frsrdg · H504JO1 · 2017-11-14 00:00:00 — För att kunna möta den stora ärendetillström- ningen har JO utvecklat sina rutiner och arbetssätt. I de fall JO får ta emot ett stort antal klagomål mot samma förhållanden hos en myndighet är det vanligt att klagomålen inte utreds individuellt. I stället utreds de aktuella förhållandena på ett mer övergripande plan i ett initiativärende. Ärenden med individuella klagomål avslutas med hänvisning till initiativärendet och det be- slut som fattas samt till att JO kommer att ägna frågorna fortsatt uppmärksam- het. Som exempel kan nämnas långa handläggningstider hos och . Det förekommer också att JO i stället för att utreda en anmälan där det finns skäl att misstänka att en myndighet brustit i handlägg- ningen, i sitt beslut endast erinrar om gällande bestämmelser. Sådana beslut kan meddelas där det påstådda felet är vanligt förekommande och då JO anser att saken kan bero med en påminnelse om hur myndigheten ska agera i den situation som beskrivits i anmälan. Av bilaga 1, diagram 1.2–1.7 framgår bl.a. fördelningen mellan utredda respektive avskrivna ärenden. Man kan konstatera att andelen avskrivna ärenden är mycket stor. En del av förklaringen till detta är emellertid att JO, som nämnts, i stället för att utreda varje klagomål valt att hänvisa till tidigare utredda ärenden eller att erinra om regelverket. Av bi- laga 1, diagram 1.8 framgår andelen beslut som fattats av en byråchef med stöd av delegation. Det bör också tilläggas att JO har skärpt kraven på vad som ska anses utgöra ett klagomål. som tidigare skulle ha registrerats som klagomål hanteras i stället i administrativ ordning; som ex- empel kan nämnas skrivelser som sänts till JO för kännedom och skrivelser med oklart innehåll. För att även fortsättningsvis kunna hålla handläggningstiderna och ärende- balansen på en rimlig nivå har JO begärt ytterligare medel för före- dragandetjänster. Ärendestatistiken redovisas mer utförligt i bilaga 1. En utförlig redovisning av inspektionsverksamheten finns i bilaga 4. 2017/18 JO1 TILL 3 Justitieombudsmännens övergripande redovisning av sina iakttagelser inom respektive ansvarsområde 3.1 JO (ansvarsområde 1) Till ansvarsområde 1 hör domstolarna, Krono- fogdemyndigheten, plan- och byggområdet, lantmäteriväsendet, miljö- och hälsoskydd, , överförmyndarna och kommuni- kationsområdet. Under verksamhetsåret kom det in 1 763 klagomålsärenden, vilket är en ökning med 10 ärenden (0,) jämfört med föregående år. avgjordes 1 808 klago- målsärenden, varav 598 av byråchefer med stöd av delegation. Jag har under verksamhetsåret inspekterat Förvaltningsrätten i . Byråchefen har på mitt upp- drag inspekterat i kommun och i stad inklusive lantmäterimyndigheten. Byråchefen har på mitt uppdrag inspekterat i kommun och Överförmyndaren i kommun. Inspektionsprotokollen finns tillgängliga på JO:s webbplats . Under verksamhetsåret har jag inlett en förundersökning om misstänkt tjäns- tefel. I det följande lyfter jag fram några av de beslut som återges i årets ämbets- berättelse och redovisar vissa övriga åtgärder som jag har vidtagit under verk- samhetsåret. Handläggningen av vårdnadsmål i tingsrätterna I min tillsyn över landets tingsrätter har jag haft anledning att kri- tisera domstolar för hanteringen av mål som rör vårdnaden om barn. Det har rört långsam handläggning som i grunden berott på att tingsrätten lagt ned tid på att få parterna att komma överens utan att kontrollera att processen inte dra- git ut (se t.ex. mitt beslut , dnr 1814-2012). En variant på samma tema är långsamhet som berott på att tingsrätten tagit hjälp av en medlare som fått för fria tyglar i sitt arbete (2015/16:JO1 s. 38 och 86). Jag har vidare kritiserat en domstol för att i flera fall ha fattat beslut i ett vårdnadsmål som strider mot gällande lag (2015/16:JO1 s. 86). I alla dessa fall framgår av domstolarnas yttranden till JO att bristerna i handläggningen bottnat i en strä- van att göra det som är bäst för barnet. Men