frsrdg · H504JO1 · 2017-11-14 00:00:00 — Mot bakgrund av att den enskilde kan ha möj- lighet att få utformningen av en insats prövad i domstol anser jag att nämnden ska fatta ett formellt beslut om att ge barnet bistånd i form av boende i ett annat familjehem, HVB-hem (hem för vård eller boende) eller stödboende. 2017/18 JO1 SOCIALTJÄNST sedan domstolen som får ta ställning till om ett eventuellt överklagande kan prövas. Jag har fått intrycket att i vissa fall har ansett att nämnden kan besluta om ett omhändertagande med stöd av 6 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, för att flytta ett barn från ett boende till ett annat boende. Jag återkommer till frågan men vill redan nu särskilt framhålla att detta inte är förenligt med gällande regelverk och att LVU är en tvångslagstiftning som endast får tillgripas under särskilda omständig- heter som anges i lag. Nämnden får givetvis inte fatta ett beslut om omhändertagande enbart för att bryta ett barns motstånd mot en flytt eller för att kunna få hjälp med handräckning för att flytta barnet. Det finns flera frågor som rör det ensamkommande barnets ålder och som ibland rent rättsligt sett är komplicerade. Frågorna kan dessutom ha stor prak- tisk betydelse för socialnämndernas arbete med ensamkommande barn. En utgångspunkt är att socialnämnden är bunden av be- slut om anvisning av ett ensamkommande barn. tar Migrations- verket som huvudregel ställning till den enskildes ålder först i sitt slutliga beslut om uppehållstillstånd. Det finns numera ett lagförslag om att en åldersbedöm- ning ska göras tidigare i asylprocessen. Detta har motiverats med att den nuva- rande ordningen har inneburit att en asylsökande som senare har bedömts vara vuxen har behandlats som ett barn under asylprocessen och fått del av de rät- tigheter, förmåner och resurser som ska tillkomma barn. Det har diskuterats i vilken utsträckning socialnämnden kommer att bli bunden av Migrationsver- kets tillfälliga beslut om åldern. Med hänsyn till att enligt förslaget kommer att ha skyldighet att erbjuda ensamkommande barn ytterli- gare bevismedel i form av medicinska åldersbedömningar när den uppgivna åldern ifrågasätts finns det förutsättningar för ett bättre beslutsunderlag. Utifrån det som regeringen har uttalat i propositionen kan man därför utgå från att Mi- grationsverkets beslut i de flesta fall i praktiken kommer att bli styrande för socialnämnden när det gäller tillhandahållande av boende. Jag har vid min undersökning noterat att det funnits betydande brister i social- nämndernas handläggning av ärenden som rör ensamkommande barn. De all- varligaste bristerna rör placeringen av barnen och uppföljningen av vården. När det gäller handläggningen av ärendena ser jag en tydlig skillnad mellan de kommuner som hade möjlighet att snabbt ordna boende i den egna kommu- nen och de kommuner som tvingades hitta platser i andra kommuner. I viss mån kan skillnaderna säkert förklaras med att vissa kommuner med möjlighet att placera ensamkommande barn inom den egna kommunen hade en större vana än andra kommuner att ta hand om ensamkommande barn. Som exempel på en kommun där arbetet fungerade tillfredsställande kan jag nämna Kumla kommun. i den kommunen hade tillgång till lokaler i den egna kommunen som lämpade sig för HVB-boende. Det gjorde att den kommunen 2017/18 JO1 jämfört med flera andra kommuner hade betydligt bättre förutsättningar för att lösa sina uppgifter när det gällde de ensamkommande barnen än socialnämn- derna i många andra kommuner. Av olika skäl har flera kommuner placerat barn ganska långt utanför den egna kommunen. Min undersökning visar att det generellt sett verkar finnas bäst förutsättningar att bedriva ett omsorgsfullt arbete med barnen om barnet finns i kommunen eller i vart fall i dess närhet. Kontakterna och samarbetet med exempelvis skola och hälso- och sjukvård torde också ha bäst förutsätt- ningar om barnet placeras inom den kommun som har ansvaret för barnet. En lärdom av