frsrdg · H504JO1 · 2017-11-14 00:00:00 — Oavsett vilken information som lämnats är det viktigt att Arbetsför- medlingen uttrycker sig lättbegripligt och säkerställer att mottagaren förstår den information som lämnas. Det är särskilt viktigt när det gäller aktivitets- rapporteringssystemet, som kan uppfattas som svårt att förstå då de lokala arbetsförmedlingskontoren inte längre äger frågan om sanktion när ärendet inkommit till enheten [för] ersättningsprövning. I ärendet har dock kom- pletterande uppgifter skickats till enheten [för] ersättningsprövning efter det att N.N. hörde av sig [till sitt arbetsförmedlingskontor], och enheten har gjort en bedömning av de uppgifter som funnits i respektive ärende och beslutat att sanktionerna skulle kvarstå […]. har inte begärt ompröv- ning av besluten. 2017/18 JO1 2017/18 JO1 Arbetsförmedlingen beklagar att den lapp med sökta arbeten som läm- nades för inte togs om hand i rätt tid. En aktivitetsrapport med sökta arbeten för augusti månad är dock inlämnad i rätt tid. Lappen med sökta jobb för hittades såvitt framgår först när ansvarig arbetsförmedlare var tillbaka från sin semester. Naturligtvis borde lappen ha tagits om hand i samband med att den kom in. När väl lappen hittats skickade dock ansvarig arbetsförmedlare ett kompletterande meddelande till enheten [för] ersättningsprövning, som senare i ett slutligt beslut be- stämde att N.N. inte skulle drabbas av någon sanktion eftersom hon lämnat in sin aktivitetsrapport för juli månad . I ett beslut anförde JO Renfors följande. Till myndigheters serviceskyldighet hör bl.a. att lämna upplysningar, vägled- ning och råd i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Frågor från enskilda ska besvaras (se 4 § förvaltningslagen). Av utredningen framgår att N.N. ställde en fråga om hur hon skulle aktivitetsrapportera när det inte var möjligt för henne att använda e-legitimation men att hon inte fick svar förrän . Det sena svaret har sannolikt bidragit till att N.N. stängdes av från rätten till ersättning när det gäller rapporteringen för juni månad. påpekar i sitt remissvar bör frågor som rör sättet att aktivitetsrapportera besvaras särskilt skyndsamt eftersom en utebliven eller felaktig rapportering kan leda till att den enskilde drabbas av en sanktion. ska kritiseras för att ha dröjt med att besvara N.N:s fråga. Kommunicering och underrättelse om beslut m.m. Ett ärende som avser myndighetsutövning mot någon enskild får inte avgöras utan att den som är part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom eller henne själv och han eller hon har fått till- fälle att yttra sig över den. Den som är part ska som huvudregel också under- rättas om innehållet i det beslut genom vilket myndigheten avgör ärendet. Om beslutet går parten emot och kan överklagas ska underrättelsen ge besked om hur det kan överklagas. (Se 17 och 21 §§ förvaltningslagen.) Utgångspunkten för att en myndighet ska anses ha uppfyllt sin kommunice- rings- och underrättelseskyldighet är att parten har nåtts av underrättelsen (se bl.a. JO:s beslut , dnr 6563-2013). Arbetsförmedlingens enhet för ersättningsprövning fattade vid flera till- fällen beslut om att stänga av N.N. från rätten till ersättning. Utredningen visar att de preliminära besluten om aktivitetsrapportering för maj, må- nad skickades till N.N:s tidigare adress. Även de slutliga besluten som rörde aktivitetsrapportering för månad skickades till den gamla adres- sen. Flera av besluten kom i retur till enheten för ersättningsprövning. Enligt vad som framgår av utredningen ledde detta inte till någon åtgärd från enhetens sida. Sanktionsbesluten fattades således utan att Arbetsförmedlingen sett till att N.N. fått del av vad som låg till grund för besluten och fått möjlighet att yttra 2017/18 JO1 sig över uppgifterna. Hon underrättades inte heller om de beslut som fattats. I stället var det genom sina kontakter med som N.N. fick kän- nedom om att utbetalningarna stoppats, vilket ledde till att