frsrdg · H504JO1 · 2017-11-14 00:00:00 — i syfte att dels undersöka hur situationen var kring I-L.E. och A., dels följa upp hemtjänstinsatserna. uppgav verksamhetschefen vid den tidigare hemtjänstut- föraren till stadsdelsförvaltningen att företaget hade varit i kontakt med A., som fortfarande var anställd vid företaget, och upplyst honom om att det var olämpligt att han vistades med sin familj hos I-L.E. kontaktades stadsdelsförvaltningen av en kvinna som uppgav att hon kände personer på den gata där I-L.E. Hon uppgav att en tjänstebil från den tidigare hemtjänstutföraren ofta setts parkerad utanför och att en studsmatta var uppställd på tomten. Kvinnan uppgav vidare att I-L.E. hade behov av en god man eller förvaltare (se bilaga 2, journalanteckning daterad ). Vid hembesök uttryckte I-L.E. till stadsdels- förvaltningen hur nöjd hon var med hemtjänstinsatserna och med A. och S. samt att hon ville ha A. som god man. Det framkom att A. hade en general fullmakt för I-L.E. A. bekräftade att han och hans arbetsgivare hade talat 2017/18 JO1 om att inte blanda privatliv med yrkesliv. Vid hembesöket observerades att en studsmatta var uppställd på I-L.E:s tomt och att en bil och en motorcykel som verkade tillhöra A. stod parkerade utanför huset. Ingenting annat tydde på att A. och hans familj hade privata tillhörigheter i huset (se bilaga 2, journalanteckning daterad ). inkom en orosanmälan till stadsdelsförvaltningen. Enligt anmälan var flera grannar till I-L.E. oroliga för henne då de sett att A.och hans familj hade flyttat in i hennes hus. Med anledning av anmälan gjorde stadsdelsförvaltningen ett oanmält hembesök hos I-L.E. Vid hembesöket uppgav I-L.E. att hon ville att A. och S. skulle vara mycket hos henne och att hon uppskattade att de sov över hos henne då det fick henne att känna sig trygg. Det framkom att A. och hans familj hade övernattat hos I-L.E. och att de hade kvar sin lägenhet i . Vid hembesöket hölls ett enskilt samtal med I-L.E. då hon informerades om den orosanmälan som inkommit. Hon tillfrågades om hon önskade en god man, men uppgav att hon inte var intresserad av det (se bilaga 2, journalanteckning daterad ). inkom en orosanmälan till stadsdelsförvaltningen från grannar till I-L.E. som uppgav att hon kände sig trygg med den hjälp och det stöd A. och S. bistod med och att A. fortfarande hade en generalfullmakt. Under samtalet framkom att A. och hans familj bodde i en lägenhet i men att de ibland övernat- tade hos I-L.E., vilket I-L.E. Efter samtalet kontaktade för- valtningen verksamhetschefen på det utförande hemtjänstföretaget och in- formerade om I-L.E:s situation. Verksamhetschefen uppgav att hon skulle informera S. om vilka regler som gällde för anställda inom företaget (se bilaga 2, journalanteckning daterad ). kontaktade stadsdelsförvaltningen verksamhetsche- fen vid det utförande hemtjänstföretaget som gjort ett hembesök hos I-L.E. Verksamhetschefen uppgav att hon hade talat med I-L.E., A. och S., att I-L.E. fick den hjälp hon var beviljad, att I-L.E. mådde bra och trivdes bra med A. och S. och att det inte fanns några indikationer på att I-L.E. inte skulle ha det bra. Verksamhetschefen hade observerat att det fanns övernattningsmöjligheter på övervåningen för A. och hans familj. kontaktade stadsdelsförvaltningen juridiska avdel- ningen vid för frågor kring juridiska ansvar med anledning av orosanmälan gällande relationen mellan I-L.E., Utöver de åtgärder som vidtagits så vilar inget ansvar på social- tjänsten att utreda vidare kring orosanmälan. Det underströks att det var viktigt att skilja mellan arbete och privat relation och mycket viktigt att hemtjänstutföraren informerade S. om reglerna om mutbrott och vad som gäller både under och efter anställning. informerade hemtjänstutföraren om detta och fick beskedet att hemtjänstutföraren