de kaotiska förhållandena , som delvis bestod åt- minstone fram , är alltså att det finns stora fördelar med att placera barnet i den egna kommunen eller på ett sådant avstånd från kommunen att nämnden har praktiska möjligheter att följa vården. Frågorna om placeringen av ensamkommande barn berördes för sedan i departementspromemorian Ändringar i fråga om sysselsättning för asylsökan- de och kommunplacering av ensamkommande barn (Ds 2016:21). I den pro- memorian föreslogs bl.a. att det i 3 § lagen (1994:137) om mottagande av asyl- sökande m.fl., LMA, ska föras in ett nytt tredje stycke med bestämmelser som rör förutsättningarna för en s.k. anvisningskommun att placera ett ensamkom- mande barn i en annan kommun. Det fanns enligt min mening brister i försla- get. I promemorian lyftes dock fram att ett ensamkommande barns behov som regel blir bäst tillgodosedda om barnet placeras inom anvisningskommunen. Detta är ett antagande som jag anser att man bör ta fasta på. Den grundläggande frågan bör vara att ordna ett mottagande av de ensamkommande barnen som står i överensstämmelse med och socialtjänstlagens bestäm- melse i 1 kap. 2 § socialtjänstlagen (2001:453), SoL, om barnets bästa. Jag har även fattat beslut i ett antal ärenden som gäller omplacering av ensamkommande barn4 och i två ärenden som gäller omhänderta- gande av ensamkommande barn med stöd av LVU5. Besluten finns tillgängliga på JO:s webbsida . pågick det flera stora och allvarliga konflikter i olika delar av värl- den. Antalet människor på flykt uppskattades till över 60 miljoner, vilket var det största antalet sedan . Omkring 163 000 människor kom till och ansökte om asyl här. Antalet personer som ansökte om asyl var rekordstort och ledde till att det svenska asylsystemet utsattes för stora påfrestningar. Även andra centrala samhällsfunktioner fick svårt att utföra sina uppgifter på ett riktigt och bra sätt.6 4 JO:s ärenden med dnr 1639-2016 m.fl., 1985-2016 m.fl. och 2170-2016. 5 JO:s ärenden med dnr 7730-2016 och 7731-2016. 2015/16:174 s. 21 f. 2017/18 JO1 SOCIALTJÄNST Av de personer som kom till och sökte asyl var drygt 35 000 ensamkommande barn.7 Av dem kom 26 000 under årets sista måna- der.8 Med ensamkommande barn avses i detta sammanhang barn som vid ankomsten till är skilda från båda sina föräldrar eller från nå- gon annan vuxen person som får anses ha trätt i föräldrarnas ställe, eller som efter ankomsten står utan en sådan ställföreträdare.9 Ensamkommande barn är ingen homogen grupp. De har som individer olika förmågor, styrkor och svagheter och kommer från olika miljöer och kulturella och sociala förhållanden. Det som förenar dem är att de oftast saknar vuxna anknytningspersoner och ett etablerat socialt nätverk vid ankomsten. Många av barnen kommer från svåra förhållanden och bär på traumatiska upplevelser. Ensamkommande barn är därför en utsatt grupp. De är i betydligt högre ut- sträckning än många andra barn beroende av att samhället löser frågor om om- sorg, boende och skola på ett bra sätt. Det görs relativt ofta anmälningar till JO som rör ärenden med anknytning till ensamkommande barn. Ofta är det deras gode män eller familjehemsföräld- rar som klagar. Jag fattade beslut i några ärenden som rörde place- ring av gifta ensamkommande barn. Det har också kommit in ett antal anmäl- ningar som rör s.k. omplaceringar av ensamkommande barn från ett boende till ett annat boende. De anmälningar som har gjorts indikerar att det kan ifråga- sättas om barnens grundläggande rättigheter har tillgodosetts och om gällande lagstiftning har tillämpats korrekt. Mot bakgrund av de inkomna anmälningarna och medieuppgifter som rörde situationen för ensamkommande barn anordnade jag vid min tillsynsavdelning hos JO ett seminarium där frågor om ensamkommande barn diskuterades. Vid seminariet medverkade företrädare för och Human Rights Watch. Jag tog även del av de iakttagelser som (SOU 2016:19) hade gjort och av det som min finländska kollega biträdande JO hade