det är klart att den domstol som handlägger ett vårdnadsmål precis som i andra mål måste följa lagen. ”Barnets bästa” är inte en trollformel som förvandlar fel till rätt. I årets ämbetsberättelse finns ännu ett exempel på att domare i sin strävan att göra det som är bäst för barnet handlägger vårdnadsmål i strid med vad som föreskrivs i lagen (dnr 2301-2016). Den s.k. omedelbarhetsprincipen som för 2017/18 JO1 tvistemålens del lagfästs i 17 kap. 2 § innebär att domen ska grundas på det som har förekommit vid huvudförhandlingen i målet. När jag inspekterade en tingsrätt uppmärksammade jag att två av tingsrättens domare i vårdnadsdomar skrev att underlaget för rättens prövning var handlingarna eller akten i målet och vad som i övrigt framkommit vid huvudförhandlingen. Men innebörden av omedelbarhetsprincipen är att materialet i akten inte får ligga till grund för domen i målet om det inte har förekommit vid huvudförhandlingen. Därför blev jag misstänksam och begärde in ett yttrande från tingsrätten. Det visade sig att dessa båda domare av allt att döma hanterade vårdnadsmål på ett sätt som inte stämmer med regler. Och det skäl som de åbe- ropade var just att de vägleddes av vad som var bäst för de barn som målen rörde. Det är naturligtvis hedervärt att vilja göra det som är bäst för barnet men det måste ske inom lagens ram. Domarna fick därför kritik. Årets ämbetsberättelse innehåller ännu ett exempel på felaktig handläggning av ett vårdnadsmål (dnr 1308-2016). Det var ett tragiskt fall; en mor som var ensam vårdnadshavare för ett barn skadades så svårt i en trafikolycka att hon inte kunde ha vårdnaden om barnet. Huvudregeln enligt lagen i ett sådant fall är att fadern ska få vårdnaden, men det går att utse en eller två andra vårdnads- havare om det är lämpligare. Det är tingsrätten som bestämmer om detta, och tingsrätten kan meddela ett tillfälligt (interimistiskt) beslut om vårdnaden om det slutliga beslutet kan komma att dra ut . Det ligger i sakens natur att det interimistiska beslutet ska meddelas så snabbt som möjligt under den inle- dande handläggningen av vårdnadsmålet eftersom barnet inte har någon funge- rande vårdnadshavare. Men i det aktuella fallet tog det över för tingsrätten att ta ställning till begäran om ett interimistiskt beslut. I yttrandet från tingsrätten hänvisas till djupa motsättningar och behov av att hitta lös- ningar utöver det vanliga som förklaring till att handläggningen drog ut på ti- den. Men av utredningen får anses framgå att fokus för tingsrättens handlägg- ning förskjutits från prövningen av vårdnadsyrkandet till andra frågor och att den förskjutningen är den främsta orsaken till att handläggningen tog så . Lantmäteriet och 1 kap. 9 § regeringsformen I 1 kap. 9 § regeringsformen föreskrivs att domstolar, förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter i sin verksamhet ska be- akta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. JO har som en av sina huvuduppgifter enligt sin instruktion att övervaka att grundlagsbudet följs. I en uppsats i boken – lagarnas väktare diskuterar varför JO sällan hänvisar till 1 kap. 9 § RF. Uppsatsen är skriven 2009, och jag tror att stadgandet åberopas betydligt mer frekvent . En fråga som inte sällan återkommer är hur myndigheterna hanterar grund- lagsstadgandet och dess förhållande till regeln om serviceskyldighet i 4 § för- valtningslagen (se t.ex. JO:s ämbetsberättelse 2009/10 s. 191 och 2011/12 s. 267). Här gäller det för myndigheterna att komma ihåg att serviceskyldig- heten enligt 4 § förvaltningslagen är underordnad grundlagsbudet. Den hjälp som en myndighet kan ge den enskilde måste hålla sig inom ramarna för vad 2017/18 JO1 TILL som är tillåtet enligt 1 kap. 9 § regeringsformen. Särskilt känslig kan denna avvägning naturligtvis bli i ärenden med fler än en part. I årets ämbetsberättelse finns fyra beslut där lantmätare hos det statliga Lant- mäteriet kritiseras för hantering i strid med 1 kap. 9 § regeringsformen. I ett