frsrdg · H504JO1 · 2017-11-14 00:00:00 — Enhetschefen för barn och unga slutade i samband med att den tillfälliga organisationen startade och det hade inte gått att rekrytera någon ny enhetschef så enheten har i den tillfälliga organisationen gått från två enhetschefer till en enhets- chef, en administratör till enhetschefen och två teamledare. Bistånds- enheten har personal på alla tjänster men har ett fortsatt behov av vikarier för de som är föräldralediga, sjukskrivna eller tjänstlediga. Enheten har lyckats rekrytera socionomer på flera tjänster, dessa är nyutexami- nerade och där har enheten köpt in introduktionsutbildning från ett externt företag. Enheten arbetar med att återta kontrollen av handläggningen inom barn och unga, gör inga nya tjänsteköp av externa företag utan fasar ut de som är pågående. Inom enheten pågår även ett stort arbete med att rekrytera familjehem. Alla de klagomål som inkommit är befogade men myndigheten har inte haft förutsättningar att klara av arbetet. har brustit i handläggningen av de ensamkommande barnen genom att vi inte har färdigställt utredningarna och inte haft kontakt med pojkarna för att höra deras inställning eller de gode männen i utredning- arna och att socialnämnden inte har tagit ställning till vilken placeringsform som är den bästa utifrån en individuell bedömning. Omplaceringarna har inte skett i samtycke med ungdomarna eller de gode männen, däremot har alla varit informerade om att placeringarna varit tillfälliga och inga beslut har tagits kring placeringsform. Familjehemmen som konsultföretagen anlitat är inte utredda och godkända av så de är inga alternativ för fortsatt placering. På grund av den stora arbetsbelastningen det medfört då alla ensamkommande barn placerades runt om i landet så är det bara att beklaga att det blivit på detta sätt, det är inte någonting som är stolt över men det finns en stark vilja att göra det bra för barnen i och mycket arbete har sat- sats på att etablera bra samarbete med skola, hälso- och sjukvård och över- förmyndaren i kommun så att det ska bli så bra som möjligt för barnen här i . Kritiken som framkommer om försök att komma i kontakt med företrä- dare för i kommun via telefon och email är beklag- lig och kan inte ifrågasättas. Det som blev olyckligt var att en handläggare blev sjukskriven direkt efter det att kontakterna angående hemtagningen påbörjats. Ingen har haft tillgång till dennes mail så där kan en hel del mail ha fastnat. Det har även inkommit många mail från olika personer som di- rektadresserats till flera tjänstemän och politiker och där har en del fått svar men det har varit oklart i vår organisation kring vem som ska svara på dessa och hur de ska hanteras. Verksamheten har brustit i handläggningen av de ensamkommande bar- nen och mycket har inte hunnits med men vi har en ambition att upprätta en rättssäker handläggning och dokumentation när det gäller ensamkommande barn och målet är att skapa en trygg uppväxt för de en- samkommande barnen som kommun ska ta emot. . och . kommenterade remissvaret. JO hämtade därefter in journalanteckningar, utredningar och placeringsbe- slut som gällde Z. och K. samt ett informationsbrev daterat . hade undertecknats av enhetschefen , avdelningschefen och socialnämndens ordförande . I brevet angavs bl.a. följande: anvisade fler ensamkommande barn till Gäl- livare kommun än vi var rustade för. Detta har inneburit att vi tillfälligt fått placera ut dessa barn över hela landet vilket givetvis inte känts bra då av- stånden varit långa. har vi klart ett boende, i egen regi, för 22 barn. Det innebär att vi nu kan ta hem barnen till och därmed kan vi vara mer delaktiga kring barnen och på ett bättre sätt ta det ansvar vi har för dessa barn. Det är nu viktigt att vi alla vuxna kring dessa barn stöttar dem i flytten. Alla har vi vetat om att denna flytt kommer att ske. Därför ser vi det som mycket viktigt att vi tillsammans på ett vuxet sätt ser till att flytten blir po- sitiv för barnens bästa. Kompletterande