frsrdg · H504JO1 · 2017-11-14 00:00:00 — tillhör personkrets l p. l LSS och M.D. beviljas personlig assistans om . Beslutet skickas till förvaltningsrätten. STÖD OCH SERVICE TILL VISSA FUNKTIONSHINDRADE 2017/18 JO1 : Yttrande översänds till förvaltningsrätten. Nämndens bedömning och synpunkter fattade nämnden beslut om att lägga ned utredning avse- ende M.D:s ansökningar om personlig assistans, ledsagarservice, kontakt- person, avlösarservice i hemmet och korttidsvistelse utanför hemmet, alla enligt 9 § LSS. Ingen besvärshänvisning skickades med beslutet. Nämnden vidgår att ett fel begåtts när ett beslut om att lägga ned de aktuella utredningarna fattades i stället för att ett beslut om avslag av M.D:s ansökningar fattades. Vidare vidgår nämnden att man gjort fel som inte lämnat en besvärshänvisning till beslutet. Nämnden beklagar förfarandet i ärendet och att ärendets handläggning till följd härav troligen tagit mer tid i anspråk än vad som annars hade varit behövligt för handläggningen av ansökningarna. Nämnden anser sig ha brustit i handläggningen vad avser M.D:s ansökan om insatser enligt 9 § LSS. Bristerna har bestått i att ett beslut om avslag skulle ha fattats i stället för ett beslut om nedläggning av utredningar och att en överklagandehänvisning skulle ha lämnats till beslu- tet. Nämnden har till följd av detta sett över sina rutiner för att säkerställa att den uppkomna situationen inte ska inträffa igen. Vidare anordnas en ut- bildning i förvaltningsrätt för handläggare , för att säker- ställa att en liknande situation inte ska inträffa igen. gavs tillfälle att kommentera remissvaret. I ett beslut anförde chefsJO följande. Av utredningen framgår att kommunen tog emot en skriftlig ansökan om personlig assistans, ledsagarservice, kontaktperson, avlösarservice i hemmet och korttidsvistelse utanför hemmet enligt 9 § LSS för M.D. Dess- utom framgår det att kommunens handläggare bedömde att ansökan behövde kompletteras med vissa uppgifter för att göra det möjligt att bedöma M.D:s eventuella personkretstillhörighet. Handläggaren inhämtade därför upplys- ningar från en socialsekreterare om att det pågick en psykologutredning som hade dragit ut och som beräknades pågå ännu . Socialsekre- teraren upplyste också om att det i övrigt inte fanns några intyg om att M.D. har ett funktionshinder som skulle kunna berättiga henne till stödinsatser enligt LSS. Enligt remissvaret bestämdes det vid en intern ärendedragning att utredningarna skulle läggas ner på grund av att intyg saknades och att M.D. skulle få återkomma med nya ansökningar när psykologutred- ningen var klar. fattade omsorgsnämnden beslut om att lägga ner samtliga utredningar med motiveringen att underlag saknades som styrkte att M.D. tillhörde personkretsen enligt LSS. Nämndens åtgärd att inte pröva M.D:s ansökan om insatser och val av for- mulering i sitt beslut ger mig anledning att något beröra frågan 2017/18 JO1 STÖD OCH SERVICE TILL VISSA FUNKTIONSHINDRADE om under vilka förhållanden som en myndighet kan skilja ett ärende från sig utan en prövning av själva sakfrågan. Det kan finnas olika skäl för en myndighet att inte pröva en ansökan i sak, dvs. att inte ta ställning till om den enskilde har rätt till den förmån som ansökan avser. Ett sådant skäl kan vara att ingen längre begär något beslut i ärendet, t.ex. när en ansökan har återkallats, en sökande har avlidit eller saken av något annat skäl har förlorat aktualitet. I en sådan situation ska myndigheten skriva av ären- det från vidare handläggning. Ett annat skäl för en myndighet att inte ta ställning i sak kan vara att ansökan är så ofullständig att den helt enkelt inte kan läggas till grund för en sakpröv- ning eller att vissa formella krav inte är uppfyllda. I sådana fall ska myndig- heten avvisa ansökan. Av allmänna rättsgrundsatser anses dock följa att myn- digheten inte får avvisa en ansökan utan att sökanden först har getts möjlighet att avhjälpa eventuella brister. Av det anförda följer att en