av besluten (dnr 2323-2016) skulle lantmätaren ställa in en förrättning på grund av en återkallelse. I sitt beslut gjorde lantmätaren uttalanden om sökandens rätt gentemot en annan sakägare som stred mot kraven på saklighet och opartiskhet i 1 kap. 9 § regeringsformen. I det andra beslutet (dnr 3348-2016) var det fråga om behovet av förändringar av en gemensamhetsanläggning. Lantmätaren skriftväxlade med två personer och uttalade sig om bristande kunskaper hos samfällighetsföreningens styrelse samt om vem som borde betala eventuella framtida kostnader för en förrättning. Lantmätaren fick kritik för att han inte hade iakttagit kraven på saklighet och opartiskhet i 1 kap. 9 § regeringsformen. Det tredje beslutet (dnr 4002-2016) handlar om ett ärende om ledningsrätt. I ärendet krävdes ett medgivande från . Lantmäta- ren ansökte för sökandens räkning om detta medgivande. Jag konstaterar i mitt beslut att lantmätaren härigenom lämnat hjälp som klart går utöver vad som är lämpligt och att ett agerande av detta slag kan skada tilltron till Lantmäteriets opartiskhet. Lantmätarens handlande var därför inte förenligt med kravet på opartiskhet i 1 kap. 9 § regeringsformen. Dessa tre beslut har det gemensamt att lantmätaren uppenbarligen agerat i syfte att ge service i enlighet med 4 § förvaltningslagen. Av Lantmäteriets re- missvar i ett av ärendena framgår att det varit en intern dialog inom fastighetsbildningsverksamheten i Lantmäteriet om att myndig- heten ibland har gett en service till allmänheten som gått utöver vad som kan krävas och att det enligt myndigheten kan finnas anledning att vara mer restrik- tiv med att bistå med råd. Från JO:s synpunkt välkomnar jag att dessa ofta be- svärliga avvägningar diskuteras inom myndigheten. Det fjärde beslutet (dnr 4001-2016) rör inte serviceskyldigheten utan en an- nan situation. En person ansökte om ändring av det s.k. båtnadsområdet för en redan inrättad gemensamhetsanläggning. När ansökan kom in skickade lant- mätaren ett brev till sökanden och ett antal andra personer. I brevet frågade lantmätaren. ”Om ni var missnöjda med båtnadsområdet vid förrättningen, var- för överklagade ni inte beslutet?” I mitt beslut konstaterar jag att vilket skäl sökanden och andra hade för att inte överklaga Lantmäteriets tidigare beslut rimligen måste ha saknat betydelse för handläggningen av den nya ansökan och att den ställda frågan därför stred mot kravet på saklighet i 1 kap. 9 § regerings- formen. I asylprocessen är den asylsökandes ålder av betydelse. gör i förekommande fall en bedömning av den sökandes ålder. Frågan om ålder får också betydelse för överförmyndare och överförmyndarnämnder. Framför allt har det förekommit diskussion om hur överförmyndaren ska göra när Migra- tionsverket har bedömt att en person som uppgett sig vara under i själva 2017/18 JO1 verket är äldre. För den som är finns det nämligen inga förutsätt- ningar att ha en god man enligt lagen (2005:429) om god man för ensamkom- mande barn. I två beslut under verksamhetsåret tog jag ställning till anmäl- ningar mot överförmyndare som mer eller mindre automatiskt hade avslutat sådana godmanskap efter det att hade bedömt att den asyl- sökande hade fyllt . Jag kom fram till att det var fel att göra så. Överför- myndarens uppgift är att göra en egen åldersbedömning när det finns anledning till det i enlighet med lagen om god man för ensamkommande barn och fatta ett överklagbart beslut om bedömningen leder till att godmanskapet ska upp- höra. Ett av mina beslut finns intaget i ämbetsberättelsen (dnr 6894-2016). I förra ämbetsberättelsen redovisade jag iakttagelser som rör Kronofogdemyn- digheten. Att döma av tillströmningen av klagomål förefaller myndigheten ha vissa problem. kritiserade JO myndigheten i 7 beslut, och 2016 var antalet kritikbeslut 13. har 11 kritikbeslut medde- lats. Under /16 inkom 164 klagomål, och under verksam- /17 inkom 265 klagomål. Merparten av klagomålen mot gäller samma sak som jag utvecklade i