redan hade informerat S. om vilka regler som gäller (se bilaga 2, journalanteck- ning daterad ). inkom en orosanmälan till stadsdelsförvaltningen från en anonym I-L. granne till I-L.E. Anmälaren riktade anklagelser mot A. avseende att I-L.E:s hus var ute till försäljning. Med anledning av anmälan gjorde stadsdelsförvaltningen ett oanmält hembesök hos E. . Vid hembesöket framkom att A. och hans familj bodde hemma hos I-L.E. och att huset var till salu. Det framkom också att A. hade fått huset av I-L.E. som gåva och att ett testamente fanns upprättat. Under hembesö- ket var en barndomsvän till I-L.E. närvarande på telefon. Barndomsvännen bekräftade I-L.E:s vilja och att I-L.E. mådde bra av att umgås med A. och hans familj. Barndomsvännen hade även bevittnat testamentet (se bilaga 2, journalanteckning daterad ). 2017/18 JO1 kontaktade stadsdelsförvaltningen juridiska avdel- ningen vid angående de nya händelserna (se bi- laga 2, journalanteckning daterad ). gjorde stadsdelsförvaltningen ett hembesök hos I-L.E. på grund av en ny orosanmälan. Vid hembesöket informerades I- L.E. om att hemtjänstpersonal inte får ta emot gåvor eller arv från sina kunder. bekräftade att hon ville att huset skulle säljas och att hon hade över- låtit huset till A. som gåva genom ett gåvobrev. Förvaltningen informerade I-L.E. om att A. kunde bli polisanmäld och dömd för att ha tagit emot huset som gåva eftersom han varit anställd somvårdbiträde hos det första hemtjänst- företaget under tid då I-L.E. hade det som sin hemtjänstutförare samt att det kunde innebära att A. inte skulle få behålla gåvan. uppgav att hon ville ha det som det var och att hon hade det bra med A. och hans familj. fick information om möjligheten att ansöka om god man. Hon såg dock inget behov av en god man då hon ansåg att A. skötte allt bra. uppgav att huset var i stort behov av renovering och att hon ville att det skulle säljas. Hon uppgav att hon villeköpa ett nytt hus iden ort där hon hade växt upp. Det framkom att A. och hans familj skulle följa med vid en eventuell flytt. Efter hembesöket kontaktade stadsförvaltningen hemtjänstutföraren och upplyste om att S. hade flyttat in hos I-L.E. och att det inte var förenligt med anställning att flytta in till en kund. Vikarierande verksamhetschef vid hemtjänstutföraren uppgav att denne inte såg något fel i det som skett och hänvisade till att det var fråga om en anhöriganställning och att något brott inte hade begåtts. kontaktade stadsdelsförvaltningen äldreförvaltningen som uppgav att det inte var tillåtet att en anställd flyttar in till kund vid en anhö- riganställning. uppgav att den skulle kontakta utföraren för att få klarhet i frågan (se bilaga 2, journalanteckning daterad 2014-06- 02). informerade A. att I-L.E. och hans familj tillsammans skulle flytta till en villa i . avslutas alla hem- tjänstinsatser då I-L.E. Enligt socialtjänstlagen (2001:453) ska verksamheten bygga på respekt för den enskildes rätt till självbestämmande och integritet. Självbestämmande och frivillighet ska vara vägledande inom . Det finns ingen lagstadgad skyldighet för att polisanmäla misstankar om brott (se t.ex. om handläggning och dokumentation inom s. 275). På grund av sekretessen inom område är också möjligheten att lämna uppgifter om misstanke om brott till brottsutredande myndigheter begränsad. Den eventuella brottslighet som varit aktuell i ärendet har inte varit av sådan karaktär att sekretessen har kunnat brytas enligt 10 kap. 23 § offent- lighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL. Det har vidare bedömts vara tveksamt om sekretessen kunnat brytas med stöd av 10 kap. 2 § OSL. De uppgifter som varit tillgängliga har inte bedömts visa att det varit fråga om brott riktade mot verksamhet eller att det förelegat någon annan sådan situation som