frsrdg · H404RB1 · 2017-02-13 00:00:00 — Kronan väntades ligga kvar på ungefär samma nivå för att därefter stärkas i långsam takt (se diagram 2). Uppgången i inflationen var dock ryckig, och låga inflationsutfall tillsammans med lägre energipriser och låga hyresökningar bidrog till att inflationen bedömdes bli lägre än prognosen . Detta innebar att perioden med låg inflation skulle kunna bli ännu längre, vilket i sin tur ökade risken för att förtroendet för inflationsmålet skulle försvagas. Mot den bakgrunden gjorde direktionen bedömningen att penningpolitiken behövde bli mer expansiv. Vid det penningpolitiska mötet sänktes reporäntan till −0,och inflationsprognosen reviderades ned. Direktionen beslutade även att tills vidare återinvestera förfall och kupongbetalningar på portföljen av statsobligationer. och reserverade sig mot sänkningen av reporäntan och förespråkade en oförändrad reporänta. Delegeringsmandatet för valutainterventioner förlängdes till det penningpolitiska mötet . reserverade sig mot detta igen, med samma motivering som . Direktionen betonade att det fanns en fortsatt hög beredskap att göra penningpolitiken ännu mer expansiv, även mellan de ordinarie mötena. Detta skulle man kunna göra genom att sänka reporäntan ytterligare eller genom att utöka köpen av värdepapper. underströk även att den stod beredd att intervenera på valutamarknaden, om kronan skulle stärkas så snabbt att det skulle hota inflationsuppgången. Diagram 2 Växelkurs och växelkursprognoser, konkurrensvägd nominell växelkurs, index = 100 Anm.: Utfall är dagsdata och prognoser avser kvartalsmedelvärden. Kronan blir starkare om går ner och svagare om går upp. Källor: Nationella källor och . hade varit tydlig med att det låga ränteläget för med sig risker. underströk därför vikten av att mandat för makrotillsynen förtydligas och att reformer genomförs för att skapa bättre balans på bostadsmarknaden och minska hushållens vilja och förmåga att skuldsätta sig. Ytterligare köp av statsobligationer Osäkerheten om den globala utvecklingen kvarstod vid det penningpolitiska mötet . Penningpolitiken hade på vissa håll i världen gjorts än mer expansiv för att konjunkturen skulle förbättras och inflationen stiga. Bland annat hade ECB beslutat att sänka sina styrräntor och utöka sina redan omfattande köp av värdepapper. ECB:s expansiva penningpolitik förväntades leda till högre resursutnyttjande och inflation i euroområdet, och därmed även i . Men på kort sikt fanns en risk för att kronan skulle stärkas tidigare och snabbare än i prognosen, vilket skulle kunna dämpa tillväxt och inflation i och försvaga förtroendet för inflationsmålet. Prognosen för tillväxten i omvärlden var något lägre än enligt bedömningen , främst på grund av ökade konjunkturrisker. Dessa grundades bland annat på ökad osäkerhet om samarbetet inom EU, huvudsakligen på grund av oklarheterna kring framtida EU-medlemskap och hanteringen av flyktingströmmarna. Därtill fanns frågetecken kring stabiliteten och lönsamheten i den europeiska banksektorn. hade den svenska konjunkturen fortsatt att stärkas. Resursutnyttjandet bedömdes vara ungefär normalt och läget på arbetsmarknaden bedömdes fortsätta att förbättras. Den stora mängden nyanlända väntades dock, vid deras inträde på arbetsmarknaden, öka arbetslösheten . Inflationen hade varit låg länge trots den gradvis starkare konjunkturen, och även om den hade stigit var uppgången ryckig och prisutvecklingen ännu inte i linje med målet. För att säkerställa den stigande trenden i inflationen bedömde man att penningpolitiken i behövde vara fortsatt expansiv. Direktionen beslutade därför att köpa statsobligationer för ytterligare (se diagram 3). Dessa köp bedömdes minska risken för att kronan skulle stärkas alltför snabbt och inflationsuppgången brytas. För att åstadkomma ett brett genomslag på olika räntor beslutades att köpen skulle omfatta både nominella och reala statsobligationer, motsvarande 30 respektive . Reporäntan lämnades oförändrad på −0,. reserverade sig mot ytterligare obligationsköp och förordade en oförändrad penningpolitik. Direktionen betonade som tidigare att den hade en fortsatt hög beredskap att göra penningpolitiken mer expansiv om så skulle behövas. Den underströk också vikten av att åtgärder vidtas för att hantera de stigande bostadspriserna och hushållens ökande skuldsättning. Diagram 3 beslutade köp av statsobligationer, miljarder kronor Anm.: Köpen av statsobligationer kommer att pågå till mitten av 2017. Då avser att återinvestera kupongbetalningarna på innehavet av nominella statsobligationer kommer inte det nominella beloppet att uppgå till exakt . Kommande räntehöjningar skjuts framåt i tiden Osäkerheten om konjunkturutvecklingen i omvärlden ökade ytterligare till följd av resultatet i den brittiska folkomröstningen att avser att lämna EU. bedömning var dock fortfarande att den globala konjunkturen skulle fortsätta att stärkas, men i långsammare takt än enligt tidigare prognos. Även för del bedömdes osäkerheten om konjunkturutvecklingen ha ökat som ett resultat av utvecklingen i omvärlden. Svensk ekonomi hade dock utvecklats som förväntat sedan det penningpolitiska beslutet , och konjunkturförbättringen väntades också fortgå. Detta antogs skapa förutsättningar för att inflationen skulle fortsätta att stiga, även om tillväxtprognosen reviderades ned något. På grund av den ökade osäkerheten bedömdes en mycket expansiv politik behövas även fortsättningsvis. Reporäntan lämnades oförändrad på −0,, men direktionen bedömde att det var lämpligt att skjuta något på prognosen för en framtida höjning av räntan. Först väntades räntan börja höjas, och då i en något långsammare takt än tidigare räknat med (se diagram 4). Liksom tidigare underströks att direktionen har hög beredskap att göra penningpolitiken ännu mer expansiv om så skulle behövas. Direktionen beslutade även att förlänga delegeringsmandatet för valutainterventioner, vilket reserverade sig mot med samma motivering som . Diagram 4 Reporäntan och reporänteprognoser 2016, procent Anm.: Den heldragna linjen är utfall (dagsdata) och de streckade linjerna är prognoser (kvartalsmedelvärden). I diagrammet är prognoserna för , respektive nästan identiska. I stort sett oförändrat läge hade läget inte förändrats särskilt mycket. Återhämtningen i omvärlden fortsatte i måttlig takt, men den ekonomisk-politiska osäkerheten var fortfarande stor. Med stöd av den expansiva penningpolitiken hade svensk ekonomi stärkts snabbt och utvecklingen väntades vara stark . Inflationen mätt med KPIF hade stigit trendmässigt och låg nu strax . Läget på arbetsmarknaden hade fortsatt att förbättras och arbetslösheten hade sjunkit. Denna utveckling förväntades påverka inflationen med viss eftersläpning. Därmed bedömdes det finnas goda förutsättningar för en fortsatt uppgång i inflationen. Utsikterna för konjunkturen och inflationen i var i stort sett oförändrade sedan det penningpolitiska mötet , och bedömningen var nu liksom då att det behövdes en expansiv penningpolitik för att bibehålla den stigande trenden i inflationen. direktion beslutade därför att lämna reporäntan oförändrad på −0,. I likhet med beslutet bedömde direktionen att det var först , när inflationen väntades vara , som det skulle vara lämpligt att långsamt börja höja reporäntan. Enligt tidigare beslut fortsatte köpen av statsobligationer så att de skulle uppgå till . Svagare inflationstryck och senarelagda räntehöjningar Den samlade bilden av tillväxtutsikterna hade inte ändrats nämnvärt till mötet . Återhämtningen i omvärlden bedömdes fortsätta i förhållandevis måttlig takt, och resursutnyttjandet i den svenska ekonomin väntades fortsätta stiga och framöver bli högre än normalt. Däremot hade oväntat svaga inflationsutfall understrukit osäkerheten i bedömningen av inflationsuppgången. reviderade ned sin syn på inflationstrycket och räknade med att det skulle komma att ta för inflationen att nå . bedömde dock att det fanns förutsättningar för uppgången i