frsrdg · H504JO1 · 2017-11-14 00:00:00 — I en situation då endast minderåriga barn befinner sig i bostaden bör polisen alltså ha samma skyldighet att kontakta lägenhetens innehavare som om det inte hade varit någon hemma. En husrannsakan får dock genomföras utan att den berörda personen är när- varande, om den annars skulle försenas. När det endast är barn i bostaden bör genomförandet av husrannsakan, i enlighet med vad som uttalats i de JO-beslut som hänvisas till ovan, vänta till dess att någon vuxen kan komma till platsen, om inte det skulle innebära att genomförandet fördröjs avsevärt. I det här fallet var enbart M.R:s minderåriga söner hemma när poliserna på- började husrannsakan. Poliserna tog inte någon kontakt med M.R. utan hon fick information om vad som pågick genom att en av sönerna ringde till henne. Den kontakten togs emellertid inte på polisernas initiativ och den skedde först sedan husrannsakan hade påbörjats. har uppgett att det hade varit önskvärt att M.R. varit på plats, men att det fanns en risk att syftet med husrannsakan skulle ha gått för- lorad om poliserna hade behövt avvakta med undersökningen. Polismyndig- heten har dock inte närmare förklarat på vilket sätt syftet med husrannsakan då hade äventyrats. Eftersom det var fråga om en reell husrannsakan och poli- serna redan befann sig på platsen ifrågasätter jag om det inte hade varit möjligt att avvakta något med husrannsakan för att försöka få kontakt med M.R. En sådan kontakt borde ha tagits både med anledning av hennes rätt att närvara när husrannsakan genomfördes och med anledning av att hennes söner befann sig ensamma i bostaden. inte kontaktades hade poliserna inte heller någon kännedom om hur det skulle ta för M.R. att komma till platsen. Sådan information hade förstås haft betydelse för bedömningen av om det gick att skjuta på husrannsakan eller inte. Mot denna bakgrund kan Polismyndig- heten inte undgå kritik för att husrannsakan påbörjades utan att någon kontakt 2017/18 JO1 POLIS, ÅKLAGARE OCH togs med M.R. ska också kritiseras för att husrannsakan på- börjades trots att det endast fanns minderåriga barn i bostaden. Som framgått ovan har den som blir föremål för en husrannsakan en princi- piell rätt att vara närvarande vid denna. För att denna rätt inte ska framstå som illusorisk är det av avgörande betydelse att han eller hon får information om Av utredningen framgår inte om någon sådan information lämnades till vid samtal med henne. Det har emellertid kommit fram att polisen informerade M.R. om vad de gjorde i lägenheten och anledningen till att de var där. Det har också kommit fram att M.R. och den äldre av sönerna talade med varandra på telefon sedan husrannsakan inletts. Det finns ingen upp- gift om att M.R., när hon talade med , uttryckligen bad om att få närvara eller hade några invändningar mot att husrannsakan fortsatte. det självklart är polisens uppgift att se till att reglerna för genomförandet av en husrannsakan följs anser jag att det vid dessa förhållanden inte finns tillräckliga skäl att kritisera för att husrannsakan fortsatte trots att M.R. inte var närvarande. Det är givetvis viktigt att dokumentationen med anledning av en husrannsa- kan är tydlig och noggrann och görs i så nära anslutning till åtgärden som möj- Jag instämmer i bedömning att det hade varit bättre om uppgifterna i tjänsteanteckningen hade dokumenterats som protokol- let över husrannsakan upprättades. Med dessa synpunkter avslutas ärendet. Uttalanden om bl.a. hur frågor om samtycke till att hämta in anteckningar ur patientjournaler bör hanteras under en förundersökning (Dnr 741-2016) Beslutet i korthet: Uppgifter i en patientjournal omfattas normalt av sekre- tess. Med vissa undantag får journalanteckningar inte hämtas in av polis el- ler åklagare under en förundersökning utan att den som sekretessen skyddar har samtyckt till det. I beslutet uttalar sig JO om hur en fråga om att hämta in ett samtycke bör hanteras och hur ett muntligt