frsrdg · H504JO1 · 2017-11-14 00:00:00 — Handlingar i tingsrättens administrativa ärende 0186/2015 begärdes in och granskades. Av handlingarna framgick bl.a. följande: skickade . en skrivelse till med följande lydelse: Fråga har uppkommit angående din lämplighet att finnas upptagen på tings- rättens förordnandelistor. Detta mot bakgrund av vad som framgår av bifo- gad dom (rubriken ”Ersättning till försvarare”), bifogat protokoll från och synpunkter från rådmän vid tingsrätten. Innan tingsrätten vidtar åtgärder ges du möjlighet att yttra dig i frågan. Ditt yttrande ska ha kommit in . I en skrivelse daterad yttrade sig . skickade . en skrivelse till där det stod att tingsrätten stod fast vid bedömningen att inte längre skulle vara uppsatt på tingsrättens förordnandelistor. I skrivelsen redovisade . de anmärkningar som hade riktats mot . Skrivelsen avslutades på följande sätt: 2017/18 JO1 2017/18 JO1 Allt det som tagits upp ovan visar på att du inte håller för den kvalitetskon- troll som jag i egenskap av måste göra för var och en av de som ska tas med på våra olika förordnandelistor. Slutligen följer av beslut från , dnr 3586-2013, att tingsrättens beslut inte är möjligt att överklaga. JO:s remiss och tingsrättens svar Tingsrätten uppmanades att lämna upplysningar och yttra sig över vad som hade förts fram i anmälan. Berörd befattningshavare skulle ges tillfälle att lämna synpunkter och domstolen skulle vidare redovisa sin bedömning av det som kommit fram. Tingsrätten (tillförordnade lagmannen ) lämnade följande yttrande tillsammans med ett underyttrande från . : Tingsrättens bedömning av förordnandelistor Till offentlig försvarare förordnas en advokat som är lämplig för uppdraget. I de fall det inte finns önskemål om att en särskild advokat ska förordnas ankommer det på tingsrätten att välja vem som ska förordnas (21 kap. 5 § ). Som ett internt arbetsredskap har tingsrätten upprättat s.k. förordnandelistor över de personer som anmält intresse att åta sig upp- drag från tingsrätten. Listan är ett hjälpmedel i arbetet med att förordna of- fentliga försvarare men den innebär naturligtvis inte något förbud mot att förordna en lämplig person som inte finns med på listan. Utöver att förenkla arbetet med förordnandena syftar listorna till att borga för en jämn fördel- ning av de uppdrag tingsrätten har att dela ut. En person som förts upp på en förordnandelista kan tas bort därifrån om han eller hon inte längre bedöms lämplig. En ny lämplighetsprövning kan initieras av t.ex. anmärkningar från tingsrättens anställda, domstolsaktörer eller från . Om en person som finns med på en lista inte längre bedöms lämplig meddelar tingsrätten personen att denne ska tas bort från förordnandelistan. Detta hindrar emellertid inte att personen på nytt anmäler intresse för att föras upp på listan eller att personen förordnas som offentlig försvarare efter begäran. Ett upptagande på listan är alltså inte något krav för att kunna förordnas som offentlig försvarare. Om en aktör önskar att en viss person ska förord- nas är det upp till ansvarig domare att göra en bedömning av lämpligheten hos den person som blivit önskad. När en misstänkt/tilltalad själv har före- slagit en advokat som offentlig försvarare bör den önskade förordnas om det inte finns särskilda skäl mot det. Det gäller alltså även om advokaten inte finns upptagen på listan. Kriterierna för att bli upptagen på listan kan således inte innebära att tingsrätten förhindrar någon från att bli förordnad för uppdrag. När det gäller skälet till varför advokaten tagits bort från tings- rättens förordnandelista över offentliga försvarare hänvisas till vad . angivit i sitt yttrande jämte därtill bifogade brev, se bilaga 1. Tingsrättens bedömning i frågan om utelämnandet av överklagandehänvisning Advokaten har i sin JO-anmälan även riktat kritik mot att han inte fått någon hänvisning till hur han ska överklaga beslutet att ta bort ho- nom från förordnandelistan. Han har härvid gjort gällande att överklagande- hänvisning ska ske enligt 12 kap. 6 § jämförd med 49 kap. 5 § l st. i analog tillämpning. 