inflationen att fortsätta, trots den dämpade utvecklingen dittills . En faktor som antogs tala för gradvis högre inflation var det höga resursutnyttjandet i ekonomin. En starkare konjunktur leder, med eftersläpning, bland annat till att företagen lättare kan höja priserna på sina produkter. Inflationsuppgången antogs dock behöva fortsatt kraftfullt stöd. Direktionen bedömde att reporäntan skulle behöva hållas på –0,längre än enligt prognosen , och ökade sannolikheten för en sänkt reporänta (se diagram 4). Direktionen underströk även att den inför det penningpolitiska mötet stod redo att förlänga köpen av statsobligationer och att det fanns en hög beredskap att göra penningpolitiken ännu mer expansiv om inflationsuppgången skulle vara hotad. Oförändrad reporänta men beslut om ytterligare köp av statsobligationer konstaterade att återhämtningen i omvärlden hade fortsatt och att utvecklingen såg något starkare ut än enligt bedömningen . En expansiv penningpolitik och i viss mån även en mer expansiv finanspolitik understödde återhämtningen. I hade tillväxten för blivit högre än prognosen . Förtroendeindikatorer visade stigande optimism både i näringslivet och bland hushållen, och tillväxten väntades därför bli något starkare än enligt bedömningen . Förutsättningarna för att inflationen skulle fortsätta att stiga bedömdes vara goda. Men inflationen hade utvecklats något svagare än väntat och det bedömdes vara fortsatt osäkert hur snabbt inflationen skulle komma att stiga framöver. ECB beslutade att förlänga stödköpsprogrammet med ytterligare och kronan förväntades stärkas långsamt framöver, två faktorer som påverkar inflationen. Inflationsuppgången antogs behöva fortsatt stöd från penningpolitiken och direktionen beslutade därför att utöka köpen av både reala och nominella statsobligationer med 15 respektive , . Återinvesteringar av förfall och kupongbetalningar på statsobligationsportföljen inleds /17 och kommer att uppgå till . Reporäntan behölls på −0,men ränteprognosen fortsatte att avspegla en större sannolikhet på kort sikt för att räntan sänks än för att den höjs. I likhet med prognosen väntades reporäntan börja höjas långsamt . , och reserverade sig mot beslutet att utöka köpen av statsobligationer med . Flodén förespråkade att köpen skulle utökas med och endast omfatta reala statsobligationer. och menade att köpen inte skulle utökas eftersom penningpolitiken inte behövde göras mer expansiv i det nuvarande ekonomiska läget. penningpolitik utvärderas av finansutskott. Till denna utvärdering sammanställer för penningpolitiken som publiceras efter den första penningpolitiska rapporten för året. I denna redogörs bland annat för utvecklingen av inflationen och realekonomin . Redogörelsen kommer att överlämnas till . Uppgång i inflationen bland annat till följd av högre energipriser Inflationen mätt med KPI steg och uppgick i genomsnitt till från att ha varit året innan (se tabell 2 och diagram 1). Reporäntesänkningarna har minskat hushållens räntekostnader för bolån, vilket haft en dämpande effekt på KPI-inflationen och medfört att den blivit lägre än KPIF-inflationen, som bortser från denna effekt. Skillnaden minskade dock . Inflationen mätt med såväl KPIF som KPIF exklusive energi började stiga trendmässigt 2014. föreföll dock uppgången i KPIF exklusive energi bromsa in. I genomsnitt uppgick KPIF-inflationen till , medan inflationen mätt som KPIF exklusive energi uppgick till (se tabell 2 och diagram 1). Det innebär att KPIF-inflationen var högre än 2015, medan inflationen mätt som KPIF exklusive energi var ungefär oförändrad. Det beror på att priserna på el och olja steg, vilket bidrog till ökningen i KPIF, men det påverkade inte måttet som exkluderar energi. fortsatte inflationsförväntningarna att stiga och de långsiktiga inflationsförväntningarna, , var nära inflationsmålet på (se diagram 5). Tabell 2 Jämförelse mellan olika inflationsmått, årlig procentuell förändring Källor: SCB och . Diagram 5 Inflationsförväntningar