samtycke bör dokumente- ras. Det avgörande för om en uppgift ska tas in i ett förundersökningsproto- koll är om den är av betydelse för utredningen. Är den det finns det inget rättsligt utrymme för att avstå från att ta in den i protokollet. En sådan upp- gift ska därför tas in i protokollet, och får användas som bevisning, även om ett nödvändigt samtycke till att hämta in den inte funnits. JO framhåller dock att det inte får förekomma att sekretesskyddade uppgifter hämtas in utan samtycke när det krävs ett sådant för att det ska få ske. Vidare framhåller JO att såväl en polisiär förundersökningsledare som en åklagare har ett ansvar för att vidta relevanta åtgärder för att undvika att integritetskänsliga uppgifter sprids. POLIS, ÅKLAGARE OCH misshandlad, och en polisanmälan upprättades . Polisen inledde en förundersökning, och förundersökningsledaren gav direktiv om att dokumentation från sjukhus över K.V:s skador skulle häm- tas in. hade polisinspektören kontakt med K.V. om att hämta in kopior av K.V:s patientjournal. uppgav samti- digt att han begärde skadestånd av den misstänkte. skickade en begäran till flera vårdinrättningar om journalkopior avseende de tillfällen K.V. sökt vård från och till vårdtidens slut. I begäran angavs att K.V. hade samtyckt till åtgärden. skickade en journalkopia från vårdtillfällen den 9, 16 och till polisen. Vårdtillfällena var direkt hänförliga till misshandeln. Vid vårdtillfället hade K.V. sökt vård av en annan anledning. Journalanteckningarna inne- håller integritetskänsliga uppgifter om detta, men också uppgifter om besvär efter misshandeln. Samtliga journalkopior togs in i det förundersökningsproto- koll som upprättades av förundersökningsledaren . väckte assistentåklagaren åtal mot en person för misshandel av K.V. Hon begärde för K.V:s räkning skadestånd av den tilltalade. Som bevisning åberopades bl.a. journalanteck- ningarna från . förde i en anmälan till JO fram klagomål mot att journalanteckningar om honom hämtats in och använts av polis och åklagare utan hans samtycke. Han anförde att det samtycke till att hämta in journalkopior som han lämnat inte avsåg vårdtillfället . Han anförde också att han inte fick tillfälle att läsa igenom de journalkopior polisen hämtade in, vilket hade lovat honom. påpekade att journalanteckningarna från blivit offentliga när de tagits in i förundersökningsprotokollet och åbero- pats som bevisning i domstol. Han kontaktade åklagaren före rättegången och påtalade att anteckningarna är integritetskänsliga och inte rör den misshandel han utsatts för. och yttrade sig över anmälan. () hade inför yttrandet hämtat in upplysningar från polisinspektörerna och redovisade följande synpunkter från dem. 2017/18 JO1 2017/18 JO1 POLIS, ÅKLAGARE OCH Inspektör har uppgett i huvudsak följande. Utdrag från K.V:s patientjournal inhämtades för att få skadorna efter misshandeln dokumen- terade. Rättsintyg är dyra och ska användas restriktivt enligt direktiv från . I aktuellt brottsärende var det tillräckligt med att hämta in kopia av patientjournal. Det inhämtade journalutdraget från sjukhuset visade tre vårdtillfällen, den 9, 16 och . Det första vårdtillfället är som den anmälda misshandeln. Det andra tillfället är senare då K.V. sökte akut vård för besvär som han ådragit sig vid misshandeln. Det tredje tillfället är då K.V. upp- sökt akutmottagning för i huvudsak andra besvär. Vid detta vårdtillfälle uppgav K.V. bland annat att han hade besvär från misshandeln . Hennes bedömning var att uppgifterna inte var så integritetskrän- kande att de inte kunde ingå i förundersökningsprotokollet. Hon valde där- för att inte maska några uppgifter. Det inhämtade journalutdraget skickades i sin helhet då ärendet redovisades till . Inspektör har uppgett i huvudsak följande. K.V:s jour- nalanteckningar begärdes in efter att K.V:s medgivande erhållits. Det krävs alltid ett medgivande av målsäganden för att inhämta patientjournal när målsäganden inte utsatts för