noterat om de ensamkommande barnens si- tuation i . Jag kom fram till att det fanns skäl för mig att undersöka hur frågor som rör ensamkommande barn har hanterats inom mina tillsynsområden som förenklat uttryckt omfattar , utbildningsväsendet samt hälso- och sjukvår- den. Granskningen har varit inriktad främst på att se om gällande lagar och regler har tillämpats på ett riktigt sätt och om barnens grundläggande rättigheter har respekterats. Syftet har varit att undersöka om det finns problem som är mer allmänt förekommande och om berörda myndigheter behöver vägledning för att hantera frågorna på ett riktigt sätt. 7 promemoria : Ett nytt ersättningssystem för mottagandet av ensamkommande barn. 8 SOU 2017:12 s. 12. 9 1 § sista stycket lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl., LMA. Inom ramen för initiativet har jag genomfört åtta inspektioner. Jag har inspek- terat den för stadsdelarna i kommun gemensamma enheten för ensamkommande barn10, sociala nämndernas förvaltning i kommun11, social- och arbetsmarknadsför- valtningen i kommun12, socialförvaltningen i kommun13, soci- alförvaltningen i Kumla kommun14, socialförvaltningen i Flens kommun15, so- cialförvaltningen i kommun16 och stadsdelsförvaltning i kommun17. Jag har i detta beslut också beaktat uppgifter som har förts fram i anmälningar till JO samt några äldre beslut som har rört ensamkommande barn. Genom urvalet av inspektionsobjekt kunde ett begränsat geografiskt område täckas som urvalet speglade kommuner med olika förutsättningar. Urvalet innehöll städer av olika storlek och landsortskommuner. Vid inspektionen av stadsdelsförvaltning uppmärksammade jag två ärenden där det hade fattats beslut om omhändertagande med stöd av 6 § LVU. Jag beslutade att utreda handläggningen inom ramen för två sär- skilda ärenden.18 När jag inledde min undersökning var det min ambition att klarlägga bl.a. om kommunerna hade lyckats att ordna med skolgång för de ensamkommande bar- nen och hur hälso- och sjukvårdens verksamhet hade fungerat när det gäller denna grupp barn. Jag har vid mina möten med socialförvaltningarna diskuterat de frågorna. Det som då kom fram och de uppgifter som har förts fram i några enstaka anmälningar till JO har inte gett mig anledning att utreda något särskilt i fråga om de verksamhetsområdena. Min undersökning har varit inriktad på anvisningskommunens handlägg- ning. Jag har vid undersökningen inte närmare gått in på handläggningen i den s.k. ankomstkommunen. Beslut om uppehållstillstånd fattas av . Som jag redan har redovisat är min undersökning inriktad på socialnämndens handläggning av en- samkommande barn. Socialnämnderna har emellertid inte något att göra med prövning av frågor som rör barnens rätt till uppehållstill- stånd, och den frågan och andra frågor om avvisning av barn ligger utanför min undersökning. 10JO:s protokoll , dnr 5518-2016. 11JO:s protokoll , dnr 5778-2016. 12JO:s protokoll , dnr 5779-2016. 13JO:s protokoll , dnr 5780-2016. 14JO:s protokoll , dnr 5781-2016. 15JO:s protokoll , dnr 5783-2016. 16JO:s protokoll , dnr 5782-2016. 17JO:s protokoll , dnr 6570-2016. 18JO:s dnr 7730-2016 och 7731-2016. 2017/18 JO1 2017/18 JO1 3 Det svenska mottagandet av ensamkommande barn De grundläggande bestämmelserna om rätt till uppehållstillstånd i finns i utlänningslagen (2005:716) och lagen (2016:752) om tillfälliga begräns- ningar av möjligheten att få uppehållstillstånd i . Frågor om uppehålls- tillstånd prövas av . Eftersom min undersökning är inriktad på socialnämndernas mottagande av ensamkommande barn finns det inte skäl för mig att här närmare gå in på reglerna om uppehållstillstånd. I LMA finns bestämmelser om bl.a. bistånd till utlänningar som har ansökt om uppehållstillstånd som flykting19 eller som annan skyddsbehövande20. Mi- grationsverket har huvudansvaret för mottagandet av de personerna och ska för detta ändamål driva förläggningar där de som söker asyl eller uppehållstillstånd ska erbjudas plats. har även ett ansvar att