myndighet inte kan välja fritt mellan åtgärderna avvisning och avskrivning när den ska skilja ett ärende från sig utan föregående sakprövning. Myndigheten måste därför också vid valet av beslutsformulering noga göra klart för sig vilka närmare omständigheter som leder till att myndig- heten avstår från att pröva en fråga i sak. Motsatsvis innebär det sagda att en myndighet under andra förhållanden än de som berörs ovan inte kan avstå från en sakprövning utan har en skyldighet att ta ställning till en ansökan. Det gäller även om det av handlingarna kan för- utses att ansökan kommer att avslås. I sådana situationer måste dock myndig- heten fullgöra sin service- och utredningsskyldighet (4 och 7 §§ förvaltnings- lagen [1986:223], FL) innan ärendet får avgöras. När det saknas en uppgift som myndigheten behöver för att kunna fatta sitt beslut är myndigheten därför skyl- dig att medverka till att uppgiften kommer in och/eller påtala behovet av upp- giften. Någon uttrycklig bestämmelse om hur utredningsansvaret närmare ska för- delas mellan myndighet och enskild part finns inte i FL, men enligt allmänna förvaltningsrättsliga principer anses myndigheten ha ett ansvar för att dess ärenden blir utredda i den omfattning som behövs i det specifika fallet. Denna s.k. officialprincip kommer också till uttryck i 7 § FL där det anges att varje ärende där någon enskild är part ska handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts samt att myndigheten även ska beakta möjligheten att själv hämta in upplysningar och yttranden från andra myndig- heter, om sådana behövs. I sammanhanget bör även nämnas att om kommunice- ring (17 § FL) som regel ställer krav på att en sökande ska underrättas och beredas tillfälle att yttra sig över de uppgifter som har tillförts ett ärende av någon annan än honom eller henne själv innan ärendet får avgöras. Den aktuella ansökan avsåg insatser enligt LSS. I nämnda lag saknas ut- tryckliga krav på att den enskilde måste lämna in några handlingar i samband med ansökan. Enbart den omständigheten att det inte finns tillräckligt underlag för att kunna bevilja ansökan kan därför inte vara skäl för att låta bli att ta ställ- ning till den i sak. STÖD OCH SERVICE TILL VISSA FUNKTIONSHINDRADE 2017/18 JO1 har med hänsyn till det anförda saknat rättslig grund för sitt beslut att lägga ner utredningarna i stället för att i ett beslut pröva M.D:s rätt till de sökta insatserna. Myndigheten har även brustit i sin service- och utredningsskyldighet genom att inte ha informerat M.D. om vilket underlag den ansåg nödvändigt för att kunna bedöma om hon hade rätt till de sökta insatserna och inte heller ha berett henne möjlighet att komma in med kompletteringar innan nämnden fattade sitt slutliga beslut. Uppgifterna från socialsekreteraren om den pågående psykolog- utredningen och att det saknades andra underlag om M.D:s funktionshinder borde dessutom rätteligen ha kommunicerats (17 § FL). Jag ser allvarligt på det som har kommit fram. Nämnden ska kritiseras för sin bristfälliga hantering av M.D:s ansökan. Jag noterar att nämnden för sitt yttrande avsåg att genomföra vissa utbildningsinsatser och utgår från att dessa nu har fullföljts och fått av- sedd effekt. Kommunala nämnder har möjlighet att välja antingen ombudet eller huvudmannen som delgivningsmottagare men bör som huvudregel välja ombudet (Dnr 7218-2015) Beslutet i korthet: I 15 § delgivningslagen föreskrivs att om den som ska delges har ett ombud som är behörigt att ta emot handlingen är även ombu- det delgivningsmottagare. Om det finns ett behörigt ombud och handlingen lämnas till huvudmannen, bör ombudet enligt samma paragraf underrättas om detta. i kommun hade delgivit huvudman- nen ett beslut och skickat en kopia av beslutet till ombudet. Nämnden hade emellertid inte underrättat ombudet om att huvudmannen hade delgivits be- slutet, vilket medförde att nämndens beslut inte överklagades i rätt tid. En- ligt JO:s uppfattning talar såväl förarbetsuttalanden som syftet