grövre brottslighet. Det är oklart vad för rutiner som finns gällande denna typ av medgivanden. har vaga minnesbilder av utredningen men minns att ett medgivande lämnades muntligt. Däremot minns han inte om K.V begärde att få se de inhämtade journalanteckningarna innan de användes i förundersökningen. Han har heller inget minne av om det diskuterades från vilka datum patientjournaler skulle hämtas in. Han utgick förmodligen från brottsdatumet och de vård- inrättningar som K.V. Han har inget minne av att K.V. uppgett att journalanteckningar från inte var relevanta för ersättnings- yrkandet. redovisade följande bedömning. Det kan konstateras att de inhämtade journalanteckningarna från delvis innehåller uppgifter kopplade till den aktuella misshandeln men främst andra uppgifter. har gjort gällande att hans medgivande inte omfattade journalanteckningarna från detta datum. Att det finns ett medgivande i ärendet framgår dels av en tjänsteanteckning, dels av en blan- kett. Den enda uppgiften om hur långt medgivandet sträcker sig finns i blan- ketten där polisen med ett kryss har markerat att samtycke har inhämtats för vårdtillfällen som har angetts högre upp i blanketten. Där anges bl.a. vårdtillfällen och till vårdtidens slut. Enligt Po- lismyndighetens mening hade det i det här fallet varit lämpligt att ännu när- mare dokumentera kontakten mellan K.V. och och inne- hållet i medgivandet. har vidare gjort gällande att har uppgett att han skulle få gå igenom det inhämtade materialet. har inga minnesbilder av att han har gjort en sådan utfästelse. Det är således oklart vad som har överenskommits i denna del. Om det ändå fanns en sådan över- enskommelse borde den ha följts och dokumenterats. När journalanteckningarna från väl var inhämtade hade polisen att överväga om dessa skulle lämnas vidare till åklagaren och i så fall i vilken mån. Om K.V:s medgivande inte har omfattat de aktuella an- teckningarna är det beklagligt att dessa har hämtats in och dessutom läm- nats vidare. (vice riksåklagaren ) hade hämtat in upp- lysningar från assistentåklagaren och chefsåklagaren POLIS, ÅKLAGARE OCH Medelius, båda vid åklagarkammaren i . redovisade följande om de berörda åklagarnas hantering av journalanteckningarna. Efter att polisen slutfört förundersökningen överlämnades ärendet till åkla- garkammaren. Ett förundersökningsprotokoll översändes och ett tilläggsprotokoll . väckte åtal för misshandel och framställde för mål- sägandens räkning dennes anspråk på ersättning för kränkning, sveda och värk samt kostnader för bl.a. sjukvård och medicin. Till styrkande av gär- ningen och det enskilda anspråket åberopade journalan- teckningarna och fotografierna i förundersökningsprotokollet som skriftlig bevisning. gjorde bedömningen att samtliga journalan- teckningar hade betydelse som bevisning såväl för den åtalade gärningen som för ersättningsanspråket. I anteckningen från läkarbesöket var misshandelstillfället noterat och Caro- lyn Westeröd drog slutsatsen att det fanns ett orsakssamband mellan miss- handeln och [de besvär] som konstaterades vid läkarbesöket. En tid efter att åtalet hade väckts och expedierats till tingsrätten kontak- tades av målsäganden som uppgav att han hade blivit lovad av polisen att journalanteckningarna från inte skulle ingå i förundersökningen. Anledningen till detta var enligt målsäganden att anteckningarna innehöll känslig information om hans psykiska hälsa. Ca- rolyn Westeröd förklarade för honom att hon inte hade erhållit någon sådan information från polisen och att de aktuella journalanteckningarna inte kunde plockas bort från förundersökningsprotokollet eftersom åtal var väckt. Hon förklarade vidare att den åtgärd som hon i det läget hade möj- lighet att vidta var att kontakta sessionsåklagaren och förklara för denne att de aktuella journalanteckningarna inte skulle föredras under sakframställ- ningen vid huvudförhandlingen. hade därefter kontakt med sessionsåklagaren och vidarebefordrade