- verket återigen ärendet till för verkställighet med stöd av 12 kap. 14 § utlänningslagen. Efter att J.T.B. överklagat förvarsbeslutet upphävde Förvaltningsrätten i Lu- leå, migrationsdomstolen, beslutet och ställde i stället J.T.B. från på egen hand. uppmanades att yttra sig över J.T.B:s klagomål och då särskilt redogöra för • överväganden vid försöken att underrätta J.T.B om ut- visningsbeslutet och de rutiner verket tillämpar vid underrättelse om utvis- ningsbeslut, • grunden för beslut att ta J.T.B. i förvar innan den tidsfrist för frivillig avresa som angetts i utvisningsbeslutet hade löpt ut, och • överväganden i samband med beslutet att överlämna ärendet till och därefter återta hand- läggningen. Av (generaldirektören ) yttrande fram- gick huvudsakligen följande. Ansökningar om uppehållstillstånd på grund av asyl handläggs av Migra- tionsverkets asylprövningsenheter. När en prövningsenhet har fattat beslut i ett asylärende skickar enheten beslutet till den av mottagnings- enheter som sökanden tillhör för att mottagningsenheten ska underrätta sökan- den om beslutet. Den enheten kallar därefter till ett underrättelsesamtal för att underrätta sökanden om beslutet. Detta ska ske . Syftet med underrättelsesamtalet är att den asylsökande ska förstå innehållet av beslutet och den fortsatta processen. Vid samtalet informeras den asylsö- kande bl.a. om innebörden av att ha blivit underrättad om beslutet, inom vilken tid beslutet kan överklagas, vad ett lagakraftvunnet beslut innebär och om själv- mant återvändande. Samtalet dokumenteras i ett protokoll, och för att säker- ställa att sökanden har tagit del av beslutet ska han eller hon underteckna ett kvitto. Därefter skickas en kopia av protokollet och kvittot till bl.a. asylpröv- ningsenheten. Efter underrättelsesamtalet kallas sökanden vanligtvis till två uppföljningssamtal. redovisade följande bedömning. Sedan fattat beslut om att avslå en ansökan om uppehålls- tillstånd på grund av asyl ska sökanden underrättas om beslutet. I enlighet med myndighetens rutiner för underrättelse av avslagsbeslut i asylansök- ningar kallar verket sökanden till samtal för att säkerställa att vederbörande underrättats och förstått innebörden [av] avslagsbeslutet, bl.a. följden av om det fastställs av migrationsdomstol, i syfte att underlätta ett självmant återvändande. Samtalen är en väsentlig del av arbetet med att förbereda sö- kanden för att kunna återvända och gjorde därför flera försök för att få J.T.B. att komma till ett möte med en handläggare både 2017/18 JO1 skriftligen och personligen. Först beslutade Mi- grationsverket att ta honom i förvar bl.a. med bedömningen att han med- vetet hållit sig undan för att inte få del av beslutet. under- rättade därefter honom om avslagsbeslutet vid förvarsenheten. för beslutet att ta J.T.B. i förvar handlade Migrationsver- ket ärendet om återvändande och var således ansvarig för handläggningen av återvändandeärendet. Beslutet att ta honom i förvar fattades i enlighet med vad som myndigheten får besluta om enligt tillämplig lagstiftning. kan häva ett beslut om tidsfrist för frivillig avresa om det uppstår en risk för att personen avviker. Överlämnar ärendet till för verkställighet av beslutet om utvisning på grund av att det föreligger en risk för avvikande och därmed ett antagande om att det behövs tvång måste myndigheten först upphäva tidsfristen innan ärendet kan överlämnas. beslut att överlämna ärendet till polisen utan att först häva tidsfristen var därmed oriktigt. Genom att ta tillbaka ärendet för fortsatt handläggning rättade Migrations- verket till sitt misstag. I ett beslut anförde JO Renfors följande. Tidsfrist för frivillig avresa Ett beslut om avvisning eller utvisning ska enligt 8 kap. 21 § utlänningslagen innehålla en tidsfrist inom vilken utlänningen ska lämna landet frivilligt. Tids- fristen ska som huvudregel bestämmas om personen avvisas och om personen utvisas. En tidsfrist ska dock inte meddelas om det t.ex. finns en risk för att den som