med att över huvud taget ha ett ombud för att myndigheter som huvudregel bör välja om- budet som delgivningsmottagare. JO kritiserar inte den valde att delge huvudmannen. Nämnden kan däremot inte undgå kritik för att inte ha underrättat ombudet om delgivningen. I en anmälan till JO anförde advokaten , i egenskap av ombud för G.K., bl.a. följande: i kommun skickade ett beslut med delgivning till G.K. utan att informera honom som ombud om det. Själv fick han beslutet och utgick från att besvärstiden började löpa då. för att komma in med överklagande var därmed . Av faxkvittot från sändningen framgår att kommunen tog emot ett överkla- gande från honom . 2017/18 JO1 STÖD OCH SERVICE TILL VISSA FUNKTIONSHINDRADE kommunen att avvisa överklagandet för att det hade kom- mit in . Av beslutet framgick att kommunen ansåg att besvärstiden löpte ut och att överklagandet hade kommit in . Ärendet remitterades till i kommun. I sitt remissvar redogjorde kommunen för handläggningen och uppgav bl.a. att det aktuella överklagandet kom in till kommunen via fax och ankomststämplades dagen därpå. beslutade kommunen att avvisa överklagandet. Som skäl för beslutet angavs att överkla- gandet hade kommit in för sent då det delgavs och skulle ha varit myndigheten tillhanda . Den 23 ok- tober 2015 kontaktade en sekreterare på advokatbyrå kommunen och frå- gade från vilket datum kommunen räknat tidsfristen. Kommunen uppgav att tidsfristen hade räknats från den dag som G.K. delgavs beslutet och att över- klagandet skulle ha varit myndigheten tillhanda för att ha kommit in i rätt tid. ringde ombudet till handläg- garen i ärendet och framförde bl.a. synpunkten att kommunen inte följt vad som stadgas i 15 § delgivningslagen. Handläggaren bad att få återkomma i frågan. återkom handläggaren till ombudet och meddelade att kommunen stod fast vid sin bedömning. inkom senare med en begäran om återställande om försutten tid. Kammarrätten återställde den försuttna tiden. Nämnden gjorde härefter följande bedömning: Av 15 § delgivningslagen (2010:1932) följer att om den med vilken delgiv- ning ska ske har ett ombud som är behörigt att ta emot handlingen är även ombudet delgivningsmottagare. Finns ett sådant ombud och handlingen lämnas till en delgivningsmottagare enligt 11-14 §§, bör ombudet underrät- tas om detta. Bestämmelsen om underrättande av ombud beträffande del- givning är således inte tvingande, men ombudet bör enligt det aktuella lag- rummet ändå underrättas. erhöll förvisso en kopia av beslutet, men nämndens bedömning är ändock att ombudet borde ha underrättats om att G.K. hade blivit delgiven beslutet, vilket inte gjordes. Underlåtenheten att underrätta ombudet om delgivningen utgör enligt nämndens bedömning en brist i handläggningen. Enligt faxkvitto inkom ombudets överklagande till myndigheten . Överklagandet har dock ankomststämplats först nästpåföl- jande arbetsdag, det vill säga . Nämndens bedömning är att handlingen felaktigt betraktades som inkommen , då hand- lingen rätteligen inkom till myndigheten . Nämnden avser att till följd av de inträffade händelserna se över sina rutiner vad gäller delgivning samt när en handling anses inkommen till myndigheten. Utbild- ning kommer även att hållas för myndighetens personal beträffande dessa frågor. Nämnden beklagar de olägenheter som handläggningen i dessa delar har inneburit för G.K. och dennes ombud. Advokaten gavs tillfälle att kommentera remissvaret. Jag har tagit del av Kammarrätten i beslut att återställa den av G.K. Av beslutet framgår att det enligt STÖD OCH SERVICE TILL VISSA FUNKTIONSHINDRADE 2017/18 JO1 domstolens mening får antas ha varit underlåtenheten att underrätta G.K:s om- bud om delgivningen som medförde att nämndens beslut inte överklagades i rätt tid. I ett beslut anförde stf JO följande. Den som för talan i ett ärende får enligt 9 § förvaltningslagen (1986:223), FL, anlita ombud eller biträde. Den som har ombud ska dock medverka personligen om myndigheten begär det. Att ombudet