2017/18 JO1 Tingsrätten har inte fattat något beslut att avvisa eller på annat sätt för- klara advokaten som obehörig enligt bestämmelserna i rättegångs- balken. Inget hindrar att advokaten på begäran av aktör förordnas som offentlig försvarare. Han är således inte betagen rätten att ta uppdrag som offentlig försvarare. Den omständigheten att en person tas bort från förordnandelistan kan inte likställas med ett beslut om att avvisa eller olämplighetsförklara ett ombud. . har, i anslutning till att han fattat beslutet att ta bort advokaten från förordnandelistan, lämnat beskedet att det inte är ett överklagbart beslut och i linje därmed har någon överklagandehänvisning inte lämnats. . uppgav följande: Tingsrättens motivering för att inte längre föra upp advokat på tingsrättens förordnandelistor för bl.a. offentliga försvarare framgår av i ärendet bifogade svar till honom . har en förteckning över advokater m.fl. (nedan lis- torna) som kan förordnas som offentlig försvarare eller målsägandebiträde i de fall tilltalad/anhållen resp. målsägande inte själv har något förslag på försvarare/målsägandebiträde. Listorna finns för att uppdragen ska kunna fördelas rättvist mellan advokater och andra jurister som har verksamhet i tingsrättens domsaga. När tingsrätten förordnar en advokat eller jurist som finns upptagen på listorna görs i praktiken ingen särskild kontroll av lämp- ligheten hos den som förordnas. Den kontrollen har i stället gjorts i sam- band med att advokaten/juristen förts in på listan. Avsikten är att de advokater och jurister som finns upptagna på listorna ska vara lämpliga för de uppdrag som tingsrätten fördelar. Tingsrätten har inte fattat något beslut som är överklagbart utan prövar fortlöpande vem som ska vara med på tingsrättens listor. Advokat är inte heller betagen rätten att ta uppdrag som offentlig försvarare e.d. om det är någon som begär att han ska förordnas. Varje domare prövar därvid självständigt en sådan begäran. har fått de svar som framgår i de ovan omnämnda och bifogade breven till honom och . kommenterade tingsrättens remissvar. Enligt 1 kap. 9 § regeringsformen, , ska domstolar i sin verksamhet iaktta saklighet och opartiskhet. Det betyder bl.a. att när tingsrätten utser personer till uppdrag som t.ex. offentlig försvarare ska den vägledas av lagens krav på att den som utses ska vara lämplig och att tingsrätten i sitt arbete inte får göra en omotiverad skillnad mellan personer som vill komma i fråga för dessa uppdrag. Den som misstänks för ett brott kan få hjälp i rättegången av en försvarare. Huvudregeln i 21 kap. 3 § , RB, är att det är den misstänkte själv som utser sin försvarare. Beträffande kvalifikationskraven för försvarare som den misstänkte utser och rättens möjlighet att avvisa sådana försvarare gäller samma regler som för rättegångsombud. Om den misstänkte själv inte har utsett en försvarare, kan rätten utse en of- fentlig försvarare åt honom eller henne (21 kap. 3 a § och 4 § RB). 2017/18 JO1 DOMSTOLAR Till offentlig försvarare ska, enligt huvudregeln i 21 kap. 5 § första stycket RB, förordnas en advokat som är lämplig för uppdraget. Har den misstänkte själv föreslagit någon som är behörig för uppdraget ska, enligt 21 kap. 5 § andra stycket RB, han eller hon förordnas om det inte finns särskilda skäl mot det. Av 21 kap. 6 § RB framgår att ett förordnande av en offentlig försvarare får återkallas av rätten, om behovet av offentlig försvarare upphör eller något annat giltigt skäl föreligger. Ett skäl kan vara att försvararen inte utför försvaret med tillräcklig omsorg eller på annat sätt åsidosätter sina plikter som försvarare. Rättens beslut att avslå en begäran om offentlig försvarare eller att förordna någon annan än den som föreslagits av den misstänkte kan överklagas (49 kap. 5 § 7 RB). Uttalanden av JO och JK JO har haft anledning att ta ställning till frågor om