avvisats eller utvisats avviker. Tidsfristen för frivillig avresa börjar löpa när beslutet om avvisning eller utvisning vunnit laga kraft eller när utlänningen förklarat sig nöjd med beslutet (8 kap. 22 § utlänningslagen). Om det under tidsfristen uppstår en risk för att personen avviker får den myndighet som ansvarar för verkställigheten upphäva ett beslut om tidsfrist för frivillig avresa. Ett beslut om att upphäva ett beslut om tidsfrist ska förenas med ett återreseförbud, om inte särskilda skäl som kan hänföras till utlänning- ens personliga förhållanden talar mot det. Beslutet att upphäva ett beslut om tidsfrist för frivillig avresa gäller . (Se 12 kap. 14 a § utlänningsla- gen.) I 1 kap. 15 § utlänningslagen anges vilka omständigheter som får beaktas vid bedömningen av om det finns en risk att en utlänning avviker. Enligt be- stämmelsen får hänsyn bl.a. tas till om utlänningen har hållit sig undan. I 10 kap. utlänningslagen finns bestämmelser om förvar av den som ska avvisas eller utvisas. De närmare förutsättningarna för ett sådant frihetsberövande finns bl.a. i 10 kap. 1 §. Av bestämmelsens andra stycke 2 respektive 3 framgår att en utlänning som fyllt får tas i förvar om det är sannolikt att personen kommer att avvisas eller utvisas enligt bl.a. 8 kap. 6 § utlänningslagen (s.k. sannolikhetsförvar) eller om det är fråga om att förbereda eller genomföra verk- 2017/18 JO1 UTLÄNNINGSÄRENDEN ställigheten av ett beslut om avvisning eller utvisning (s.k. verkställighetsför- var). En förutsättning för att ett beslut om sannolikhetsförvar eller verkställig- hetsförvar ska få fattas är att det finns en risk för att utlänningen bedriver brotts- lig verksamhet i , avviker, håller sig undan eller på annat sätt hindrar verkställigheten. För att ett beslut om verkställighetsförvar ska få fattas krävs normalt att avvisnings- eller utvisningsbeslutet vunnit laga kraft (se Wikrén och Sandesjö, Utlänningslagen med kommentarer, tionde upplagan s. 546). I 12 kap. utlänningslagen finns bestämmelser om verkställighet av beslut om avvisning och utvisning. Av 12 kap. 14 § utlänningslagen framgår att har huvudan- svaret för verkställighet av beslut om avvisning och utvisning. Om den som ska avvisas eller utvisas håller sig undan och inte kan anträffas utan Polismyndig- hetens medverkan eller om det kan antas att tvång kommer att behövas för att verkställa beslutet får lämna över avvisnings- eller utvis- ningsärendet till för verkställighet. Syftet med att lämna över ärendet ska vara att göra det möjligt att genomföra verkställigheten. Ett ärende som har överlämnats kan inte återlämnas till av Polismyndig- heten. (Se prop. 1997/98:173 s. När ett beslut om avvisning eller utvisning innehåller en tidsfrist för frivillig avresa ska utlänningen lämna landet senast när tidsfristen löper ut. Om utlän- ningen inte lämnat landet när tidsfristen löpt ut eller om beslutet om tidsfrist för frivillig avresa upphävts enligt 14 a §, ska beslutet om avvis- ning eller utvisning verkställas möjligt därefter. (Se 12 kap. 15 § andra stycket utlänningslagen.) Av 21 § förvaltningslagen framgår att en sökande, klagande eller annan part ska underrättas om innehållet i det beslut genom vilket myndigheten avgör ett ärende, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild, och en under- rättelse inte är uppenbart obehövlig. Myndigheten bestämmer om underrättel- sen ska ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på något an- nat sätt. Underrättelsen ska dock alltid ske skriftligt, om parten begär det. Delgivning med en fysisk person kan enligt delgivningslagen ske genom bl.a. vanlig delgivning, muntlig delgivning och förenklad delgivning. Vanlig delgivning får användas vid all delgivning och sker genom att hand- lingen som ska delges skickas eller lämnas till den person som ska delges. Del- givning anses ha skett när personen har tagit emot handlingen. (Se 16–18 §§ delgivningslagen.) I 19–21 §§ delgivningslagen finns bestämmelser om muntlig delgivning. Muntlig delgivning får användas av en myndighet när delgivning ska ske i ett mål eller ärende. Delgivningen sker genom att innehållet i den handling som ska delges läses upp för den berörda personen. Därefter ska handlingen eller beslutet skickas eller lämnas till personen om det kan ske och inte bedöms obe- hövligt. 