hon kontaktade . Jag vill i detta sammanhang erinra om ett fattat beslut där jag kriti- serade Arbetsförmedlingen för att inte ha uppfyllt sin kommunikations- och underrättelseskyldighet i ett ärende där samtliga brev med underrättelser och sanktionsbeslut hade kommit i retur till enheten för ersättningsprövning utan att någon åtgärd vidtagits (se JO:s beslut , dnr 6299-2015). Även i detta ärende måste Arbetsförmedlingen kritiseras för att inte ha uppfyllt sin kommunicerings- och underrättelseskyldighet. har uppgett att hon lämnade sina nya kontaktuppgifter till Arbetsför- medlingen vid sitt besök på det nya kontoret . Utredningen i ärendet visar att uppgifterna korrigerats först efter N.N:s besök på kontoret . Att de nya kontaktuppgifterna inte registrerades var sannolikt anledningen till att breven till N.N. kom i retur till enheten för ersättningsprövning. Felaktiga kontaktuppgifter gör att myndigheten riskerar att inte leva upp till förvaltningslagens krav på kommunicering och underrättelse om beslut och att övriga kontakter med arbetssökanden försvåras. Det är också ur sekretessyn- punkt i högsta grad olämpligt att ha felaktiga kontaktuppgifter till en arbetssö- kande. Om arbetssökanden dessutom har skyddade personuppgifter är det na- turligtvis särskilt viktigt att uppgifterna är korrekta och att brev till arbetssö- kanden inte skickas till någon annan adress än sökandens. Informationen till N.N. Av utredningen framgår att Arbetsförmedlingen skickade kompletterande med- delanden till enheten för ersättningsprövning i de ärenden som rörde rapporter- ingen för . I meddelandena angavs att N.N. inte hade fått infor- mation om hur hon skulle aktivitetsrapportera, att Arbetsförmedlingen tog på sig skulden och att enheten för ersättningsprövning skulle bortse från de tidi- gare meddelandena om utebliven rapportering. har angett att sektions- chefen . dessutom uppgett att Arbetsförmedlingen skulle kontakta Försäk- ringskassan och ge klartecken till utbetalning. Enligt Arbetsförmedlingens yttrande har M.A. emellertid endast upplyst N.N. om att myndigheten skulle se över ärendet. Det är oklart vilken information N.N. faktiskt har fått. Jag nöjer mig därför med att erinra om vikten av att en myndighet är tydlig och korrekt i sin infor- mation. Jag delar Arbetsförmedlingens bedömning att det är särskilt viktigt när det gäller information om hur sanktionssystemet fungerar och med hänsyn till att det inte är arbetsförmedlingskontoren som beslutar om sanktioner. Av Arbetsförmedlingens föreskrifter om aktivitetsrapportering framgår att ak- tivitetsrapporten som huvudregel ska lämnas till Arbetsförmedlingen efter varje kalendermånads utgång. En aktivitetsrapport kan lämnas muntligt, via 2017/18 JO1 ARBETSMARKNAD Arbetsförmedlingens webbplats, eller på en blankett som fylls i och skickas till arbetsförmedlingskontoret. (Se 3 och 4 §§ AFFS 2015:4.) När en aktivitetsrapport lämnas på en skriftlig blankett ska den registreras som inkommen i systemstödet för aktivitetsrapporter. Blanketten ska dessutom ankomststämplas och sorteras in i den pärm för aktivitetsrapporter som ska fin- nas på varje arbetsförmedlingsenhet. Om den arbetslöse deltar i ett program och kan få aktivitetsstöd skickas automatiskt ett meddelande till enheten för ersättningsprövning om rapporten inte har registrerats den 14:e . Om den arbetssökande har lämnat in aktivitetsrapporten men Arbetsför- medlingen av misstag inte har registrerat den, ska meddelandet till enheten för ersättningsprövning kompletteras med nödvändig information. (Se Arbetsför- medlingens handläggarstöd Aktivitetsrapport, AFHS 2/2016.) Av utredningen framgår att den handskrivna aktivitetsrapport som N.N. lämnade in inte registrerades förrän , när handläggaren i ärendet återkom från sin semester. Av det meddelande som arbetsförmedlingskontoret skickade till enheten för ersättnings- prövning kom det fram att den handskrivna aktivitetsrapporten inte gått att re- gistrera när den ansvariga