förra ämbetsberättelsen, nämligen myndighetens hante- ring av influtna medel. Jag påpekade då att det fanns två problem för Krono- fogdemyndigheten när det gäller medelshanteringen. För det första förefaller det som om det alltför ofta blir fel. Och för det andra tar det inte sällan uppse- endeväckande innan den enskilde får tillbaka de pengar som myndig- heten av misstag betalat till någon annan. Årets ämbetsberättelse innehåller två exempel på myndighetens svårigheter att ta hand om de influtna medlen på ett korrekt sätt. I ett av besluten (dnr 548-2016) hade en person som hade dömts för att ha begått ett brott också dömts att betala skadestånd till brottsoffret. Brottsoffret vände sig till , och den dömde betalade till slut in skadeståndet till myndigheten som enligt reglerna i sin tur skulle betala pengarna till brottsoffret. Det misslyckades emellertid; myndigheten skickade tillbaka pengarna till den dömde. När brottsoffret hörde sig för om vart pengarna hade tagit vägen insåg myndigheten att de kommit på avvägar och skickade ut ett kravbrev för att få tillbaka dem. Tyvärr skickades dock kravbrevet till brottsoffret i stället för till den dömde. Hela historien slutade med att brottsoffret fick sina pengar men alldeles . Kronofogdemyndig- heten fick förstås kritik. Under verksamhetsåret har jag också i två beslut kritiserat Kronofogdemyn- digheten för långsam handläggning av ärenden om skuldsanering. Ett av dessa beslut redovisas i ämbetsberättelsen (dnr 6973-2015). Jag har inte tidigare sett några klagomål på långsamhet i skuldsaneringsärenden, men av utredningen i de båda ärendena framkommer att myndigheten haft stora svårigheter som hänger samman med att ansökningarna om skuldsanering har ökat avsevärt un- der senare år. kom det in 6 589 ansökningar, och 2015 var antalet inkomna ansökningar 11 263. 2017/18 JO1 Ett tragiskt fall rör visning av en bostadsrättslägenhet inför exekutiv försälj- ning av lägenheten. Vid visningen kom mellan åtta och tio spekulanter. visningen ägde rum satt bostadsrättshavaren i köket iklädd endast en blöja. borde inte ha genomfört visningen under sådana för- hållanden och får kritik. Även under detta verksamhetsår har jag fått tillfälle att besvara ett stort antal remisser med förslag till författningsändringar. Liksom har jag kon- centrerat mig på att besvara de remisser som har närmare anknytning till cen- trala delar av mitt tillsynsområde. Bland de remisser som jag har yttrat mig över kan nämnas promemorian Otillåtna bosättningar (Ds 2016:17), delbetän- kandet Ett starkt straffrättsligt skydd mot köp av sexuell tjänst och utnyttjande av barn genom köp av sexuell handling m.m. (SOU 2016:42), delbetänkandet Straffrättsliga åtgärder mot deltagande i en väpnad konflikt till stöd för en ter- roristorganisation (SOU 2016:40), betänkandet Färre i häkte och minskad iso- lering (SOU 2016:52), departementspromemorian Frågor kring 2009 års renskötselkonvention (Ds 2016:27), betänkande Ändrade mediegrundlagar (SOU 2016:58), betänkandet Ett starkare skydd för den sexuella integriteten (SOU 2016:60), betänkandet Ett modernare utsök- ningsförfarande (SOU 2016:81), promemoria Ett akti- vitetskrav för rätt att överklaga vissa beslut om lov m.m., rapport (2016:26) Begränsad skyldighet att underrätta och rätt att överklaga enligt plan- och bygglagen, betänkandet Se barnet (2017:6), delbetänkandet Straff- processens ramar och domstolens beslutsunderlag i brottmål – en bättre hante- ring av stora mål (SOU 2017:7), delbetänkandet Om oskuldspresumtionen och rätten att närvara vid rättegången – Genomförande av EU:s oskuldspresum- tionsdirektiv (SOU 2017:17), betänkandet Stärkt ordning och säkerhet i dom- stol (SOU 2017:46) samt betänkandet Ny dataskyddslag (SOU 2017:39). 