upplysningar hämtades in per telefon från socialsekreteraren . Genom upplysningarna kom det bl.a. fram att nämnden inte hade fullföljt beslutet om att Z. skulle flytta. I ett beslut anförde JO följande: 2017/18 JO1 2017/18 JO1 Allmänt om JO:s granskning av ärenden som rör ensamkommande barn kom det drygt 35 000 asylsökande ensamkommande barn till Sve- rige. Det innebar att landets socialtjänster ställdes inför en besvärlig situation, som skulle utreda barnens behov och ordna med boenden för barnen. genomförde jag åtta inspektioner med fokus på ensamkommande barn. Syftet var att undersöka hur barnens grundläggande rättigheter hade till- godosetts inom framför allt område. I min tillsynsverksamhet har jag även noterat en ökning av antalet anmälningar med anknytning till en- samkommande barn. Flera av anmälningarna har gällt klagomål mot social- nämndernas handläggning och beslut om ändring av boende för barnen. Kom- munerna fick ta emot fler ensamkommande barn än vad man hade räknat med och hade resurser till. Inledningsvis saknade många socialnämnder därför möjligheter att akut tillgodose de ensamkom- mande barnens behov av insatser inom den egna kommunen eller i en angrän- sande kommun. /16 kom det färre ensamkommande barn till . Många kommuner fick då möjlighet att ordna boenden för de en- samkommande barnen inom den egna kommunen och ville därför ”ta hem” de barn som nämnden hade anvisat till kommunen men som nämnden inlednings- vis hade placerat i andra kommuner. I flera fall hade barnen kommit till rätta i de boenden där de vistades och ville därför inte flytta. Det restes i flera fall invändningar mot kommunernas beslut om flyttning. I andra fall har jag noterat att första placering av barnen inte skedde med den omsorg och noggrannhet som normalt ställs på en placering. Detta fick till följd att många barn behövde flyttas, ibland . Resultatet av min undersökning re- dovisas i ett beslut i JO:s ärende med dnr 5565-2016. Beslutet finns tillgängligt på JO:s webbsida, . När ett ensamkommande barn har kommit till ska anvisa en kommun som ska ansvara för omhändertagandet av barnet. Barnet anses därmed vistas i den anvisade kommunen i den mening som avses i 2 a kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453), SoL (3 § lagen [1994:137] om mot- tagande av asylsökande m.fl.). Det innebär att det är den kommunen som har det yttersta ansvaret för att barnet får det stöd och den hjälp som han eller hon behöver. I gäller den s.k. normaliseringsprincipen som innebär att samma regler bör gälla alla barn som vistas i landet (se prop. 2005/06:46 s. 41). Place- ring av ensamkommande barn ska alltså prövas enligt de regler som gäller för andra barn som vistas i landet och som behöver vård eller boende utanför det egna hemmet. Grundläggande bestämmelser om placering av barn finns i 6 kap. SoL. För ensamkommande barn ska det som regel utses en god man (2 § lagen [2005:429] om god man för ensamkommande barn). Den gode mannen likställs med en vårdnadshavare och har fått samma befogenheter som en sådan. Den gode mannen ska därmed ansvara för barnets personliga förhållanden och sköta 2017/18 JO1 I förarbetena uttalas bl.a. att den gode mannen har rätt och skyldighet att bestämma i alla frågor som rör barnet, såväl personliga som eko- nomiska och rättsliga. I likhet med vad som gäller för vårdnadshavare bör den gode mannen ta den hänsyn till barnets synpunkter och önskemål som dess ål- der och utveckling kan ge anledning till (prop. 2004/05:136 s. 29 och 30). Med de vidsträckta befogenheter som den gode mannen har följer även möjligheten att utöva ett avgörande inflytande över frågan om barnets boende. Den gode mannens samtycke till en placering utgör alltså en nödvändig förutsättning för placeringen av barnet. Det gäller även i fråga om omplacering av ett barn från ett boende till ett annat. I mål och ärenden som handläggs enligt bestämmelserna i socialtjänstlagen har ett barn som har fyllt rätt att föra sin egen talan (11 kap. 