fördel- ningen av offentliga uppdrag mellan praktiserande jurister. Ett ärende (JO 2008/09 s. 36, dnr 5062-2005) gällde en advokat som tidigare hade förordnats som offentlig försvarare men som efter att ha utfört uppdrag inte hade ansetts lämplig att få fler uppdrag, dvs. ett ärende liknande det som nu har anmält till JO. I det ärendet uttalade JO att det inte får före- komma att en domstol formlöst förklarar en advokat obehörig att ta emot upp- drag som offentlig försvarare. Ett sådant ställningstagande måste grundas på sakliga skäl som anges i ett beslut som kan bli föremål för överprövning. Ett annat ärende (JO 2010/11 s. 308, dnr 1046-2009) gällde Migrationsver- kets förklaring att en advokat tills vidare inte skulle komma att förordnas som offentligt biträde. JO uttalade att detta måste likställas med en formlös obehö- righetsförklaring och för att kunna godtas måste en sådan avslutas med ett formligt beslut som kan bli föremål för överprövning. I ytterligare ett ärende (JO 2015/16 s. 345, dnr 4500-2013) har JO gjort vissa uttalanden om förteckning över offentliga biträden som var uppsatta för uppföljning, tillsyn och kontroll. hade funnit skäl att ifrågasätta en advokats lämplighet som offentligt biträde. I JO:s beslut kon- staterades att hade ett ansvar för att ett biträde som förordnas är tillräckligt kompetent för uppdraget och att därför måste ha ett system för att ta till vara och dokumentera kunskaper om brister som visas hos ett offentligt biträde. Med hänsyn till de långtgående konsekvenser som kunde följa av att bli uppförd på en sådan förteckning var det angeläget att åtgärden var noga övervägd och sakligt motiverad. Endast omständigheter som innebar att lämpligheten måste ifrågasättas skulle noteras. Misskötsamheten hos den berörde skulle ha nått upp till en viss grad av allvar och uppgifterna måste vara preciserade och objektivt konstaterbara. Det var vidare angeläget att själva förfarandet uppfyllde grundläggande rättssäkerhetskrav. I beslutet ut- vecklade JO hur detta kunde säkerställas. I tingsrättens skrivelse till åberopades JO:s beslut (JO 2015/16 s. 50, dnr 3586-2013). Det ärendet gällde en anmälan mot lagmannen vid för att hon inte hade fört upp tre biträdande jurister på en lista över lämpliga advokater och andra jurister 2017/18 JO1 för uppdrag som målsägandebiträde eller särskild företrädare för barn. JO kon- staterade att listan var ett ändamålsenligt verktyg för tingsrätten när det gällde att utse lämpliga personer till uppdrag som målsägandebiträde och särskild fö- reträdare för barn samt att listan inte stred mot kravet på saklighet och opar- tiskhet i 1 kap. 9 § RF. JO fann därmed ingen anledning att uttala någon kritik mot tingsrätten för hanteringen av listan. I samma ärende hade lagmannen också anmälts för att inte ha lämnat en överklagandehänvisning till sitt ställningstagande när detta efterfrågades av de berörda. Eftersom lagmannen ansåg att det inte gick att överklaga hennes beslut kunde hon, enligt JO:s mening, inte kritiseras för att hon redovisade den upp- fattningen. Även Justitiekanslern, , har i samband med inspektioner vid tingsrätter gjort vissa uttalanden om tingsrätternas principer och rutiner för att utse offent- liga försvarare (se JK:s beslut , dnr , och , dnr ). JK har anfört bl.a. följande: Uppdragen från rätten är av stor ekonomisk betydelse för många advokater. Inte minst därför är det an- geläget att tingsrätterna tillämpar någorlunda fasta principer för hur offentliga försvarare ska utses. Detta har betydelse för förtroendet för domstolens saklig- het och oavhängighet. Det får inte finnas misstankar om att en advokat favori- seras eller missgynnas. De principer som tillämpas bör ha som utgångspunkt att det sker en jämn fördelning av uppdragen över tiden mellan de advokater på orten som utan särskilda inskränkningar vill ha förordnanden som offentlig för- svarare. Tingsrätterna fattar ett stort antal beslut om förordnande av offentlig försvarare. Det är angeläget