får tillgång till handlingarna i ärendet är en förutsättning för att den enskilde ska få det rättsskydd som rätten att anlita ombud syftar till. JO har mot bakgrund av ett sådant resonemang uttalat att kommunikation enligt 17 § FL i första hand ska ske med ombudet när det finns ett sådant (se t.ex. JO 1991/92 s. 305). I delgivningslagen (2010:1932) finns särskilda bestämmelser om vem som är behörig att ta emot en delgivning. Av 11 § framgår att vid delgivning med en fysisk person är han eller hon delgivningsmottagare. Enligt 15 § samma lag är ett ombud som är behörigt att ta emot handlingen också delgivningsmotta- gare. Finns ett sådant ombud och handlingen lämnas till huvudmannen, bör ombudet enligt sist nämnda paragraf underrättas om detta. Av delgivningslagen framgår alltså att myndigheten kan välja att delge an- tingen huvudmannen eller ombudet. Något svar på frågan om vem av dem som bör väljas i första hand ges inte. I förarbetena till 15 § delgivningslagen uttalas dock följande: ”Bestämmelsen innebär emellertid inte att endast ombudet är delgivningsmottagare. Det finns således ett utrymme att välja om handlingen ska lämnas till ombudet eller en person som enligt 11–14 §§ är delgivnings- mottagare för den som ska delges […]. Lämnas handlingen till annan än om- budet bör ombudet underrättas om delgivningen. Det kan ske t.ex. genom att en kopia av föreläggandet skickas till ombudet eller genom en underrättelse per telefon. Ett exempel på när det kan vara motiverat att lämna handlingen till en annan delgivningsmottagare än ombudet är om det framkommit att det förelig- ger samarbetssvårigheter mellan den som ska delges och ombudet eller om det är oklart om fullmakten har återkallats” (se prop. 2009/10:237 s. 237). Som JO tidigare framhållit (se JO:s beslut , dnr 1057-2012) talar det som anförs i förarbetena ovan för att lagstiftarens avsikt har varit att delgivning, liksom kommunikation enligt 17 § FL, som huvudregel bör ske med ombudet. Denna ståndpunkt stöds även av uttalanden i litteraturen. (Se m.fl., Förvaltningslagen med kommentarer, 3 uppl., 2010, s. 120 f. och s. I det nu aktuella ärendet skickade kommunen sitt beslut med delgivningsbe- vis till G.K. som undertecknade delgivningen . En kopia av beslutet skickades utan delgivning till hans ombud, advokaten , som tog emot det . Nämnden informerade inte ombudet om att G.K. delgivits beslutet vilket, som Kammarrätten i konstate- rat i sitt beslut , får antas ha lett till att nämndens beslut inte överklagades i rätt tid. 2017/18 JO1 STÖD OCH SERVICE TILL VISSA FUNKTIONSHINDRADE Mot bakgrund framför allt av vad som sägs i förarbetena till 15 § delgiv- ningslagen och vad som anförts om syftet med att ha ett ombud, är det min uppfattning att myndigheter som huvudregel bör välja ombudet som delgiv- ningsmottagare. Jag finner emellertid inte anledning att uttala någon kritik mot den i stället valde att delge huvudmannen. Nämnden kan dock inte undgå kritik för att inte ha underrättat ombudet om delgivningen. Avslutningsvis kan tilläggas att jag instämmer i nämndens bedömning att det var fel att betrakta ombudets överklagande som inkommet . 2017/18 JO1 lämnade i en undervisningsplan missvisande information om att en begäran om omprövning skulle framställas inom en viss tidsfrist. Texten i undervisningsplanen gav också intryck av att begreppet omprövning endast användes för situationer som avsåg rättelse (Dnr 7014-2015) Beslutet i korthet: Enligt undervisningsplanen för kursen rättshistoria vid juridiska institutionen, , kunde en student begära om- rättning av sin tentamen inom en viss tidsfrist. Omrättning innebar att exa- minatorn gjorde en ny materiell bedömning av tentamen. Efter tidsfristens utgång kunde studenten begära omprövning som enligt informationen i undervisningsplanen endast gjordes på formella grunder. I en anmälan till JO uppgav en student att begränsade studenternas rätt till om- prövning till att i princip avse rättelse. JO konstaterar att det inte finns