10 § SoL). Både den gode mannen och barnet får då ställning som part i målet eller ären- det. Placering av ensamkommande barn med stöd av bestämmelserna i socialtjänstlagen När har anvisat en kommun är det alltså socialnämnden i den kommunen som har ansvaret för att utreda barnets behov och att besluta om lämpligt boende för barnet. Boendet kan vara ett familjehem, ett hem för vård eller boende (HVB-hem) eller ett stödboende för barn och unga i åldern 16– (jämför 6 kap. 1 § och 11 kap. 1 § SoL). En av de grundläggande principerna inom verksamhet är att den ska bygga på respekt för människors självbestämmanderätt och integritet (1 kap. 1 § SoL). insatser för den enskilde ska vidare utformas och genomföras tillsammans med honom eller henne (3 kap. 5 § SoL). Bestäm- melsen är av grundläggande betydelse för all verksamhet inom . Av bestämmelsen framgår klart och tydligt att inte får vidta in- satser ”över huvudet” på den enskilde (prop. 1979/80:1 s. 528). Det är alltså inte möjligt att med stöd av socialtjänstlagen besluta om insat- ser mot den enskildes vilja. Om det inte går att hitta en lösning i samförstånd kring exempelvis valet av boende saknas förutsättningar för en frivillig place- ring med stöd av bestämmelserna i socialtjänstlagen. Under vissa förutsätt- ningar kan ett barn beredas vård utan samtycke. Bestämmelser om sådan vård finns i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Förenklat uttryckt kan vård enligt LVU grundas på brister i barnets hem (2 §) eller den unges eget beteende (3 §). Frågan om LVU ligger dock utanför dessa ärenden och jag går därför inte närmare in på den här. När en åtgärd rör ett barn ska barnet få relevant information. Ett barn ska ges möjlighet att framföra sina åsikter i frågor som rör barnet. Om barnet inte framför sina åsikter, ska hans eller hennes inställning så långt det är möjligt klarläggas på annat sätt. Barnets åsikter och inställning ska tillmätas betydelse i förhållande till hans eller hennes ålder och mognad (11 kap. 10 § SoL). Det finns inte någon nedre åldersgräns för när barn kan få komma till tals. I alla beslut som rör barn bör det framgå att barnets åsikter har hämtats in och hur åsikterna i så fall har hämtats in och beaktats (prop. 2012/13:10 s. 37). 2017/18 JO1 SOCIALTJÄNST Ett beslut om bistånd i form av vård eller boende i ett familjehem, HVB- hem eller stödboende är ett beslut om bistånd enligt 4 kap. 1 § SoL. Genom bistånd enligt SoL ska den enskilde tillförsäkras en skälig levnadsnivå och bi- ståndet ska utformas så att det stärker hans eller hennes möjligheter att leva ett självständigt liv (4 kap. 1 § SoL). Vid bedömningen av vilken insats som kan komma i fråga ska hänsyn tas till den enskildes önskemål. Rätten till stöd och hjälp från socialnämnden kan dock inte avse andra insatser än sådana som bedöms kunna tillgodose den en- skildes behov på ett lämpligt sätt. Vid bedömningen av vilken insats som kan komma i fråga måste en sammanvägning göras av olika omständigheter såsom den önskade insatsens lämplighet, kostnaderna för den önskade insatsen i jäm- förelse med andra insatser och den enskildes önskemål. Det finns inte någon obegränsad frihet för den enskilde att välja sociala insatser oberoende av kost- nad (prop. 1979/80:1 s. 185 och prop. 2000/01:80 s. 91). Inom ramen för sin skyldighet att tillgodose barnets behov av ett boende har socialnämnden alltså ett betydande utrymme att erbjuda barnet en placering på ett lämpligt boende. Om en erbjuden insats tillgodoser behovet har den enskilde ingen rätt att få insatsen utformad på ett visst annat sätt. I alla ärenden som gäller barn ska dock barnets bästa beaktas och vara avgörande vid beslut och andra åtgärder som rör vård- eller behandlingsinsatser för barnet (1 kap. 2 § SoL). Till detta kommer åtaganden enligt barnkonven- tionen. Av följer att barn har rätt att uttrycka sina åsikter och att principen om barnets bästa ska vara styrande. Dokumentationen ska, föru- tom barnets åsikter, innehålla de analyser