att endast personer som är lämpliga utses till upp- dragen. I många fall har den misstänkte inget förslag på vem som ska utses utan tingsrätten måste själv välja en lämplig person. Särskilt i storstadsområden är det många jurister som konkurrerar om dessa uppdrag och det är svårt för den enskilda beslutsfattaren att ta ställning till lämpligheten hos alla dem som teo- retiskt skulle kunna komma i fråga. De flesta domstolar har därför tillämpat en ordning där lämpliga praktiserande jurister på or- ten som har meddelat domstolen att de är intresserade av uppdrag har förts upp på en förordnandelista som domstolen därefter har använt när huvudmannen inte har namngivit någon särskild person att företräda honom eller henne. Det bör också nämnas att numera tillhandahåller förord- nandelistor på praktiserande jurister som har anmält intresse att förordnas inom specifika områden, såväl juridiska som geografiska. Dessa listor uppdateras av och finns tillgängliga på webbplats un- der . Tingsrätterna i Stock- holmsområdet (Attunda, , , och tingsrätter) har tagit fram gemensamma riktlinjer för hur dessa förordnandelistor ska till- lämpas. I ett beslut anförde JO följande. 2017/18 JO1 Hanteringen av upplysningar om en advokats lämplighet I ett beslut (JO 2015/16 s. 50, dnr 3586-2013) tog JO, som framkommit ovan, ställning till ett klagomål från jurister i angå- ende en lista över lämpliga advokater och andra jurister för uppdrag som mål- sägandebiträde eller särskild företrädare för barn. JO kom i det ärendet fram till att listan var ett ändamålsenligt verktyg för tingsrätten när det gällde att utse lämpliga personer till uppdragen, och fann ingen anledning att uttala någon kri- tik mot tingsrätten för hanteringen av listan. I det nu aktuella fallet var alltså uppsatt på tingsrättens förordnan- delista över lämpliga advokater för uppdrag som offentlig försvarare. . hade emellertid från skilda håll fått upplysningar om som kunde tänkas påverka bedömningen av dennes lämplighet som t.ex. offentlig försvarare. Det förekommer ibland i tingsrättsarbetet att tingsrättens domare vid handläggningen av mål gör iakttagelser som kan vara av intresse vid be- dömningen av advokaters lämplighet att ta emot förordnanden för offentliga uppdrag. Frågan i detta ärende är vad tingsrätten ska göra med sådan informa- tion. En i och för sig tänkbar lösning är att tingsrätten skulle kunna fatta ett över- klagbart beslut med innebörden att advokaten för framtiden är obehörig att upp- träda som försvarare vid domstolen. En sådan regel finns för rättegångsombud i 12 kap. 5 § RB. Den förutsätter för sin tillämpning att rätten i ett visst mål har gjort de iakttagelser som ligger till grund för beslutet. Genom en hänvisning i 21 kap. 3 § tredje stycket RB gäller denna bestämmelse även försvarare som har utsetts av den misstänkte (se SOU 1938:44 II s. 273, NJA II 1943 s. 282 och m.fl., Nya , 1949, s. 265). Någon motsvarande regel finns emellertid inte beträffande offentliga för- svarare. Lagstiftaren har alltså utgått ifrån att hanteringen av frågor om lämp- lighet och olämplighet hos offentliga försvarare ska hanteras inom ramen för kravet på lämplighet i 21 kap. 5 § RB och möjligheten i 21 kap. 6 § RB att återkalla förordnandet för den offentliga försvararen. Som jag ser det är det en skyldighet för tingsrätten att se till att tillgänglig och relevant information om lämplighet och olämplighet hos advokater som vill ha offentliga uppdrag används när tingsrätten fördelar uppdragen. De ovan refererade JO-besluten har inte någon annan utgångspunkt. Den kontroversiella frågan har i stället varit hur informationen ska användas. Brottmålen i tingsrätterna handläggs av domare. Tingsrätten kan uppdra åt annan personal än domare att förordna offentliga försvarare i brottmålen. Vare sig det är en domare eller någon annan som beslutar, ska beslutsfattaren till- lämpa regeln i 21 kap. 5 § RB om att den som förordnas ska vara lämplig för uppdraget. Det finns inga rättsliga