handläggaren och hennes chef hade semester. Som jag uttalat innebär beslut om att inleda ett sanktionsärende mot den enskilde myndighetsutövning, vilket ställer stora krav på en rättssäker handläggning. En myndighet ska naturligtvis inte meddela en enskild att en sanktion kan bli aktuell utan att det finns grund för det. För att undvika att arbetssökande får meddelanden om att det kan bli aktuellt med en varning eller indragen ersättning trots att de har fullgjort sina åtaganden måste se till att handläggarna följer myndighetens rutiner och registre- rar inlämnade aktivitetsrapporter i anslutning till att de lämnas in (se JO:s beslut , dnr 5700-2015). Jag är kritisk till Arbets- förmedlingens hantering av den inlämnade aktivitetsrapporten och förutsätter att myndigheten ser till att medarbetarna följer rutinerna. Jag noterar att det funnits bristande kunskaper om vad som gäller för arbetssö- kande med skyddade personuppgifter och att detta har skapat problem i hand- läggningen av N.N:s ärende. De rutiner som gäller innebär bl.a. att någon annan ansvarig handläggare ska finnas tillgänglig när den ordinarie inte är i tjänst. Det finns skäl att framhålla att det är av största vikt att Arbetsförmedlingen har tydliga rutiner för arbetssökande med skyddade personuppgifter och att berörda medarbetare känner till dessa. 2017/18 JO1 Utformningen av domskälen i mål om vårdnad om barn m.m. stod i strid med omedelbarhetsprincipen i 17 kap. 2 § (Dnr 2301-2016) Beslutet i korthet: Vid av den 5–uppmärksammades sju tvistemålsdomar som gällde vårdnad om barn m.m. I dessa domar hade rätten angett att underlaget för prövningen var handling- arna eller akterna i målen och vad som i övrigt hade framkommit vid huvud- förhandlingarna. I JO:s beslut får de två rådmän som var ansvariga för domarna kritik för att utformningen av domskälen är missvisande i förhållande till den s.k. omedelbarhetsprincipen i 17 kap. 2 § , eftersom domarna ger intryck av att rätten grundade domarna på mer än vad som hade före- kommit vid huvudförhandlingarna. Under av den 5–uppmärksammades sju tvistemålsdomar som gällde vårdnad om barn m.m. I dessa domar hade domstolen på olika sätt angett att underlaget för rättens prövning var handling- arna eller akten i målet och vad som i övrigt framkommit vid huvudförhand- lingen i målet. JO beslutade att utreda tingsrättens handläggning av målen i ett särskilt ärende. Dagboksbladen, anteckningarna från huvudförhandlingarna och domarna i tvistemålen samt en dom och ett slutligt beslut från tillfördes JO:s akt. Av handlingarna framgick att samtliga mål hade avgjorts efter huvudför- handling i tingsrätten. I fem av målen var rådmannen rät- tens ordförande, och i två av målen var rådmannen rättens ord- förande. uppmanades att lämna upplysningar om och yttra sig över hur handläggningen av målen förhöll sig till regleringen i 17 kap. 2 § rätte- gångsbalken, RB. Tingsrätten skulle vidare redovisa sin bedömning av det som kommit fram. Tingsrätten (lagmannen ) lämnade följande remissvar tillsam- mans med två yttranden från rådmännen och : 2017/18 JO1 Enlig 17 kap. 2 § l st. l meningen RB ska domen, om huvudförhandling har hållits, grundas på vad som förekommit vid huvudförhandlingen. Denna bestämmelse är tillämplig även i familjemål som avgörs efter huvudför- handling. I mål om vårdnad, boende och umgänge ska barnens bästa vara avgö- rande för alla beslut. Rätten ska se till att dessa frågor blir tillbörligt utredda och får självmant hämta in bevisning och på annat sätt berika process- materialet. För att sådant material ska få utgöra underlag för tingsrättens dom i mål där huvudförhandling har hållits, måste det emellertid ha lagts fram för parterna och rätten i dess helhet vid huvudförhandlingen genom föredragning eller genom hänvisning till handlingarna, alternativt genom komplettering av utredningen på lämpligt sätt med stöd av 43 kap. 14 § RB. Vilken rättsuppfattning i dessa frågor de lagfarna domare har som delta- git