som ligger till grund för bedöm- ningen av barnets bästa (jämför prop. 2012/13:10 s. 37 och 4 kap. 15, 16 och 18 §§ föreskrifter och allmänna råd Dokumentation i verksam- het som bedrivs med stöd av SoL, LVU, LVM och LSS [SOSFS 2014:5]). bedömning av rätten till bistånd ska komma till uttryck i ett beslut. Om beslutet går den enskilde emot får beslutet överklagas till förvalt- ningsrätten (16 kap. 3 § SoL). När det gäller ensamkommande barn görs i princip en placering av barnet i direkt anslutning till att barnet har anvisats till en kommun. Den inledande pla- ceringen av barnet är därför ofta avsedd att vara tillfällig i avvaktan på att bar- nets behov närmare har utretts eller till dess att en stadigvarande placering kan ordnas. Utredningen om barnet ska klarlägga bl.a. vilken vård- eller boendeform som barnet har behov av. Utgångspunkten är att beslutet om placering ska fattas utifrån vad som är bäst för barnet i det enskilda fallet (1 kap. 2 § SoL). I utred- ningen kan socialnämnden komma fram till att barnets behov av boende bäst tillgodoses i t.ex. en annan boendeform än där barnet inledningsvis har place- rats. erbjudande om en stadigvarande placering kan därför in- nebära att barnet behöver flytta. Om erbjudandet om placering tillgodoser bar- nets behov har barnet eller den gode mannen inte någon obegränsad frihet att välja vård- eller boendeform eller var placeringen närmare ska ske. 2017/18 JO1 dock inte att bortse från att insatser med stöd av socialtjänstlagen är frivilliga och kräver samtycke av den gode mannen, och om barnet har fyllt , av barnet. Barnet och den gode mannen måste alltså höras om sin inställning och kan alltid välja att tacka nej till ett erbjudande om en insats. Om det inte går att hitta en lösning i samförstånd kring valet av boende saknas förutsättningar för en frivillig placering enligt bestämmelserna i socialtjänstlagen. Med hänsyn till att den enskilde ska kunna lita på en myndighets beslut och till barnets behov av trygghet och kontinuitet är det angeläget att nämndens beslut är tydliga och att barnet och den gode mannen informeras om avsikten att placeringen endast ska vara tillfällig. Barnet och den gode mannen ska gi- vetvis även fortlöpande ges relevant information om vilket arbete som pågår med att ordna ett stadigvarande boende för barnet. Ett beslut bör fattas I ett beslut om bistånd i form av vård eller boende utanför det egna hemmet för ett barn bör nämnden ange om biståndet avser en placering i ett familjehem, HVB-hem eller stödboende. Var barnet ska erbjudas boende, dvs. förenklat ut- tryckt adressen där barnet ska bo, ingår däremot som ett led i verkställigheten av biståndsbeslutet. Jag har i min undersökning om ensamkommande barn gjort vissa uttalanden om hur sådana beslut närmare bör vara utformade (se JO:s beslut i ärendet med dnr 5565-2016). Jag går därför inte närmare in på den frågan här. Utgångspunkten är att åtgärder som endast syftar till att verk- ställa ett biståndsbeslut inte kan överklagas. Det finns dock vissa åtgärder som rör ändring av en tidigare beviljad insats och som har sådana rättsverkningar för den enskilde att han eller hon borde ha ett berättigat intresse av att få åtgär- den prövad av domstol. Domstolens prövning begränsas i så fall till om den enskilde kan anses bli tillförsäkrad en skälig levnadsnivå genom beslutet om ändrat genomförande av den tidigare beviljade insatsen (jämför HFD 2012 ref. 11 och HFD 2013 ref. 39). Om nämndens erbjudande om en stadigvarande placering innebär att vård- eller boendeformen för ett barn ändras talar starka skäl för att nämndens beslut kan överklagas genom s.k. förvaltningsbesvär. Även i andra fall, t.ex. där en flyttning innebär att barnet flyttas långt ifrån sitt tillfälliga boende eller om pla- ceringen i övrigt innebär någon beaktansvärd förändring för barnet, framstår det som rimligt att barnet bör ha möjlighet att få saken prövad i domstol. För att ett barn ska ha möjlighet att överklaga ett sådant beslut bör