2017/18 JO1 Förenklad delgivning får användas av en myndighet vid delgivning med den som är part eller har liknande ställning i ett mål eller ärende, om denne har fått information av myndigheten om att delgivningssättet kan komma att användas. Informationen ska som huvudregel delges och detta kan ske genom exempelvis vanlig delgivning eller muntlig delgivning. Förenklad delgivning sker genom att handlingen som ska delges skickas till den berörda personen och att det närmast följande arbetsdag skickas ett kontrollmeddelande om att handlingen har skickats. (Se 22–26 §§ delgivningslagen.) Överklagande och omprövning av beslut Av 23 § förvaltningslagen framgår att ett beslut ska överklagas skriftligt. Skri- velsen ska ges in till den myndighet som har meddelat beslutet och den ska ha kommit in dit från den dag då klaganden fick del av beslutet. Om myndigheten väljer att underrätta någon om ett beslut genom delgivning börjar klagotiden löpa den dag personen delgavs beslutet. Om myndigheten väljer någon annan form av underrättelse än delgivning enligt delgivningslagen räknas klagotiden från den dag då personen skriftligen fick del av beslutet ge- nom myndighetens försorg. (Se och , Förvaltningslagen med kommentarer, tredje upplagan, s. 320 f.) Enligt 27 § förvaltningslagen ska en myndighet som finner att ett beslut som den har meddelat som första instans är uppenbart oriktigt på grund av nya om- ständigheter eller av någon annan anledning ändra beslutet, om det kan ske snabbt och enkelt och utan att det blir till nackdel för någon enskild part. Av utredningen framgår att beslutade att avslå J.T.B:s asylansökan och utvisa honom till . Det framgår vidare att verket i samband med detta gav honom en tidsfrist att frivilligt lämna landet och att tidsfristen började löpa när beslutet vann laga kraft. Det är klarlagt att J.T.B. fick del av utvisningsbeslutet och att han inte överklagade beslutet i rätt tid. Detta innebar att han hade tid på sig till att lämna landet på egen hand. Det är vidare klarlagt att J.T.B. togs i förvar innan tidsfristen hade löpt ut och att han var fri- hetsberövad i . När det gäller försök att underrätta J.T.B. om utvisningsbe- slutet framgår det av utredningen att kallade J.T.B. till ett flertal samtal för att underrätta honom om avslagsbeslutet och även besökte honom på hans boende , utan att lyckas underrätta honom om beslutet. Därefter försökte verket delge honom beslutet med förenklad delgivning, men även detta misslyckades bl.a. eftersom kon- trollmeddelandet skickades . 2017/18 JO1 UTLÄNNINGSÄRENDEN meddelades hade alltså fortfarande inte lyckats underrätta J.T.B. hantering av underrättelsen till J.T.B. framstår som oge- nomtänkt och delvis slarvig. Enligt min mening borde nog- grant ha tänkt igenom vilket tillvägagångssätt som var bäst för att i enlighet med 21 § förvaltningslagen underrätta J.T.B. om beslutet, och sedan arbetat i enlighet med detta. Man borde naturligtvis även, när man avsåg att tillämpa delgivningslagen, ha sett till att man följde lagens regler. Om verket hade gjort det skulle J.T.B. sannolikt ha kunnat underrättas om beslutet än vad som skedde. underrättade honom om beslutet först efter att han tagits i förvar. Det är svårt att frigöra sig från misstanken om att förvarsbeslutet i huvudsak fattades för att misslyckats med sina försök att underrätta J.T.B. Även om jag inte har underlag för att påstå att det förhåller sig på det sättet vill jag understryka vikten av att ett förvarsbeslut en- dast får fattas om förutsättningarna i utlänningslagen verkligen är uppfyllda. När det så gäller det förvarsbeslut som fattade kan jag kon- statera att det verkställdes och att det var fråga om ett