i rätten i de ifrågavarande målen framgår av deras respektive yttrande. Inget konkret har framkommit som tyder på att någon av de domar som meddelats grundar sig på processmaterial som inte har lagts fram för rätten och parterna vid huvudförhandlingen på något av de i fö- reskrivna tillvägagångssätten. De formuleringar i tingsrättens domar som JO har berört i sin begäran om upplysningar och yttrande är emellertid mindre väl valda, eftersom de ger intryck av att så skulle kunna vara fallet. Rådmannen uppgav följande: Enligt 17 kap. 2 § RB ska dom i mål som avgörs efter huvudförhandling grundas på vad som förekommit under huvudförhandlingen. Barnets bästa ska vara avgörande för alla beslut om vårdnad, boende och umgänge, 6 kap. 2 a § , FB. Detta innebär att det inte finns några andra intressen som kan gå före barnets bästa, jfr prop. 1997/98:7 s. 103 ff. Barnets bästa har således företräde framför bl.a. parternas intressen. Trots detta har den person vars intressen ska vinna företräde, nämligen bar- net, egentligen inget inflytande över vad som händer under huvudförhand- lingen. Det måste därför vara domstolens uppgift att bevaka barnets intres- sen, och domstolen har därmed också en utredningsskyldighet i dessa mål enligt 6 kap. 19 § FB. För att domstolen på ett korrekt sätt ska kunna tillvarata barnets intressen krävs, enligt min mening, att underlaget för rättens prövning inte inskränker sig till vad parterna anfört och åberopat under huvudförhandlingen, med större eller mindre processuell skicklighet, utan hela det material som finns i akten bör omfattas av tingsrättens prövning, precis som i de fall där målet avgörs på handlingarna. Mot bakgrund av ovan nämnda utredningsskyldighet har rätten möjlig- het att under huvudförhandlingen ta upp den bevisning som rätten finner lämplig. Om bevisningen är skriftlig kan detta ske genom hänvisning till handlingarna enligt 43 kap. 8 § RB. Det är rättens ledamöter som avgör hur och när de ska ta del av detta material (jfr Kommentar till , sid. 43:19) och detta kan således ske under överläggningen. Regelmässigt brukar jag inledningsvis vid huvudförhandlingarna kort- fattat gå igenom vad som hänt i målet och de interimistiska beslut som kan ha fattats. Jag har dock inte tydligt klargjort för parterna att hela akten, utom kallelser och liknande handlingar som inte innehåller information i sak, ska utgöra processmaterial enligt ovan nämnda bestämmelser, vilket jag borde ha gjort. Eftersom inget av det som finns i akten torde ha varit okänt för någon av parterna tror jag dock inte att denna brist i praktiken har medfört någon rättsförlust för någon. Jag kan härvid konstatera att av de fem domar som JO begärt mitt yttrande över, har endast en överklagats, och hovrätten fastställde i detta mål tingsrättens dom. Oavsett vilket kommer jag dock fortsättningsvis inför parterna att vara helt tydlig vad gäller vilka handlingar som genom hänvisning enligt 43 kap. 8 § RB ska utgöra processmaterial. 2017/18 JO1 Rådmannen uppgav följande: Bestämmelsen i 17 kap. 2 § l st. RB medför en del problem och svårigheter vid handläggningen av familjemål, eftersom bestämmelsen ska tillämpas tillsammans med principen om barnets bästa (den allt överordnade princi- pen i mål av detta slag) och officialprincipen. Det är inte ovanligt i famil- jemål, att en part uppträder utan juridiskt skolat ombud och barnet har inte alltid någon egentlig företrädare. Det är svårt att finna skäl för att rätten, vid en huvudförhandling, ska behöva sitta och pricka av i en checklista, i syfte att inte riskera att bryta mot bestämmelsen i 17 kap. 2 § l st. RB. Be- stämmelsen är dessutom inte tillämplig vid den, för barnet, nog så viktiga prövningen av ett interimistiskt yrkande (se 17 kap. 2 § 2 st. RB, jfr. 17 kap. 12 § RB), vilket redan det visar att bestämmelsen i 17 kap. 2 § l st. RB saknar bärkraft i familjemål. Vad som sagts är dock närmast synpunkter de lege ferenda. För att undvika problem som beskrivits ovan, säger