därför nämnden fatta ett beslut om ändring av ett barns boende. Det är sedan domstolen som får ta ställning till om ett eventuellt överklagande kan prövas. i kommuns beslut om att Z. och K. skulle flytta Nämnden har uppgett att Z. och K. tillfälligt hade placerats i konsulentstödda familjehem utanför den anvisade kommunen på grund av att behovet av boen- den inledningsvis inte kunde tillgodoses inom den egna kommunen. Under vå- ren 2016 öppnade ett nytt HVB-hem i kommun och man kunde därför påbörja arbetet med att flytta flera av de barn som nämnden hade placerat i 2017/18 JO1 SOCIALTJÄNST Nämnden har inte bemött påståendet om att några skriftliga beslut inte fattades med anledning av nämndens beslut om att erbjuda Z. och K. en placering i HVB-hem i . Det finns inte anledning för mig att ifrågasätta det som . och . har uppgett i den delen. Z. kom till och K. . Besluten om att erbjuda Z. och K. en placering i ett HVB-hem i fattades . Av utredningen framgår att varken Z. eller K. hade träffat en handläggare från eller när frågan om att de skulle flytta till aktualiserades. Inte heller hade Z. eller K. tillfrågats om sin inställ- ning till att flytta till ett nytt boende. Ensamkommande barn är en mycket utsatt grupp som ofta saknar stöd och andra kontakter när de kommer till . i anvisningskom- munen har det övergripande ansvaret för att barnet får det skydd och stöd som det behöver. Nämnden bör därför sträva efter att etablera en kontakt med barnet efter anvisningen till kommunen. Det är inte acceptabelt att det dröjer så som upp innan barnet får träffa en handläggare från . Z. och K. hade för besluten om att de skulle flytta båda fyllt . Det innebar att de gode männen inte ensamma företrädde barnen i ären- dena hos nämnden. Både de gode männens och barnens samtycke var därför nödvändiga för att barnen skulle kunna placeras i ett nytt boende med stöd av bestämmelserna i socialtjänstlagen. Mot bakgrund av det ökade antalet ensamkommande barn som kom till Sve- rige har jag stor förståelse för att socialnämnderna inledningsvis saknade möjligheter att akut tillgodose de ensamkommande barnens behov av insatser inom den egna kommunen. Jag har också förståelse för att en social- nämnd generellt har bäst förutsättningar att bedriva ett omsorgsfullt arbete med dessa barn och ungdomar om de befinner sig på ett sådant avstånd till social- tjänsten som underlättar kontakterna med barnet. Kontakterna och samarbetet med exempelvis skola och hälso- och sjukvård torde också ha bäst förutsätt- ningar om barnet placeras inom den kommun som har ansvaret för barnet. Vil- ken vård- eller boendeform och var barnet närmare ska erbjudas en placering bestäms efter överväganden i det enskilda fallet. Insatsen ska utformas och ge- nomföras tillsammans med den gode mannen och barnet, om det har fyllt . Barnets bästa ska vara avgörande vid placeringen. Vid en avvägning av vilken placering som är bäst för ett enskilt barn måste hänsyn tas till att barnet vid en flyttning från ett boende till ett annat utsätts för en separation. Det är naturligt att ett byte av boende kan medföra påfrestningar för barnet. Hur barnet påver- kas beror givetvis på omständigheterna i det enskilda fallet. Även om en pla- cering har varit kortvarig kan det finnas situationer där påfrestningen för barnet bli stor t.ex. för att barnet har varit utsatt för flera separationer eller andra händelser. De överväganden som nämnden har gjort i nämnda avseenden ska framgå av dokumentationen. Nämndens beslut om att Z. och K. skulle flytta från sina tillfälliga place- ringar i familjehem till HVB-hem i föranleddes inte av någon akut situation. När nämnden beslutade om en ny placering för barnen utan att över huvud taget ha träffat dem eller gett dem möjlighet att föra fram sina åsikter i 2017/18 JO1 frågan hade nämnden inte möjlighet att ta ställning till om den nya placeringen kunde tillgodose barnens behov eller göra en bedömning av hur de skulle kunna påverkas av en flytt. Någon avvägning och