erbjuda dem syssel- sättning. Det finns i LMA också bestämmelser om rätt till bistånd. För ensamkommande barn finns det särskilda bestämmelser. Med ensam- kommande barn avses i detta sammanhang barn som vid ankomsten till är skilda från båda sina föräldrar eller från någon annan vuxen per- son som får anses ha trätt i föräldrarnas ställe, eller som efter ankomsten står utan en sådan ställföreträdare. För ensamkommande barn gäller att ska anvisa en kom- mun som ska ordna boendet. När har anvisat en kommun ska det anses att barnet vistas i den kommunen.21 Det är då den kommunen (anvis- ningskommunen) som har ansvaret för barnets behov av stöd och hjälp.22 Anvisningskommunens ansvar gäller till dess att vårdbehovet är uppfyllt el- ler ärendet har flyttats till en annan kommun. Anvisningskommunen har ansva- ret för den unges behov av stöd och hjälp även om barnet till följd av ett beslut av socialnämnden vistas i en annan kommun.23 Placeringskommunen, dvs. den kommun där barnet bor, har dock ansvar för att ordna skolgången för ett barn som har placerats i kommunen. Detta ansvar grundar sig på vistelsebegreppet i skollagen (2010:800) och gäller även i de fall när anvisningskommunen inte har kommit överens med placeringskommunen om placeringen av barnet. För socialnämndernas mottagande av ensamkommande barn gäller den s.k. normaliseringsprincipen som innebär att samma regler bör gälla alla barn som vistas i landet.24 Placering av ensamkommande barn ska således prövas enligt de regler som gäller för andra barn som vistas i landet och som behöver ett boende utanför det egna hemmet. Grundläggande bestämmelser om placering av barn finns i 6 kap. SoL. Det är socialnämnden som ska sörja för att ett barn som behöver vårdas eller bo i ett annat hem än det egna tas emot i ett familjehem, ett hem för vård eller boende (HVB-hem) eller ett stödboende för barn och unga i åldern 16–20 år 194 kap. 1 § utlänningslagen. 204 kap. 2 § eller 2 a § utlänningslagen. 213 § andra stycket lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. 222 a kap. 1 § SoL. 232 a kap. 4 § SoL. 24Se bl.a. prop. 2005/06:46 s. 41. 2017/18 JO1 (stödboende). Vid en placering av barn med stöd av bestämmelserna i social- tjänstlagen är utgångspunkten den, förenklat uttryckt, att beslutet om placering ska fattas utifrån vad som är bäst för barnet i det enskilda fallet.25 4 Vissa allmänna iakttagelser i samband med undersökningen Handläggning av ärenden som rör enskilda inom ska dokument- eras. Detsamma gäller när genomför beslut om stödinsatser, vård och behandling. Dokumentationen ska utvisa beslut och åtgärder som vidtas i ärendet samt faktiska omständigheter och händelser av betydelse.26 Dokumentationsskyldigheten utgör en förutsättning för ett rättssäkert och kvalitetssäkrat arbetssätt. Att dokumentationsskyldigheten fullgörs är grund- läggande för en rad regler som tillsammans syftar till att ge god kvalitet och att den enskildes grundläggande rättigheter ska kunna beaktas och kontrolleras. En tillfredsställande dokumentation är således en förutsättning för att den som ärendet rör ska kunna följa ärendets handläggning. Dokumentationen sä- kerställer vidare ärendets handläggning om den ordinarie handläggaren är från- varande, tryggar nämndens underlag för olika beslut och ger möjlighet till granskning av ärendets handläggning i efterhand.27 Handlingar som avser personer som är aktuella för utredning eller insatser hos ska hållas samman i personakter. En personakt ska innehålla en journal och även upprättade och inkomna handlingar av betydelse för hand- läggningen av ett ärende eller för genomförande eller uppföljning av insatser.28 Journalanteckningar ska hållas ordnade så att det enkelt går att följa och granska handläggningen av ärenden, åtgärder som vidtas i samband med verk- ställighet av beslut samt genomförande och uppföljning av insatser. Åtgärder som vidtas vid handläggningen av ett ärende eller vid genomförande eller upp- följning av en insats ska