den information som målsä- ganden lämnat. Chefsåklagaren har i sitt yttrande bl.a. anfört att hon anser att har agerat adekvat genom att vidarebefordra den in- formation som hon fått från målsäganden till sessionsåklagaren och på så sätt undvikit att för målsäganden känslig information skulle komma att fö- redras vid tingsrätten. Utifrån de uppgifter som finns redovisade i förunder- sökningsprotokollet har handlagt ärendet på ett korrekt sätt. redovisade följande bedömning. Patientjournaler är handlingar som inte sällan kan innehålla uppgifter som en målsägande i ett brottmål kan uppfatta som känsliga från integritetssyn- punkt. Det finns därför skäl för en förundersökningsledare att vara särskilt uppmärksam på om en målsägande lämnat sitt samtycke till att uppgifter från en patientjournal kan hämtas in inom ramen för en förundersökning. Det gäller särskilt om, som i detta fall, straffskalan för det brott som förun- dersökningen avser för med sig att bestämmelsen i 10 kap. 23 § 1 OSL inte är tillämplig och det inte är fråga om något s.k. nödvändigt utlämnande. i det fall som är aktuellt och som avsåg misstanke om misshandel kunde lämnas ut till polisen endast om målsäganden sam- tyckte till att handlingen lämnades ut eller efter en prövning av om ett rö- jande av uppgifterna kunde vara till men för målsäganden. Med hänsyn till de känsliga uppgifter som återfanns i dessa journalanteckningar torde i praktiken målsägandens samtycke varit en förutsättning för att handlingen skulle kunna lämnas ut till polisen, liksom för polisen att begära ut patient- journalen ifråga. Den polisiära förundersökningsledaren ansvarade således för att målsägandens samtycke inhämtades. 2017/18 JO1 2017/18 JO1 POLIS, ÅKLAGARE OCH I det aktuella ärendet har målsäganden begärt ersättning för bl.a. sveda och värk med anledning av att han utsatts för misshandel. Journalanteck- ningar från flera läkarbesök om ungefär efter misshandelstillfället har hämtats in av polisen inom ramen för den polis- ledda förundersökningen. Samtliga journalanteckningar togs in i det förun- dersökningsprotokoll som sedermera redovisades till åklagare. Målsäganden har uppgett att han i sina kontakter med polisens utredare påtalat att han ansåg att journalanteckningarna från ett av läkarbesöken, , innehöll information som var känslig från integritetssynpunkt och att han därför inte samtyckte till att dessa skulle ingå i förundersök- ningsprotokollet. Den aktuella journalanteckningen har dock funnits med i den slutredovisade förundersökningen. Målsägandens synpunkter och önskemål framgår vare sig av förunder- sökningsprotokollet eller av tilläggsprotokollet. På det underlag jag kan be- döma framstår det som något oklart i vilket skede målsäganden haft kontakt med polisen angående den ifrågasatta journalanteckningen och vad målsä- ganden förklarat sig inte samtycka till. [– – –] Åklagaren gjorde efter genomgång av förundersökningsprotokollet be- dömningen att förundersökningen var av sådan kvalitet att hon kunde fatta ett positivt åtalsbeslut och för målsägandens räkning föra talan om skade- stånd. Vid bedömningen utgick hon från att målsäganden lämnat samtycke till att patientjournalerna kunde lämnas ut till polisen. Enligt min uppfatt- ning har åklagaren haft fog för denna bedömning och därmed inte haft an- ledning att hos polisen väcka frågan om innehållet i förundersökningspro- tokollet. Åklagaren har vidare förklarat att hon bedömt uppgifterna i journalan- teckningen från läkarbesöket som relevanta för bedöm- ningen av gärningen och det begärda skadeståndet. Detta bekräftas av att anteckningen åberopats som bevisning i stämningsansökningen för att styrka brott och för att styrka målsägandens skadeståndstalan. Inte heller i dessa delar har jag något att invända mot åklagarens handläggning. Efter åtalet fick åklagaren information om att målsäganden menade att han inte gått med på att hans patientjournaler fick ingå i förundersöknings- protokollet. Åklagaren