bedömning av barnets bästa kunde inte heller göras. Jag ser allvarligt på att nämnden har åsidosatt de grundläg- gande bestämmelserna om hur ärenden som gäller barn som är placerade med stöd av socialtjänstlagen ska handläggas. förtjänar kritik för detta. Nämndens erbjudande om bistånd i form av boende i kommun innebar en ändring av insatsen från boende i familjehem till boende i ett HVB- hem. Det nya beslutet innebar en sådan ändring av biståndet att barnet hade kunnat överklaga beslutet genom s.k. förvaltningsbesvär och på så sätt fått sa- ken prövad i domstol. Nämnden borde därför ha fattat ett beslut i fråga om ändringen av boende för Z. och K. Jag noterar att nämnden är medveten om bristerna i handläggningen av de aktuella ärendena. Det som . och . har uppgett i övrigt ger inte anledning för mig att göra något uttalande eller vidta någon ytterligare utredningsåtgärd. En socialförvaltning har nekat en äldre kvinna på ett vårdboende att ringa videosamtal på sin surfplatta i boendets gemensamma utrymmen (Dnr 2447-2015) Beslutet i korthet: En kvinna, född , var beviljad bistånd i form av vårdboende med hemtjänstinsatser. Hon bodde i en egen lägenhet på vård- boendet enligt ett särskilt hyreskontrakt. Med hyreskontraktet följde en rät- tighet att vistas i boendets gemensamma lokaler. Frågan i JO:s ärende är om förvaltningen hade fog för att meddela kvinnan att hon inte fick använda sin surfplatta för videosamtal i boendets gemensamma utrymmen på grund av de ordningsregler som gällde för boendet. När flera personer bor i ett boende kan det enligt JO av olika skäl vara nödvändigt med vissa ordningsregler kring den gemensamma boendemiljön som bl.a. syftar till att skapa trygghet och trivsel för alla som bor där. JO ser därför inget hinder i sig mot att det ställs upp vissa ordningsregler för ge- mensamma utrymmen på ett boende. Vid bedömningen av om förvaltningen hade fog för sitt besked till kvin- nan måste man beakta såväl kvinnans strävan att så långt som möjligt kunna leva som andra och hennes rätt till självbestämmande som det berättigade intresset av respekt för andra boendes integritet. JO uttalar att det beroende på bl.a. individuella behov och önskemål hos de äldre och lokalernas utformning borde gå att hitta praktiska lösningar utan att sätta något av ovanstående intressen åt sidan. Mot denna bakgrund ställer sig JO tveksam till att kvinnan till följd av kommunens ordningsregler förbjöds helt att ringa videosamtal på sin surf- platta i boendets gemensamma utrymmen. Förvaltningen borde rimligen ha 2017/18 JO1 kunnat ordna saken så att kvinnan hade kunnat föra samtalen utan att det inneburit en konflikt med andra intressen i verksamheten. JO anser dock inte att det finns tillräckliga skäl att uttala någon kritik mot förvaltningen. I en anmälan till JO klagade . på vård- och omsorgsförvaltningen i kommun. Han uppgav bl.a. följande: mor , född , bor på ett vårdboende i . Förvaltningen har sagt att M.B. inte får använda sin surfplatta för videosamtal i boendets allmänna utrymmen och hänvisat till ordningsregler för vårdboen- den i kommunen. Till anmälan bifogades ett mejl från en biståndschef och en enhetschef vid förvaltningen till . med besked om att det inte var tillåtet att använda surfplatta för videosamtal i allmänna utrymmen enligt en ordningsregel som gällde för alla vårdboenden i kommunen. Vidare bifogades en handling från vård- och omsorgsförvaltningen i kommun daterad med titeln ordnings- regler vid vistelse i öppna lokaler på eller i vårdboende. JO begärde att i skulle yttra sig över det som framfördes i anmälan. I ett remissvar anförde nämnden bl.a. följande: Den boende har beviljats bistånd enligt socialtjänstlagen i form av vårdbo- ende med hemtjänstinsatser. Hon bor i en egen lägenhet på Ruds vårdbo- ende enligt särskilt hyreskontrakt. Med hyreskontraktet följer en rättighet att vistas i gemensamhetslokaler. Dessa lokaler har inte allmänheten till- träde till utan de utgör en del av hyresgästernas egna boende.