fortlöpande och utan oskäligt dröjsmål dokumenteras i journalen.29 Det är inte tillräckligt att de uppgifter som hämtas in under en utredning sammanställs när utredningen är slutförd, utan utredaren ska konti- nuerligt tillföra akten alla de uppgifter som kan vara av betydelse. Dokumenta- tionen ska föras så att det är möjligt att utläsa vad som har kommit fram i ärendet.30 Av journalen ska det även framgå om tolk har använts vid kontakten med den enskilde, och vid handläggning av ärenden som rör barn ska det av dokumentationen framgå vilken information som har lämnats till barnet, vilka åsikter som barnet har fört fram och hur barnets bästa har beak- 251 kap. 2 § SoL. 2611 kap. 5 § SoL. 27JO 2006/07 s. 284, dnr 3832-2004, och JO:s beslut , dnr 4592-2006. 284 kap. 2 och 6 §§ SOSFS 2014:5. 294 kap. 7 och 9 §§ SOSFS 2014:5. 30JO 2006/07 s. 284, dnr 3832-2004, och JO:s beslut , dnr 4592-2006. 314 kap. 10, 15, 16 och 18 §§ SOSFS 2014:5. 2017/18 JO1 SOCIALTJÄNST Som angetts ovan ska dokumentationen även utvisa beslut som fattas i ären- det. Dokumentationen ska bl.a. innehålla uppgifter om vilka insatser som har beviljats eller avslagits helt eller delvis. Det ska även finnas uppgifter om huruvida beslutet är tidsbegränsat eller förenat med något annat förbehåll.32 Brister i dokumentationen är särskilt allvarliga när det gäller ärenden som rör personer som av olika anledningar har svårt att själva tillvarata sina rättig- heter, t.ex. ensamkommande barn. En god dokumentation skapar förutsätt- ningar för att ett ensamkommande barn ska kunna få den vård han eller hon är i behov av och för att och andra ska kunna följa upp vården i ett Vid de inspektioner som har genomförts har jag, när det gäller dokumentation och journalföring, noterat att detta har skötts på olika sätt hos förvaltningarna. Några förvaltningar har, trots ökningen av antalet ärenden , skött journalföringen på ett bra sätt och i enlighet med den reglering som finns. I flera ärenden fördes journalerna löpande och anteckningarna i journalerna gjordes utan dröjsmål. Det har i dessa fall varit lätt att följa ärendena och ge- nomföra granskningen.33 Jag har dock vid inspektionerna kunnat konstatera att långt ifrån alla förvalt- ningar har uppfyllt de krav på dokumentation och journalföring som finns. Vid en förvaltning var bristerna mycket omfattande, och det gick inte att följa ären- dena utifrån den befintliga dokumentationen. Granskningen blev då mycket svår att genomföra eftersom det t.ex. inte var möjligt att avgöra om en åtgärd hade vidtagits men inte fanns dokumenterad, eller om förvaltningen faktiskt inte hade vidtagit åtgärden.34 Andra brister som noterades vid inspektionerna var att det ibland tog innan anteckningar fördes in i journalerna.35 Dokumentationen uppfattades ibland också som knapphändig.36 Vidare var det i en del ärenden svårt att av dokumentationen bedöma vem som hade lämnat vissa uppgifter, dvs. om en uppgift kom från barnet eller från någon annan. Det uppmärksammades även att det i vissa fall var svårt att utläsa vilken informa- tion barnet hade fått och om en tolk hade närvarat vid samtalen med barnet.37 När det gäller dokumentationen av de beslut som nämnden hade fattat kunde jag konstatera att det i många fall framgick när det var fråga om ett tillfälligt placeringsbeslut.38 Det kunde dock ibland vara svårt att utläsa av journalen när ett beslut hade fattats.39 Det förekom också att det i beslutet saknades uppgifter 325 kap. 14 och 15 §§ SOSFS 2014:5. social- och arbetsmarknadsförvaltningen i , dnr 5779-2016, och socialförvalt- ningen i Kumla, dnr 5781-2016. 34Sociala nämndernas förvaltning i , dnr 5778-2016. 35Socialförvaltningen i , dnr 5780-2016. 36Stadsdelsförvaltningarna m.fl., dnr 5518-2016, och socialförvaltningen i , dnr 5782-2016. 37Socialförvaltningen i , dnr 5782-2016. 38Socialförvaltningen i Kumla, dnr 5781-2016, och socialförvaltningen i , dnr 5782-2016. 39Älvsjö stadsdelsförvaltning, dnr 6570-2016. 