bland penningmarknadens aktörer, procent Källa: TNS Prospera. Fortsatt god tillväxt och ökande sysselsättning Den ekonomiska utvecklingen i har varit stark och arbetslösheten har sjunkit . växte BNP med . Tillväxten mattades något och uppgick till enligt bedömning (se diagram 6). Tillväxten väntas bli god även . Den starka tillväxten avspeglades i en positiv utveckling på arbetsmarknaden. Antalet sysselsatta, men framför allt antalet arbetade timmar, ökade. Arbetslösheten sjönk till i genomsnitt , enligt bedömningen , vilket var lägre än året innan (se diagram 7). Under loppet av 2016 förändrades arbetslösheten dock inte särskilt mycket. Sysselsättningsgraden (de sysselsattas andel av befolkningen i arbetsför ålder) och arbetskraftsdeltagandet (arbetskraftens andel av befolkningen i arbetsför ålder) var också i stort sett oförändrade (se diagram 7). För att mäta konjunkturläget i ekonomin använder olika mått på resursutnyttjandet, till exempel BNP-gapet och timgapet, vilka mäter BNP:s och arbetstimmarnas avvikelser från sina respektive långsiktiga trender. beräknar även ett eget mått på resursutnyttjandet, den så kallade RU-indikatorn, som sammanfattar informationen i enkät- och arbetsmarknadsdata. Den sammantagna bild som måtten ger är att resursutnyttjandet har stigit och var normalt eller något över normalt (se diagram 8). förväntas BNP och arbetade timmar växa tillräckligt snabbt för att resursutnyttjandet ska stiga ytterligare något. Diagram 6 BNP i , årlig procentuell förändring Anm.: Den streckade stapeln avser prognos . Källor: SCB och . Diagram 7 Arbetskraftsdeltagande, sysselsättningsgrad och arbetslöshet, procent Anm.: Säsongsrensade data. Tre månaders glidande medelvärde. Uppgifterna avser personer i åldern 15–. Arbetskraftsdeltagandet och sysselsättningsgraden mäts i procent av befolkningen. Arbetslösheten mäts i procent av arbetskraften. Källor: SCB och . Diagram 8 BNP- och timgap samt RU-indikatorn, procent respektive standardavvikelse Anm.: BNP-gapet avser BNP:s avvikelse från sin trend beräknad med en produktions funktion. Timgapet avser skillnaden mellan det faktiska antalet arbetade timmar och bedömning av trenden för arbetade timmar. RU-indikatorn är ett mått på resursutnyttjande. Den är normaliserade så att medelvärdet är 0 och standardavvikelsen är 1. De streckade linjerna avser prognos . Källor: SCB och . Enligt riksbankslagen ska löpande offentliggöra statistiska uppgifter om valuta- och kreditförhållanden. Statistik över finansmarknaden, värdepappersemissioner och betalningsbalansen produceras och publiceras på uppdrag av (). ansvarar för statistikens kvalitet, innehåll och utveckling. samlar själv in och publicerar daglig omsättningsstatistik på ränte- och valutamarknaden från och Riksgäldens motparter. Dessutom publiceras räntor och valutor på webbplats. genomför intervjuer med 40–45 företag för att få en snabb och aktuell bild av pris- och konjunkturutvecklingen för de icke-finansiella företagen. gjordes två fördjupningar i samband med intervjuerna. Dels ställdes frågor om räntans roll vid företagens investeringsbeslut, dels ställdes fördjupande frågor om företagens prissättning. När det gäller räntans betydelse för investeringsbesluten uppgav företagen att kalkylräntorna som används i investeringskalkylerna är relativt opåverkade av den allmänna räntenivån. En slutsats som drogs var då att det direkta sambandet mellan räntenivån och effekten på företagens investeringsbeslut framstod som svagt för flertalet av de undersökta företagen. pekade företagen på att en lägre räntenivå är positiv för den allmänna efterfrågan och därmed gynnsam för försäljningen. Den andra fördjupningen om företagens prissättning hade sin bakgrund i att företagen har uppgett att de haft svårt att höja priserna trots stigande efterfrågan och ökat kostnadstryck. En övergripande slutsats är att den hårda konkurrensen inom många branscher håller tillbaka prishöjningarna. Bland annat har ökad e-handel och därmed möjligheten att