möjligheter för exempelvis lagmannen att med bindande verkan för beslutsfattarna ange hur denna lämplighetsprövning ska utfalla. Däremot har lagmannen både en möjlighet och en skyldighet att förse dem som förordnar offentliga försvarare med den information som de behöver för att kunna fatta riktiga beslut. När det gäller anställda som inte är domare är det 2017/18 JO1 angeläget att informera dem om vilka regler som gäller. De måste också få ett besked om vilka advokater som står till förfogande för uppdrag som offentlig försvarare. Och slutligen måste de som förordnar offentliga försvarare förses med relevanta upplysningar om lämplighet och olämplighet som tingsrätten har tillgång till. Enligt min uppfattning är det en rimlig ordning att upplysningar om advo- katers lämplighet och olämplighet handhas centralt vid tingsrätten, företrädes- vis av lagmannen. Lagmannen bör ta ställning till innehållet i upplysningarna. Om lagmannen finner att dessa är så konkreta och allvarliga att de bör påverka lämplighetsbedömningen inför förordnandena, bör advokaten beredas tillfälle att yttra sig över dem. På så sätt sker en kvalitetssäkring av de uppgifter som tingsrätten har tillgång till. Advokaten får därmed tillfälle att förklara sig och kan reda ut eventuella missförstånd. När advokaten har lämnat sitt yttrande görs en förnyad bedömning av advokatens lämplighet. Om det fortfarande finns skäl att ifrågasätta lämpligheten, informerar lagmannen de anställda som utser of- fentliga försvarare om klagomålen mot advokaten. Därvid är det angeläget att de får konkret information om vad misskötsamheten består i för att kunna göra en verklig bedömning av advokatens kvalifikationer för uppdraget. Det är också viktigt att det står klart för beslutsfattarna att uppgifterna inte är ett bin- dande besked från lagmannen utan endast ett beslutsunderlag vid den lämplig- hetsprövning som ska göras enligt 21 kap. 5 § RB. Upplysningar om att en advokat har misskött sig är färskvara. Tingsrätten måste därför ha rutiner för att med jämna mellanrum ta ställning till om infor- mationen om advokatens lämplighet fortfarande bör utgöra underlag för be- slutsfattarna. Även denna hantering bör skötas centralt vid tingsrätten. Bedömningen av . åtgärder När tingsrätten hade fått yttrande över klagomålen mot honom med- delade . att inte längre skulle vara uppsatt på tingsrät- tens listor över de personer som anmält intresse av att åta sig uppdrag från tingsrätten. Som framgått ovan var detta, enligt min mening, inte ett korrekt sätt att använda informationen. ville ju fortfarande ha uppdrag från tingsrätten. Att han togs bort från listorna kunde riskera att tolkas som att . , med bindande verkan för tingsrättens anställda, hade bestämt att inte längre skulle få några uppdrag som offentlig försvarare. Ett sådant beslut kunde . som jag tidigare nämnt inte fatta med rättslig verkan. Om . ansåg att det fanns substans i klagomålen borde han alltså i stället ha vidarebefordrat informationen till tingsrättens beslutsfat- tare så att den kunde beaktas vid lämplighetsprövningen enligt 21 kap. 5 § RB. . kan inte undgå kritik för sin hantering av informationen om . Underlåtenheten att ge en överklagandehänvisning I en skrivelse till tingsrätten efterfrågade en överklagandehänvisning avseende beslutet att ta bort honom från tingsrättens 2017/18 JO1 DOMSTOLAR I en skrivelse svarade . att beslutet inte var möjligt att överklaga. För tingsrättens hantering av listan gäller förvaltningslagen (1986:223), FL. Den myndighet som fattar ett beslut enligt FL som går en part emot och kan överklagas ska enligt 21 § andra stycket FL underrätta parten om hur han eller hon kan överklaga det. Av utredningen framgår att . ansåg att hans beslut inte kunde överklagas. Han kan inte kritiseras för att han redovisade den uppfattningen när begärde en överklagandehänvisning (se SOU 2010:29 s. 530). Det kan tilläggas att om ansåg att . hade fattat ett beslut som gick att överklaga hade det stått honom fritt att överklaga det. Frå- gan om ett beslut är överklagbart avgörs av den instans som har att ta ställning till överklagandet. Eftersom FL är tillämplig, torde rätt instans ha varit Förvalt- ningsrätten i (se 22 a § FL). 