2017/18 JO1 om i vilket specifikt jourhem barnet skulle placeras.40 Jag kommer i avsnitt 6.4 att gå in närmare på frågan om placeringsbeslutens utformning. Att handläggningen av ett ärende dokumenteras tillfredsställande är som re- dan påpekats av stor vikt för kvaliteten i vården och den enskildes rättssäkerhet. En god dokumentation skapar förutsättningar för att ett ensamkommande barn ska kunna få den vård han eller hon är i behov av och för att vården ska kunna följas upp av i ett senare skede. Jag ser därför allvarligt på de brister som jag har uppmärksammat vid vissa förvaltningar. Jag kommer att återkomma till dokumentationsskyldigheten i samband med de särskilda frågor som behandlas i följande avsnitt. ska utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan, anmälan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden. Utredningen ska bedrivas skyndsamt och vara slutförd senast . får, om det finns sär- skilda skäl, besluta att förlänga utredningen för viss tid.41 Vid inspektionerna noterade jag att förvaltningarna, trots den svåra situation som var , inledde utredning enligt 11 kap. 1 § SoL utan dröjs- mål i de flesta av de granskade ärendena.42 Flera förvaltningar berättade dock att läget var så ansträngt att det inte fanns några möjligheter att fördela ärendena till en handläggare trots att man hade inlett en utredning. När inspektionerna genomfördes noterade jag att några förvaltningar hade kommit i kapp med handläggningen och fördelat alla ärenden.43 Vissa förvalt- ningar låg dock efter i arbetet och hade fortfarande ärenden som inte var förde- lade.44 Att ärenden förblir ofördelade kan ofta medföra att några faktiska utred- ningsåtgärder inte vidtas trots att en utredning formellt har inletts. Detta riske- rar i sin tur att leda till att utredningarna tar mycket att genomföra och att socialnämnden inte skaffar sig tillräcklig kännedom om barnen och deras förhållanden. Detta kan i sin tur leda till att barnet inte får sitt behov av skydd och stöd tillgodosett. När det gäller handläggningstiderna kunde jag konstatera att utredningarna i flera av de granskade ärendena avslutades inom den föreskrivna tiden om fyra 40Stadsdelsförvaltningarna m.fl., dnr 5518-2016. 4111 kap. 1 och 2 §§ SoL. social- och arbetsmarknadsförvaltningen i , dnr 5779-2016, socialförvaltningen i Kumla, dnr 5781-2016, socialförvaltningen i , dnr 5782-2016, och stads- delsförvaltning, dnr 6570-2016. 43Socialförvaltningen i , dnr 5782-2016, och stadsdelsförvaltning, dnr 6570-2016. 44Stadsdelsförvaltningarna m.fl., dnr 5518-2016, och sociala nämndernas för- valtning i , dnr 5778-2016. 2017/18 JO1 SOCIALTJÄNST månader.45 Jag uppmärksammade dock ett flertal fall där utredningarna inte hade avslutats inom föreskriven tid. I ett par granskade ärenden var utrednings- tiderna så långa som . Förlängningsbeslut fanns i vissa ärenden men sak- nades i andra.46 Vid en förvaltning noterades ett flertal ärenden där utredning- arna inte var avslutade trots att utredningarna hade inletts eller . I de ärendena saknades beslut om att förlänga utredningstiden.47 4.3 Utseende av en god man 4.3.1 Bestämmelser om utseende av god man Överförmyndaren ska som regel utse en god man för alla ensamkommande barn som kommer till . Den gode mannen ska i vårdnadshavarnas ställe ansvara för barnets personliga förhållanden och sköta dess angelägenheter.48 Ansökan om god man får göras av och av socialnämnden i den kommun där barnet vistas. Överförmyndaren får också självmant ta upp frågan. En god man ska förordnas så snart det är möjligt. Överförmyndaren ska efter förordnandet informera barnet om vem som har förordnats som god man. Informationen ska även lämnas till barnets boende och till det offentliga biträdet.49 Vid inspektionerna framkom att det i flera kommuner förordnades en god man i nära anslutning till anvisningen. I vissa kommuner kunde det emellertid ta , ibland , innan en god man förordnades. Det berodde som regel på att det inte fanns tillräckligt många gode män att tillgå.50