3.2 ChefsJO (ansvarsområde 2) Tillsynen inom ansvarsområde 2 omfattar bl.a. kriminalvården, försvaret och hälso- och sjukvården. Till an- svarsområdet hör även ett antal mindre myn- digheter som , Diskrimi- neringsombudsmannen och Konkurrensver- ket. Fram till omfattade till- synen också socialförsäkringsområdet och ärenden om tillämpningen av lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS). Opcat-enheten tillhör i organisatoriskt avseende ansvarsområde 2, men enhetens in- 2017/18 JO1 spektioner genomförs på uppdrag av den ombudsman som har tillsyn över den myndighet som är aktuell för besök. En utförligare redogörelse för Opcat-en- hetens verksamhet återfinns i avsnitt 4. Jag tillträdde som chefsJO och övertog då ansvars- område 2 efter tidigare chefsJO . Jag har alltså ansvarat för till- synen inom området under huvuddelen av /17. Ansvarsområde 2 tog under verksamhetsåret emot närmare 1 800 klago- målsärenden, vilket är ungefär samma antal som det föregående året. har större delen av avdelningens arbete () avsett ären- den som rör kriminalvård och socialförsäkring. Den senare gruppen, social- försäkringsärendena, ökade påtagligt och passerade redan under verksamhetsårets tredje kvartal det antal ärenden som inkom det föregående året. Under verksamhetsåret avgjordes vid avdelningen totalt 1 757 ärenden, varav av byråchefer med stöd av delegation. av de avgjorda ärendena har varit föremål för en full- ständig utredning, och utmynnade i kritik. Inom den stora grupp ären- den som skrivits av, antingen efter viss utredning eller på endast det underlag som getts in av klaganden, finns dock ett antal ärenden där jag ändå har funnit anledning att erinra myndigheten om de bestämmelser som gäller för verksam- heten eller där avskrivningen har skett med hänvisning till ett annat ärende där samma fråga varit föremål för utredning eller redan har lett till kritik. Som ex- empel på det senare kan nämnas det åttiotal ärenden som under verksamhetså- ret skrivits av mot ett ärende där långa handläggningstider i omprövningsärenden var föremål för utredning (se nedan, dnr 3353-2016). Även beslut av detta slag skickas normalt till den anmälda myndigheten för kännedom. Antalet inspektioner har under verksamhetsåret uppgått till totalt 18 stycken inom mina ansvarsområden, varav 11 inom ramen för JO:s uppdrag som na- tionellt besöksorgan enligt tilläggsprotokollet Opcat till (se bilaga 4). Jag har själv genomfört tre ordinarie inspektioner och två tillsam- mans med Opcat-enheten. Ytterligare fyra inspektioner har på mitt uppdrag fö- retagits av en byråchef och nio av Opcat-enheten. Ett myndighetsbesök har genomförts. Inget åtal har väckts under verksamhetsåret. I ett av de avslutade ärendena vid avdelningen har en förundersökning om misstänkt tjänstefel lagts ned. I ett annat, ännu inte avslutat, ärende har en förundersökning inletts om misstänkt dataintrång och brott mot sekretesslagen. Kriminalvården är den verksamhet som ger upphov till flest ärenden inom an- svarsområde 2. Antalet anmälningar minskade dock något jämfört med föregå- ende år, från 988 till 906. Även andelen remitterade ärenden har sjunkit, liksom andelen kritikbeslut. Det är svårt att med någon säkerhet uttala sig om orsa- kerna till detta. I sammanhanget kan ändå nämnas att inspektionerna vid Kri- minalvårdens egen tillsynssektion har kommit igång. Tillsynssek- tionen presenterade sin verksamhet vid ett besök hos JO , då 2017/18 JO1 TILL även JK närvarade. Från JO:s sida följer vi med intresse utvecklingen av till- synssektionens arbete. Bland de fyra beslut rörande Kriminalvården som har tagits in i årets äm- betsberättelse vill jag särskilt lyfta fram två, som båda understryker vikten av att grundläggande rättsstatliga principer måste tillämpas också i förhållande till personer som frihetsberövats på grund av brott. Det är givetvis inte acceptabelt att intagna i Kriminalvården blir föremål för andra frihetsinskränkningar, tvångsåtgärder eller andra rättighetsbegränsningar än de som är nödvändiga för att tillgodose syftet med frihetsberövandet och har stöd i lag. Det första beslutet avser ett initiativärende (dnr 6027-2015) som inleddes av min företrädare , med anledning av vad som