sannolikhetsförvar enligt 10 kap. 1 § andra stycket 2 utlänningslagen, dvs. ett förvar av en person som ännu inte har ett lagakraftvunnet utvisnings- eller av- visningsbeslut. Som skäl för beslutet angav att det varit svårt att nå J.T.B. för att underrätta honom om utvisningsbeslutet, och att det därför fanns en risk för att han skulle hålla sig undan eller på annat sätt hindra verk- ställigheten. har i sitt yttrande inte närmare kommenterat det förhållan- det att J.T.B. togs i förvar innan den tidsfrist för frivillig avresa som angetts i beslutet hade löpt ut, trots att JO särskilt efterfrågat verkets synpunkter i frågan. När det gäller den frågan gör jag följande bedömning. I tidigare lagstiftning angavs att en utlänning som avvisats som regel skulle lämna landet och att en utlänning som utvisats skulle lämna landet efter det att beslutet vunnit laga kraft, om inte annat bestämts i beslutet. Tidpunkten för när ett sådant beslut kunde verkställas av en myndighet angavs på följande sätt i 8 kap. 12 § tredje stycket då gällande ut- länningslag (1989:529). Om utlänningen inte lämnar landet inom den föreskrivna tiden eller det med säkerhet måste antas att han inte har för avsikt att frivilligt lämna landet , skall polismyndigheten verkställa beslutet så snart det kan ske. Av förarbetena framgick att i de fall där det med säkerhet måste antas att den som avvisats eller utvisats inte avsåg att självmant rätta sig efter beslutet och polismyndigheten alltså hade möjlighet att verkställa beslutet utan att avvakta tidsfristen för frivillig verkställighet, kunde myndigheten även ta utlänningen i förvar, om förutsättningarna för detta var uppfyllda. I förarbetena finns uttalan- den som kan tolkas som att regeringen ansåg att det var möjligt att ta den som 2017/18 JO1 avvisats eller utvisats i förvar för frivillig verkställighet som gällde enligt bestämmelsen även i andra fall. (Se prop. 1988/89:86 s. Efter några mindre justeringar av paragrafen fördes bestämmelsen över till 12 kap. 15 § i den nuvarande utlänningslagen (se prop. 1997/98:173 s. 6, 1999/2000:43 s. 6 och 2004/05:170 s. 38, 298 och 501). I samband med genomförandet av det s.k. återvändandedirektivet (Europa- parlamentets och rådets direktiv /115/EG av om gemensamma normer och förfaranden för återvändande av tredjelandsmedbor- gare som vistas olagligt i medlemsstaterna) ändrades bestämmelsen i 12 kap. 15 § utlänningslagen och man införde de regler som redovisats ovan under ru- briken Rättslig reglering om tidsfrist för frivillig avresa, upphävande av sådan tidsfrist och när ett beslut som innehåller en tidsfrist för frivillig avresa blir verkställbart (se 8 kap. 21 §, 12 kap. 14 a § och 15 § utlänningslagen). Tidsfristen för frivillig avresa ska numera anges i själva avvisnings- eller utvisningsbeslutet efter en prövning i det enskilda fallet, och beslutet kan verk- ställas av en myndighet först när tidsfristen löpt ut eller beslutet om tidsfrist för frivillig avresa upphävts. I förarbetena uttalas bl.a. att om man vid en prövning finner att en utlänning ska ges förtroendet att återvända frivilligt bör han eller hon ha en rimlig tid på sig för att kunna uppfylla kravet. Om prövningen däre- mot resulterar i att det anses finnas en risk för avvikande ska någon tidsfrist inte beviljas. (Se prop. 2011/12:60 s. 31 f.) När bestämmelserna infördes övervägde regeringen även den möjlighet di- rektivet ger att ålägga en tredjelandsmedborgare särskilda förpliktelser, t.ex. reseförbud, i syfte att hindra honom eller henne från att avvika under tidsfristen för frivillig avresa. Regeringen ansåg dock inte att det fanns något skäl att ut- nyttja den möjligheten. Man uttalade i stället att när det finns anledning att anta att det kommer att krävas tvångs- eller kontrollåtgärder för att förhindra att en person avviker ska någon tidsfrist för frivillig avresa inte meddelas. (Se a. prop. s. 35 f.) Enligt min mening kan förarbetsuttalandena till den nuvarande regleringen och regelsystemets uppbyggnad inte tolkas