jag regelmässigt till parterna, vid inledningen av en huvudförhandling (i famil- jemål), att allt material i sak i akten, av rätten betraktas som processmaterial och anses föredraget (nämnden har i förväg fått relevant material i skrift eller muntligen). Parterna upplyses om att de endast behöver peka på vad de anser särskilt viktigt i det skriftliga underlaget. Jag använder mig alltså av officialprincipen och undviker på så sätt att viktig information som kan ha betydelse för barnets bästa, glöms bort under huvudförhandlingen (av parter eller av rätten). Enligt 6 kap. 19 § första stycket , FB, ska rätten se till att frågor om vårdnad m.m. blir tillbörligt utredda. Sådana mål är indispositiva, dvs. det är inte tillåtet för parterna att träffa förlikning. Till skillnad från vad som gäller i dis- positiva tvistemål, där förlikning är tillåten, har rätten vissa möjligheter att grunda domen på andra omständigheter än dem som parterna har åberopat (17 kap. 3 § andra meningen RB). Rätten kan också ha möjlighet att skaffa fram bevisning som parterna inte själva har åberopat (35 kap. 6 § andra meningen RB). Denna friare ställning för rätten när det gäller att berika processmaterialet motsvaras emellertid inte av några förenklingar i sättet att förbereda och avgöra målet. Det är i princip samma regler som gäller oberoende av om målet är dis- positivt eller indispositivt. Ett vårdnadsmål ska alltså precis som andra tviste- mål förberedas enligt reglerna i 42 kap. RB innan det kan avgöras. Viktigt är förstås, vid sidan av att klargöra vilka yrkanden och invändningar som parterna har, att reda ut vilka omständigheter som parterna åberopar. Under förberedel- sen ska rätten vidare klarlägga vilka bevis som ska läggas fram och vad som ska styrkas med varje bevis. Huvudregeln enligt 35 kap. 6 § RB är att det är parterna som ansvarar för bevisningen, men rätten har som nämnts viss möjlig- het att själv föra in bevisning i målet. En rätt utövad materiell processledning utesluter behovet av att rätten agerar självmant i fråga om in- hämtande av bevisning (se Fitger m.fl., , , Zeteo, kommentaren till 35:6). Om rätten skulle överväga att självmant föra in bevis- ning i målet ska den saken självfallet tas upp med parterna under förberedelsen. Under förberedelsen ska rätten också ta ställning till om viss bevisning inte får åberopas (se t.ex. 35 kap. 14 § RB). 2017/18 JO1 När förberedelsen är avslutad ska det stå klart vad som yrkas samt vilka omständigheter som åberopas och vilka bevis som ska läggas fram. Enligt hu- vudregeln i 42 kap. 18 § RB ska tvistemål avgöras efter huvudförhandling. Och enligt 17 kap. 2 § första stycket första meningen RB ska domen i målet grundas på vad som har förekommit vid huvudförhandlingen. Det är en reglering som skiljer sig från vad som enligt 17 kap. 2 § andra stycket RB gäller när ett mål enligt RB avgörs utan huvudförhandling samt från 30 § första stycket förvaltnings- processlagen (1971:291) och 27 § första stycket lagen (1996:242) om dom- stolsärenden. Enligt dessa bestämmelser ska rättens avgörande grundas på det som handlingarna innehåller och det som i övrigt förekommit i målet respektive ärendet. Man brukar säga att 17 kap. 2 § första stycket första meningen RB ger uttryck för den s.k. omedelbarhetsprincipen. Den innebär att sådant process- material som inte har åberopats eller införts vid huvudförhandlingen men som ändå finns tillgängligt för rätten, t.ex. från förberedelsen, inte får ligga till grund för rättens avgörande (Fitger m.fl., a.a., kommentaren till 17:2). Omedelbarhetsprincipen är, i enlighet med uttalanden i RB:s förarbeten, uppmjukad när det gäller vissa mer omfattande dokument som inte alltid behö- ver läsas upp i sin helhet för att få beaktas av rätten. Dessutom finns numera möj- lighet att presentera yrkanden, sakframställning och bevisning genom hänvis- ning till handlingar i målet om rätten finner det lämpligt (43 kap. 7 § fjärde stycket och 8 § tredje stycket