stöd för att ställa upp krav på att en be- gäran om omprövning ska framställas inom en viss tidsfrist och att texten i undervisningsplanen ger intryck av att begreppet omprövning endast an- vänds för situationer som avser rättelse. I beslutet uttalar JO att det finns en risk för att den missvisande informationen kan ha lett till att studenter har avstått från att begära en materiell omprövning efter tidsfristens utgång. kan inte undgå kritik för att undervisningsplanen har innehållit felaktigheter i det aktuella avseendet. I en anmälan till JO klagade . på juridiska institutionen vid . Han uppgav bl.a. följande: tenterade han i kur- sen rättshistoria. Enligt information på kursens webbsida för studenter kan en elev begära omrättning eller omprövning av tentamen. För omrättning gäller en tidsfrist. Efter tidsfristens utgång kan eleven begära omprövning. Enligt in- formationen omfattar en omprövning endast formella fel. Elevens rätt till om- prövning begränsas därmed till att i princip avse rättelse. En föredragande hos JO hämtade in muntliga upplysningar från Milicia Vavan, kursadministratör i rättshistoria, juridiska institutionen vid univer- sitet. Sedan hämtades den undervisningsplan som gällde för kursen in. I under- visningsplanen angavs, under rubriken om omrättning respektive om- prövning (s. 18), följande: 2017/18 JO1 Efter varje skrivningstillfälle anordnas en tentamensgenomgång, då exami- nator redogör för sin rättning av PM respektive salsskrivning. Studenten har möjlighet att inom en angiven tidsfrist, normalt , begära omrättning av sin tentamen, vilket innebär att examinator gör en förnyad materiell bedömning. Motivering av examinators bedömning måste särskilt begäras. Efter tidsfristens utgång kan studenten alltid begära en ompröv- ning, som då endast görs på formella grunder , d.v.s. examinator utför en självrättelse om det t.ex. visar sig att poängen är felaktigt hopsummerad. JO begärde att rektor för skulle yttra sig över det som . hade anfört om att studenternas rätt till omprövning enligt högskole- förordningen (1993:100) hade begränsats till att i princip avse rättelse. I ett yttrande anförde rektorn bl.a. följande (de omnämnda bilagorna har utelämnats): Yttrande över anmälan mot På kursen Rättshistoria (9 hp) har det avseende promemorian i romersk rätt – i tillägg till reglerna för rättelse och omprövning - införts en möjlighet för stu- denten att efter att resultatet meddelats begära omrättning av promemorian. Skillnaden mellan en omrättning och omprövning ligger i att studenten vid omrättning får sin promemoria helt rättad på nytt och att betyget till skillnad från vad som gäller vid omprövning kan höjas även om det ursprungliga betyget inte framstår som uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter. Efter det att tvåveckorsfristen har löpt ut kan studenten endast begära omprövning eller rättelse. I undervisningsplanen till kursen Rättshistoria har texten avseende be- greppen omprövning och rättelse erhållit en olycklig utformning (bilaga 1). Där anges att studenten alltid kan begära omprövning och att prövningen då endast görs på formella grunder. Som exempel på detta anges självrät- telse om poängen är felaktigt summerad. Studenten har emellertid alltid rätt till omprövning och för denna finns ingen tidsgräns. Detsamma gäller i fråga om rättelse. För att betyget ska höjas efter tvåveckorsfristen fordras emellertid som ovan anförts att betyget är uppenbart oriktigt. Examinator rättar därmed inte om promemorian från grunden som i fallet med omrätt- ning utan gör en bedömning på grundval av vad studenten har anfört (det bortses då från att examinator självfallet alltid kan göra en självrättelse). Trots den bristande formuleringen i undervisningsplanen har bestäm- melserna om omprövning inte åsidosatts eller begränsats till att avse rät- telse. Detta framgår av e-post till studenten (bilaga 2). Möjligheten till omrättning inom kursen har dock gått utöver skyldig- heterna i