jämföra priser på nätet inneburit att konkurrensen skärpts och satt press på priserna. Mängden data som kan användas i analys ökar mycket snabbt, bland annat till följd av ökade globala regleringar som genererar data till centralbanker och tillsynsmyndigheter men också genom de informationsmängder som kan hämtas via nätet och som brukar kallas big data. har inom sitt statistikansvar gett SCB i uppdrag att producera statistik inom ett flertal olika statistikområden. Uppdragsförhållandet ska bland annat kännetecknas av kostnadseffektivitet. anlitades en extern konsult för att jämföra statistikproduktionen inom området utrikeshandel med tjänster med andra länder. Jämförelsen gjordes med , och , där största fokus var på produktionens effektivitet i relation till statistikens kvalitet. Resultatet av jämförelsen visar bland annat att kvaliteten på den svenska statistiken över utrikeshandel med tjänster står sig väl jämfört med de övriga länderna. I rapporten finns emellertid några förslag till förbättringar som skulle kunna öka kvaliteten och effektiviteten i produktionen. Till exempel bör SCB bättre integrera utrikeshandeln med tjänster med nationalräkenskaperna för att uppnå större jämförbarhet mellan statistikområdena. Några andra rekommendationer är att i större utsträckning jämföra statistiken med andra länders motsvarande statistik samt att undersöka om det går att minska antalet mindre och medelstora företag i enkäterna för att i stället ägna mer resurser åt att kvalitetsgranska de stora företagen. gav 2015 SCB i uppdrag att upprätta och driva två nya statistiska undersökningar, en av krediter och en av värdepappersinnehav. Uppdraget bedrivs i projektform och kommer att delta i hela utvecklingsfasen fram till mitten av 2018. Uppgifterna från undersökningarna kommer att användas i analysarbete kring finansiell stabilitet och penningpolitik. beslutade om en ny föreskrift som reglerar insamlingen av värdepappersuppgifterna. Beslutet föregicks av kommunikation med uppgiftslämnarna och deras branschföreträdare, bland annat i form av ett remissförfarande. fortsatte att utveckla den penningpolitiska analysen. En fråga som analyserades och diskuterades såväl internt i som i den allmänna ekonomisk-politiska debatten var om dels borde byta målvariabel, dels återintroducera ett intervall kring inflationsmålet. Ett annat område som analyserades var erfarenheterna av den negativa reporäntan. Även det arbete som inleddes med att fördjupa analysen av inflationen och dess bestämningsfaktorer fortsatte . Mer information om inflationsmålet finns på sidan 9. Analys av målvariabel och intervall har använt inflationstakten mätt med KPI som målvariabel sedan inflationsmålet trädde i kraft . Ända har valet av målvariabel diskuterats. Ett skäl är att förändringar i reporäntan – via hushållens bolåneräntor – ger en direkt effekt på KPI-inflationen som inte har med det underliggande inflationstrycket att göra. Effekten går åt fel håll på så sätt att räntesänkningar i syfte att få upp inflationen i stället leder till att KPI-inflationen på kort sikt sjunker ytterligare, när kostnaderna för hushållens bostadslån sjunker. Problemen med detta har förstärkts när kraftiga och långvariga ränterörelser gjort att skillnaderna mellan KPI och prisindex, där reporänteändringar inte får ett sådant direkt genomslag, har varit särskilt stora och utdragna. De mest kända och använda av dessa prisindex är KPIF (KPI med fast ränta) och HIKP (det EU-harmoniserade indexet för konsumentpriser). aktualiserade på nytt frågan om huruvida inflationsmålet borde modifieras i ett anförande . publicerade en ekonomisk kommentar där olika tänkbara målvariabler diskuterades. I den utvärdering av penningpolitik 2010–2015 som professor och gjorde på finansutskottets uppdrag föreslogs att inflationsmålet skulle formuleras i termer av KPIF. I sina remissvar på utvärderingen menade så gott som samtliga instanser att KPI borde bytas ut mot något annat inflationsmått, varav flertalet