RB). Frågan om hänvisningar ska tillåtas bör nor- malt diskuteras under förberedelsen (prop. 2004/05:131 s. 245 f.). När rätten håller huvudförhandling får det inte råda någon tvekan om vad parterna yrkar eller vilka omständigheter de åberopar och vilka bevis som ska läggas fram. Det bör också vara klarlagt om skriftliga bevis ska föredras eller om de ska läggas fram genom hänvisning. I ett beslut anförde JO följande. och förklarar i sina yttranden till JO att hän- synen till barnens bästa i vårdnadsmålen bör påverka rättens handläggning av målen. Det är riktigt, och i föregående avsnitt har jag redovisat några proces- suella regler som är speciella för indispositiva mål, exempelvis vårdnadsmål, och som ger rätten möjlighet att självmant berika processmaterialet på ett sätt som inte är möjligt i dispositiva mål. Men i övrigt gäller i princip samma rätte- gångsregler för indispositiva mål som för andra mål. Rätten ska alltså förbereda målet så att parterna när huvudförhandlingen hålls vetvadsomyrkas,vilkaomständighetersomåberopasochvilkabevissomska läggas fram. Parterna ska dessutom veta att rätten kommer att grunda sitt av- görande på det som har förekommit vid förhandlingen. Dessa regler har inte tillkommit av en slump utan på grund av att lagstiftaren har ansett att det är ett sätt att handlägga målen som tillgodoser kraven på rättssäkerhet genom att ge varje part möjlighet att förbereda sin argumentation och att ta fram egen utred- ning. Naturligtvis är en domare skyldig att följa reglerna även när han eller hon 2017/18 JO1 handlägger ett vårdnadsmål. Det hindrar självfallet inte att domaren också upp- fyller sin skyldighet att se till att målet blir tillbörligt utrett enligt 6 kap. 19 § första stycket FB. Det som står i de sju granskade domarna om att underlaget för rättens pröv- ning var handlingarna eller akten i målet och vad som i övrigt hade framkommit vid huvudförhandlingen beskriver inte ett lagligt sätt att handlägga målen. For- muleringen ger intryck av att rätten efter huvudförhandlingen fritt kommer att bota- nisera i akten för att få underlag till domen. Sådana är alltså inte reglerna. Tingsrätten har i sitt svar till JO skrivit att inget konkret har kommit fram som tyder på att någon av de domar som meddelades grundar sig på processmaterial som inte lagts fram för rätten och parterna vid huvudförhandlingen. Visserligen har varken eller yttrat sig i denna fråga, men jag finner inte skäl att göra någon annan bedömning än tingsrätten. Jag nöjer mig därför med att kritisera och för de missvi- sande formuleringarna i domarna. Avslutningsvis vill jag föra fram att jag är bekymrad över innehållet i Elisa- beth och yttranden till JO. Tingsrätten skriver i sitt ytt- randeattdetframgår av deras yttranden vilken rättsuppfattning och har. Och trots att både och rimligen måste ha funderat över förfarandereglerna med anledning av JO:s remiss förefaller båda anse att allt material i akten ska vara processmaterial och att det är en godtagbar ordning att inleda huvudförhandlingen med att upp- lysa parterna om det. Ett sådant förfaringssätt stämmer emellertid inte med la- gen. Det är under målets förberedelse som det ska klarläggas vilken bevisning parterna åberopar, om rätten ska utnyttja möjligheten att självmant inhämta be- visning, om skriftlig bevisning ska läggas fram genom föredragning eller hän- visning och om det finns skäl att avvisa bevisning. Det är varken en laglig eller rättssäker ordning att hoppa över detta led i handläggningen och slentrianmäs- sigt hänvisa till akten. Jag förutsätter att och i fortsättningen följer vid handläggningen av tvistemål, även när det gäller indis- positiva sådana. 2017/18 JO1 Det var olämpligt av en rådman att under ett pågående familjemål skicka en handling som en part hade lämnat in i målet till (Dnr 6446-2016) Beslutet i korthet: I ett familjemål vid lämnade en av parterna in en handling till domstolen i vilken ett sms med ett eventuellt brottsligt innehåll kunde läsas.