högskoleförordningen. Studenten har dock även efter tvåveckors- fristen löpt ut inte varit fråntagen möjligheten att begära omprövning eller rättelse. Examinator har också motiverat varför studenten erhållit betyget Ba istället för AB (bilaga 3). Det förfarande som använts med omrättning inom kursen Rättshistoria saknar enligt bedömning förvaltningsrättsligt stöd och utgör heller inte praxis inom . Tillämpningen av "omrättelse" under den aktuella kursen kan möjligen ha visst samband med att det inte är helt klart i vilken utsträckning betygsbeslut kan ändras även i andra fall än där uppenbarhetsrekvisitet i omprövningsbestämmelsen är uppfyllt (se t.ex. 2008:36, Rättssaker examination, sid 66-68). Uni- versitetet avser mot bakgrund av det inträffade att se över rutinerna för om- prövning och rättelse och kommer att korrigera den omtalade formule- ringen i undervisningsplanen. . kommenterade remissvaret. 2017/18 JO1 I ett beslut anförde JO följande. En examinators beslut om betyg får inte överklagas (12 kap. 4 § högskoleför- ordningen jämförd med 2 § i samma kapitel). Det finns dock särskilda regler om omprövning och rättelse av betygsbeslut. Om en examinator finner att ett beslut om betyg är uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning ska han eller hon ändra beslutet, om det kan ske snabbt och enkelt och om det inte innebär att betyget sänks (6 kap. 24 § högskoleförordningen). När det gäller rättelse av betygsbeslut hänvisas i 6 kap. 23 § högskoleför- ordningen till 26 § förvaltningslagen (1986:223) där det anges att ett beslut får rättas av den myndighet som har meddelat beslutet om det innehåller en uppen- bar oriktighet till följd av myndighetens eller någon annans skrivfel, räknefel eller liknande förbiseende. Ett beslut om rättelse av betyg ska fattas av en exa- minator (6 kap. 23 § högskoleförordningen). Möjligheten att begära rättelse eller omprövning av ett betyg är viktig för studenternas rättssäkerhet. Reglerna i högskoleförordningen medför en skyl- dighet för en examinator att i vissa situationer ändra ett betyg. I rapporten säker examination, 2008:36 R, s. 66, uttalade dåvarande att det finns ett visst utrymme att även i andra fall ompröva ett betyg till fördel för en student. Den möjlighet till omrättning som erbjuder inom ramen för den aktuella kursen är ett exempel på en sådan utvidgad möjlighet till om- prövning av ett betygsbeslut. Enligt den undervisningsplan som gällde vid den aktuella tidpunkten skulle en begäran om omrättning framställas inom en angiven tidsfrist. Efter tidsfris- tens utgång kunde studenten begära omprövning, som då enligt texten i under- visningsplanen endast gjordes på formella grunder. Jag konstaterar att det inte finns stöd för att ställa upp krav på att en begäran om omprövning ska fram- ställas inom en viss tidsfrist. Texten i undervisningsplanen ger intryck av att begreppet omprövning endast används för situationer som avser rättelse. Som har anfört hade texten i undervisningsplanen fått en olycklig ut- formning när det gällde begreppen omprövning och rättelse. Visserligen är det inte utrett att i praktiken har åsidosatt bestämmelserna om om- prövning. Det finns dock givetvis en risk för att studenter har avstått från att begära omprövning i materiellt hänseende på grund av den missvisande infor- mationen i undervisningsplanen. kan inte undgå kritik för att undervisningsplanen har innehållit felaktigheter i det aktuella avseendet. Jag förutsätter att har sett över rutinerna för omprövning och rättelse samt att formuleringen i undervisningsplanen har korrigerats. Det som . har uppgett i övrigt ger inte skäl till någon åtgärd eller något uttalande från min sida. 2017/18 JO1 Ett förbud för elever att använda den svenska flaggan på skolan innebar en otillåten inskränkning av elevernas yttrandefrihet då förbudet inte var motiverat av ordningsskäl (Dnr 6301-2015) Beslutet i korthet: En elev använde den svenska flaggans färger på ett sätt som skolledningen uppfattade som stötande.