framkommit vid granskningen av ett stort antal avskildhetsbeslut i samband med en inspektion av anstalten . En utgångspunkt för verksamheten i anstalt är att de intagna ska vistas i gemenskap med andra intagna, utom i de fall som är särskilt reglerade. Även en helt kortvarig inlåsning utan gemenskap innebär ett avskil- jande enligt fängelselagens mening. Granskningen av de beslut om avskildhet som fattats vid anstalten visade på brister i flera avseenden. Vissa avskildhetsplaceringar hade pågått längre än den tillämpliga bestämmelsen medger, och i andra fall åberopades fel grund för beslutet. Beslutsmotivering- arna var i många fall bristfälliga, vilket gjorde det svårt att utläsa varför de intagna placerats i avskildhet och om det funnits tillräckliga skäl för besluten. I uttalande framhålls att beslut om avskildhet utgör en ingri- pande tvångsåtgärd mot den enskilde och att det därför är viktigt att säkerställa att tillräckliga skäl finns för åtgärden samt att detta kan kontrolleras i efterhand. Kriminalvården har också uppgivit att avskildhetsåtgärder har identifierats som ett prioriterat område och att flera centrala insatser har genomförts respektive beslutats för att höja kvaliteten och uppnå enhetlighet. Placering i avskildhet från andra människor är en mycket ingripande tvångs- åtgärd, som ytterst kan aktualisera frågan om kränkning av grundläggande mänskliga rättigheter. Det är därför angeläget att undantagen från fängelsela- gens huvudregel om vistelse i gemenskap är tydligt reglerade och förenade med tillfredsställande rättssäkerhetsgarantier som också tillämpas i praktiken. Jag vill i detta sammanhang även nämna det bestående problemet med intagna som vistas ensamma på säkerhetsavdelning, vilket i praktiken utgör en placering i avskildhet utan att något av fängelselagens undantag från huvudregeln om vis- telse i gemenskap behöver vara uppfyllt. Frågan har behandlats i flera tidigare JO-beslut och har åter aktualiserats under det senaste verksamhetsåret, bl.a. vid min inspektion av anstalten Kumla (se inspektionsprotokollet, dnr 2407-2017). Jag får således anledning att återkomma med ytterligare utta- landen i denna sak. Det andra beslutet i ämbetsberättelsen som jag vill lyfta fram gäller också ett initiativärende som inleddes av min företrädare, om Kriminalvårdens indi- viduella bedömningar av säkerhet och risker i samband med intagnas transpor- ter till samt vistelser vid sjukvårdsinrättningar (dnr 1088-2016). Vid en Opcat- inspektion av anstalten Hinseberg hade det bl.a. uppmärksammats att intagna hade belagts med fängsel i samband med transport till sjukvårdsinrättning för förlossning respektive kirurgisk abort. Såvitt framkom vid den efterföljande 2017/18 JO1 granskningen hade det inte bedömts föreligga någon förhöjd risk för rymning eller fritagning. De ingripande kontrollarrangemang som de intagna blev före- mål för – innefattande även närvaro av flera kriminalvårdare under förloss- ningsarbetet respektive det kirurgiska ingreppet – verkar ha grundat sig på en statisk säkerhetsbedömning där inte vare sig kvinnornas medicinska tillstånd eller deras behov av integritetsskydd beaktats. Av mitt beslut i ärendet framgår att jag är mycket kritisk till de bristfälliga proportionalitetsbedömningarna. Även bristen på dokumentation om det faktiska utfallet i fråga om använd- ningen av fängsel och övervakning under de intagnas vistelse utanför anstalten utgör ett allvarligt problem. Jag kommer att följa upp dessa frågor och den översyn som pågår inom . Socialförsäkringen är som nämnts ett av de områden där antalet anmälningar har ökat kraftigt. Under verksamhetsåret registrerades hos JO totalt 616 nya ärenden om socialförsäkring, vilket är en ökning med i för- hållande till föregående år. Klagomålen gäller många olika frågor, men det är uppenbart att långa handläggningstider har utgjort ett stort problem. Jag vill särskilt nämna ett beslut (dnr 3353-2016) om handläggningstiderna vid omprövningsenheter.