vidtog då vissa åtgärder i syfte att försöka begränsa den skada som målsäganden drabbats av. Möjligen skulle åklagaren, utöver dessa åtgärder, kunnat uppmärksamma domstolen på frågan och begära hos domstolen att journalanteckningen skulle föredras inom stängda dörrar med hänvisning till regleringen i 5 kap. 1 § andra stycket RB samt 35 kap. 7 § 3 OSL. Hur domstolen skulle ha hanterat den frågan är dock svårt att ha nå- gon bestämd uppfattning om. Utifrån omständigheterna i ärendet anser jag inte att det finns skäl att ifrågasätta åklagarens hantering av ärendet. kommenterade yttrande och anförde bl.a. att han ut- tryckligen sa till att han endast medgav att journaler från vårdtillfällena fick hämtas in. I ett beslut anförde JO Renfors följande. POLIS, ÅKLAGARE OCH 2017/18 JO1 Sekretess för uppgifter om en enskilds hälsotillstånd Inom hälso- och sjukvården gäller sekretess för en uppgift om en enskilds häl- sotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgif- ten kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider men (25 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen, OSL). I en förundersökning i brottmål gäller sekretess för en uppgift om en en- skilds personliga förhållanden, t.ex. hälsotillstånd, om det inte står klart att upp- giften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men. I likhet med den nämnda bestämmelsen är den utformad med ett s.k. omvänt skaderekvisit, vilket innebär att utgångs- punkten är att sekretess gäller för uppgifterna. Sekretessen hos förundersök- ningsmyndigheten upphör normalt i samband med att uppgifterna lämnas till domstol när åtal väcks. I vissa situationer fortsätter sekretessen dock att gälla, t.ex. om sekretess för uppgiften ska gälla vid domstolen i en viss typ av mål eller om uppgiften finns i en handling som har kommit från en annan myndig- het där uppgiften är sekretessreglerad. (Se 35 kap. 1 § första stycket 1 och 7 § OSL.) I domstol gäller enligt 35 kap. 12 § OSL sekretess för bl.a. en enskilds per- sonliga förhållanden i vissa typer av brottmål. Vidare kan sekretess för en upp- gift i en förundersökning om en enskilds personliga förhållanden i vissa fall föras över till domstol när uppgiften lämnas dit. I så fall gäller sekretessen med ett s.k. rakt skaderekvisit, dvs. endast om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men om uppgiften röjs, vilket innebär att utgångspunkten är att uppgifterna är offentliga. (Se 43 kap. 2 och 3 §§ och 35 kap. 7 § OSL.) Sekretess för en uppgift som rör en enskilds hälsa, t.ex. uppgifter om sjuk- domar eller missbruk, kan även i andra fall gälla hos myndigheter enligt be- stämmelsen i 21 kap. 1 § OSL. Uppgifter som omfattas av sekretess får inte röjas för enskilda eller myndig- heter utan att det anges i offentlighets- och sekretesslagen eller i en lag eller förordning som den hänvisar till (8 kap. 1 § OSL). Sådana bestämmelser finns bl.a. i 10 kap. OSL. Ett flertal bestämmelser i 10 kap. OSL reglerar hur sekre- tess förhåller sig till polis och åklagares verksamhet. Av intresse i detta ärende är främst bestämmelsen i 10 kap. 23 § OSL. Av den följer att sekretessen för en uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden en- ligt 25 kap. 1 § OSL inte hindrar att en sådan uppgift lämnas till bl.a. en åklagar- myndighet eller om uppgiften angår en misstanke om ett be- gånget brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Sekretess som gäller till skydd för en enskild hindrar dock inte att en uppgift lämnas till en myndighet om den enskilde samtycker till det (10 kap. 1 § OSL). Om en målsägande återtar ett tidigare lämnat samtycke men uppgifterna finns tillgängliga för polis och åklagare får uppgifterna, oberoende av samtycke, ändå användas som bevisning i en rättegång (se prop. 2004/05:64 s. 33). 