2017/18 JO1 Utformningen av en blankett för samtycke till utredningsåtgärder vid läkemedelsassisterad behandling mot opiatberoende (Dnr 5818-2015) Beslutet i korthet: I utredningar inför läkemedelsassisterad behandling mot opiatberoende (ofta kallat metadonprogram) behöver vårdgivaren i regel hämta in uppgifter om patienten från andra myndigheter. Kliniken kan också behöva ta kontakt med bl.a. patientens anhöriga och arbetsgivare. Informa- tionen som hämtas in är integritetskänslig och omfattas ofta av sekretess. Det krävs därför att patienten samtycker till utredningskontakterna. I beslu- tet gör JO vissa principiella uttalanden som tar sikte på hur kliniker bör gå till väga för att inte i onödan inkräkta på patientens integritet. Vårdgivaren bör bl.a. se till att det samtycke som hämtas in inte blir mer omfattande än vad som är nödvändigt för utredningen. JO uttalar vidare att det inte är lämp- ligt att kliniker använder sig av informationsmaterial eller blanketter som ger intryck av att samtycke till utredningskontakter är en förutsättning för att behandling ska komma till stånd. kritiseras för utformningen av en blankett för sam- tycke till utredningsåtgärder. Region kan inte undgå kritik för att ha använt ett olämpligt formulerat informationsmaterial. I en anmälan till JO anförde G.B. bl.a. att det vid ett stort antal kliniker som erbjuder läkemedelsassisterad behandling mot opiatberoende förekommer att vårdgivaren, som villkor för att genomföra behandlingen, kräver att patienten samtycker till att kliniken får hämta in uppgifter om patienten från andra myn- digheter samt från patientens anhöriga och arbetsgivare. Anmälan kompletterades med ett antal formulär för s.k. behandlingskon- trakt mellan vårdgivare och patient samt vissa andra handlingar. Efter genomgång av behandlingskontrakten m.m. valde JO att begära att Regi- onstyrelsen för Region och för skulle yttra sig över anmälan i den del som den avsåg frågor om sek- retess. JO begärde att yttrandena särskilt skulle innehålla redogörelser för hur vårdgivaren hanterar frågan om patienters samtycke till att mottagningen inför och under behandlingen hämtar in uppgifter om patienten som kan omfattas av sekretess. för Region anförde i sitt yttrande följande: 2017/18 JO1 Region är fullt medveten om att det är patienten som råder över sekretessen som gäller till förmån för honom eller henne, enligt 12 kapitlet 2 § Offentlighets- och sekretsslagen. Det är inte regionens mening att ett medgivande till informationsutbyte ut- gör en förutsättning för deltagande i vårdprogrammet. Verksamhetsföreträdare har framfört att det finns patienter som får läkemedelsassisterad behandling vid opiatberoende som inte har lämnat sitt samtycke till infor- mationsutbyte. Beroendekliniken tvingar sålunda inte patienter att lämna samtycke till informationsutbyte med andra aktörer för att patienten ska er- hålla den aktuella vården. Vården ska som bekant, enligt 2 § Hälso- och sjuk- vårdslagen, ges med respekt för alla människors lika värde och för den en- skilda människans värdighet. I samband med att frågan nu har lyfts har Region uppmärk- sammat att formuleringar i den skrivna informationen därmed är felaktiga och inte överensstämmer med hur frågan i praktiken hanteras. En översyn av den skrivna informationen har därför initierats och pågår . Regionens verksamhetsföreträdare har framfört att uppgifter från annan myndighet endast inhämtas när det uppenbart behövs och att man i samråd med patienten har begärt in journaler från andra vårdinrättningar, provresultat från polisens urinprovskontroller och eventuella andra handlingar som pati- enten själv föreslagit. Detta har skett i utredningsskedet för att säkerställa att det föreligger ett beroende av opioider.