på något annat sätt än att den som i ett beslut om avvisning eller utvisning har beviljats en tidsfrist för frivillig av- resa har rätt att på egen hand lämna landet fram till dess att tidsfristen löpt ut eller upphävts. Lagstiftningen medger enligt min uppfattning inte att några tvångsåtgärder vidtas gentemot den enskilde för att säkerställa verkställigheten . Om det, som gör gällande, fanns en risk för att J.T.B. skulle avvika borde verket antingen ha avstått från att meddela en tidsfrist för frivillig avresa eller upphävt beslutet om tidsfrist enligt 12 kap. 14 a § utlänningslagen. Ordalydelsen i 12 kap. 14 a § tyder dock på att Migra- tionsverket inte skulle ha kunnat upphäva tidsfristen förrän utvisningsbeslutet vunnit laga kraft och tidsfristen därmed börjat löpa. Mot bakgrund av den bedömning jag nu redovisat anser jag att det var fel av att ta J.T.B. 2017/18 JO1 Överlämnande av ärendet till När det gäller beslut att lämna över ärendet till Polismyn- digheten för verkställighet gör jag följande överväganden. Som jag tidigare angett kan en myndighet inte verkställa ett beslut om av- visning eller utvisning som innehåller en tidsfrist för frivillig avresa förrän tids- fristen löpt ut eller upphävts (se 12 kap. 15 § andra stycket utlän- ningslagen). J.T.B:s tidsfrist för frivillig avresa löpte alltjämt och beslutet om utvisning kunde därmed inte verkställas av . Trots det överlämnades beslutet till den dagen med uppgift om att utvisningsbeslutet blev verkställbart . Detta fick till följd att fattade ett beslut om verkställighetsförvar av J.T.B. Förvarsbeslutet hävdes först i samband med att uppmärksammade på att överlämnan- det varit felaktigt. hantering av ärendet resulterade alltså i att J.T.B. en andra gång togs i förvar trots att tidsfristen för frivillig avresa inte hade löpt ut eller upphävts. Mot bakgrund av att i överlämnandebeslutet uttryckligen angav att utvisningsbeslutet var verkställbart har jag inte funnit någon anledning att granska handläggning av ärendet när- mare. Det förhållandet att återtog handläggningen av ärendet när det felaktiga överlämnandet uppmärksammades har jag inte några synpunkter på. Som jag konstaterat ovan har handläggning av underrättel- sen till J.T.B. har vidare fattat beslut om att ta J.T.B. i förvar trots att tidsfristen för frivillig avresa inte löpt ut. Därefter har verket lämnat över utvisningsärendet till för verkställighet med uppgift om att utvisningsbeslutet var verkställbart, trots att detta var felaktigt. Överlämnandet resulterade i att J.T.B. på nytt togs i förvar under tidsfristen för frivillig avresa. Jag är sammanfattningsvis mycket kritisk till hur Migrations- verket hanterat J.T.B:s ärende. 2017/18 JO1 Granskning av handläggning av verkställighetsärenden (Dnr 6758-2016) Beslutet i korthet: har JO uppmärksammat brister i gränspolisens arbete med att verkställa avvisnings- och utvisningsbeslut. Polisen har bl.a. verkställt beslut trots att det funnits hinder för verkställig- het, och det har framkommit tveksamheter kring polisens användning av tvångsåtgärder. Mot den bakgrunden inspekterade JO gränspolisverksamheten i samtliga polisregioner i landet. Även vid denna granskning framkom brister bl.a. i användningen av tvångsåtgärder. överlämnade JO tre tillsynsbeslut om gränspolisens användning av tvång till och uttalade att lagstiftningen borde förtyd- ligas när det gäller polisens befogenheter att använda tvångsmedel när beslut om avvisning eller utvisning ska verkställas. Med anledning av besluten har regeringen föreslagit ändringar i utlänningslagen. I beslutet redogör JO för de övriga iakttagelser som gjordes vid inspek- tionerna. JO noterade att det brister i dokumentation och diarieföring, särskilt när det gäller tvångsmedel, verkställighetskontroller och andra åt- gärder som vidtagits för att planera och genomföra verkställigheten. JO har tidigare kritiserat polisen för liknande brister och uttalar i beslutet att det är anmärkningsvärt att bristerna nu varit så utbredda.