2017/18 JO1 POLIS, ÅKLAGARE OCH Innehållet i ett förundersökningsprotokoll Vid en förundersökning ska det föras protokoll över det som har förekommit som är av betydelse för utredningen (23 kap. 21 § första stycket rättegångsbal- ken, RB). Förundersökningsprotokollets huvudsakliga betydelse är att ge åkla- garen underlag för bedömningen av åtalsfrågan och att förbereda målet inför huvudförhandling. Utredningsåtgärder, beslut och material som upprättas eller inhämtas under en förundersökning ska dokumenteras löpande. Med termen förundersökningsprotokoll åsyftas normalt inte denna löpande dokumentation. I stället brukar man avse den sammanställning av utredningen som görs i slutet av en förundersökning. Förundersökningsprotokollet ska ge en trogen bild av vad som förekommit vid förundersökningen av betydelse för målet (se 22 § förundersökningskun- görelsen, FUK). Bedömningen av vad som ska ingå i protokollet är av central betydelse för en rättvis rättegång och ställer stora krav på åklagarens objektivi- tet (se 23 kap. 4 § RB). Såväl sådant som är till fördel som sådant som är till nackdel för den misstänkte ska redovisas. Det som är betydelselöst för utredningen ska inte tas med i protokollet. Det är viktigt att uppgifter som ur den misstänktes synvinkel framstår som betydelsefulla inte utmönstras. Det förundersökningsmaterial som förun- dersökningsledaren bedömer inte ska ingå i förundersökningsprotokollet utgör s.k. sidomaterial. Det finns inte någon särskild bestämmelse i förundersökningskungörelsen om att ett samtycke till att journalanteckningar hämtas in ska antecknas i för- undersökningsprotokollet. Åklagaren har enligt 22 kap. 2 § RB en långtgående skyldighet att förbereda och föra en målsägandes talan om skadestånd mot den misstänkte. När åklaga- ren gör det ska han eller hon se till att bevisning om målsägandens skadestånds- anspråk tas fram under förundersökningen. Utgångspunkten är att även en po- lisledd förundersökning ska vara komplett när det gäller en fråga om skade- stånd. Bevisning i frågan om skadestånd bör tas in i förundersökningsprotokol- let, och den misstänkte bör uppmanas att yttra sig särskilt över anspråket, om det inte är olämpligt eller uppenbart obehövligt. (Se prop. 1987/88:1 s. 5–11, SOU 2013:17 s. 713–715, Fitger m.fl., , Zeteo , inledningen till 23 kap., och , RättsPM 2013:1, Ska- destånd – Om åklagarens skyldighet att föra målsägandens talan, s. 25–30.) Det är förundersökningsledaren som har ansvaret för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon ska se till att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara och ska ge dem som biträder honom eller henne de direktiv som behövs för arbetet. (Se 1 a § andra stycket FUK.) JO har tidigare uttalat att en målsägande ska kunna utgå från att de rättsvår- dande myndigheterna vidtar relevanta åtgärder för att undvika att integritets- känsliga uppgifter sprids. (Se JO 2016/17 s. 439, dnr 6673-2014. Se även JO 2016/17 s. 387, dnr 1136-2015, där JO behandlat frågor om känsliga uppgifter om en målsägande som tagits in i ett förundersökningsprotokoll.) POLIS, ÅKLAGARE OCH Omfattningen av de journalanteckningar som hämtades in Anteckningar i en patientjournal innehåller inte sällan uppgifter som är integri- tetskänsliga. Utgångspunkten är att sekretess gäller för sådana uppgifter. För att journalanteckningar med integritetskänsliga uppgifter ska få lämnas ut till polis eller åklagare krävs antingen att det misstänkta brottet är av visst allvar- ligare slag eller att den som journalanteckningarna avser samtycker till det. Ut- redningen där K.V. var målsägande avsåg misshandel. Det brottet är inte av sådant allvarligare slag att journalanteckningar kan lämnas ut till polisen obe- roende av samtycke från den som journalanteckningarna avser. Det krävdes därför samtycke från K.V. för att journalanteckningarna skulle få lämnas ut till polisen. Polis eller åklagare bör inte hämta in ett samtycke som är mer omfattande än vad som behövs för utredningen. Den som hämtar in ett samtycke måste också säkerställa att han eller hon har uppfattat omfattningen av samtycket på rätt sätt.