rekommenderade KPIF. I sin årliga översyn av det ekonomiska läget i , publicerad , förespråkade IMF ett byte till HIKP. Diskussion om intervall runt inflationsmålet En annan fråga om det penningpolitiska ramverket som diskuterades var huruvida inflationsmålet borde kompletteras med ett intervall. fanns ett toleransintervall på +/–kring inflationsmål. Detta intervall avskaffades dock 2010 eftersom det inte ansågs fylla någon större funktion. Det bedömdes finnas en stor förståelse hos aktörerna i ekonomin för att inflationen kan avvika från målet, ibland , utan att trovärdigheten för målet ifrågasätts. har dock såväl direktionsledamöter som utomstående debattörer tagit upp frågan om inte ett intervall borde återintroduceras, som ett sätt att tydliggöra att inflationsutfallet är osäkert. publicerade en riksbanksstudie om för- och nackdelar med olika målvariabler och intervall. Studien var avsedd som ett underlag för en bred och öppen diskussion om eventuella förändringar och den innehöll inga rekommendationer från direktionens sida. förde direktion och tjänstemän samtal om frågorna med aktörer på de finansiella marknaderna, andra myndigheter och organisationer. Tidiga erfarenheter av den nuvarande penningpolitiken Flera centralbanker har sänkt sin styrränta under noll i spåren av den utdragna lågkonjunkturen. reporänta har varit negativ . De reala räntorna har sjunkit världen över och historiskt då och då varit negativa; däremot är negativa nominella räntor ett nytt fenomen. I har det uppstått en debatt om konsekvenserna av den negativa reporäntan. I ljuset av den mycket expansiva penningpolitik som förs på många håll i världen har det även uppstått en internationell diskussion om huruvida negativa styrräntor är ett sätt att öka penningpolitikens handlingsutrymme. Det finns därför ett stort internationellt intresse för erfarenheterna från och andra länder med negativ styrränta. Den negativa reporäntan har bland annat behandlats i två fördjupningar i den penningpolitiska rapporten och i ett tal av Per . Skälet till att reporäntan är negativ är att inflationen legat under målet och att de långsiktiga inflationsförväntningarna legat . Det har därmed funnits ett behov av en mycket expansiv penningpolitik. har därför bedömt att det var nödvändigt att sänka reporäntan under noll för att värna inflationsmålets roll som nominellt ankare för pris- och lönebildningen. har genomfört köp av statsobligationer. inga större negativa sidoeffekter av reporänta under noll var den gängse uppfattningen att styrräntan inte kunde sänkas under noll. Om hushåll och företag skulle möta negativa räntor på sina inlåningskonton skulle de kunna ta ut sina medel från banken och i stället hålla dem som kontanter som per definition ger noll nominell ränta – de skulle välja att ”lägga pengarna i madrassen”. Det har dock visat sig i både och andra länder att styrräntan kan vara negativ utan att detta händer. Att reporäntan är negativ betyder nämligen inte att det allmänna ränteläget i är negativt. har bankerna avstått från att införa negativ inlåningsränta för hushåll och de flesta företag. Det är bara ett fåtal aktörer, främst andra finansiella institut, större företag och några kommuner, som har fått en negativ inlåningsränta och dessa kan i vissa fall också låna till negativ ränta. bedömer därför att det under nuvarande förhållanden är liten risk för att banker, företag eller hushåll skulle börja ta ut stora mängder kontanter. Ett annat argument mot negativa räntor är att dessa minskar bankernas lönsamhet, om de bidrar till att räntan för finansieringen inte sjunker lika mycket som utlåningsräntan. Denna diskussion har i synnerhet förts i euroområdet och i , där bankerna redan tyngs av låg lönsamhet. Svenska bankers lönsamhet har dock varit hög och stabil under de senaste årens räntesänkningar. I finansierar sig bankerna till stor del genom marknadsfinansiering. Låga och negativa räntor innebär därmed att kostnaderna sjunker för en stor del av finansieringen.