förarbetena pekar ut för tillämpningen av 10 kap. 2 § OSL (se prop. 1979/80:2 s. 123). Sistnämnda bestämmelse ska också tillämpas restriktivt (prop. 1979/80:2 s. 465 och 494). Någon annan sekre- tessbrytande bestämmelse har inte bedömts vara tillämplig. Bedömningen av sekretessläget har bidragit till att förvaltningen valt att inte göra någon polisanmälan. Vidare har förvaltningen beaktat att I-L.E. uttryckt att hon varit nöjd med den ordning som varit och med utförandet av de insatser hon varit beviljad. har inte uttryckt någon vilja att upp- gifter skulle lämnas till polisen eller att hennes situation på något sätt skulle förändras. De hemtjänstinsatser som I-L.E. varit beviljad har utförts av personal anställd i enskild verksamhet. Förvaltningens bedömning har varit att den oro kring personalens agerande som framkommit varit något som främst skulle hanteras av utföraren. Förvaltningen har också talat med utförarna om detta. Chefen vid den tidigare verksam- heten informerade förvaltningen om att chef och personal hade talat med den anställde om olämpligheten i att vistas hos I-L.E. För- valtningen har efter bytet av utförare erinrat den nya utföraren om vikten av att informera anställda om mutbrott, vilket utföraren uppgett att denne gjort. Förvaltningen har löpande genom både föranmälda och oanmälda hem- besök kontrollerat att I-L.E. fått de hemtjänstinsatser hon haft rätt till. För- valtningen har vidare försäkrat sig om att det som förevarit har skett i en- lighet med I-L.E:s egen vilja. har intygat detta och förvaltningen har inte funnit skäl att ifrågasätta hennes inställning eller hennes förmåga att avge ett grundat ställningstagande. har genomgående uttryckt att hon varit nöjd med både situationen och utförandet av hemtjänstinsatserna. När förvaltningen fick reda på att I-L.E. gett bort sitt hus i gåva gjorde förvalt- ningen hembesök och informerade I-L.E. om mutbrott och möjliga konse- kvenser av detta. E. fick vid besöket erbjudande om hjälp med att an- söka om god man och på fråga av förvaltningen intygade I-L.E. att allt hade skett i enlighet med hennes önskemål. Sammanfattningsvis har förvaltningen utifrån de överväganden som re- dovisas ovan valt att inte göra någon polisanmälan i ärendet. Enligt förvalt- ningens uppfattning har huvuduppgiften för förvaltningen varit att se till att I-L.E:s beviljade insatser genomförts och att i övrigt bistå henne utifrån hennes önskemål. kommenterade nämndens remissvar och gav in ytterligare handlingar. JO tog del av IVO:s beslut i ärendena med dnr 8.2- 19176/2015-8 och 8.2-19176/2015-9, som rörde klagomålen mot de privata vårdföretagen . I beslutet som rörde klagomålen mot Attendo anförde under rubriken för beslutet följande: bedömer, efter att ha granskat inkomna handlingar, att det inte finns anledning att utreda ärendet vidare. Verksamheten har, enligt 4 kap. 2 och 4 §§ föreskrifter och allmänna råd (SOSFS 2011:9) om ledningssystem för systematiskt kvalitetsarbete, processer och rutiner för att säkra verksamhetens kvalitet. Attendo har redovisat den information som ges till alla anställda vid an- ställning och där ingår information om att personalen inte får ta emot gåvor i form av presentkort eller värdeföremål och andra saker som kan pantsät- tas. Det framgår även att personalen inte får göra några skriftliga förbindel- ser med brukare avseende handlingar som rör arv och testamente, lånehand- lingar, bevittnande av namnteckning eller olika former av dokument. All personal får skriva under att de har tagit del av informationen och förstått innebörden av budskapet i handlingen. gjorde liknande uttalanden i beslutet som rörde . I ett beslut anförde JO följande. 2017/18 JO1 2017/18 JO1 Min granskning är inriktad på den fråga som har tagit upp i sin anmälan, nämligen den om stadsdelsförvaltningen borde ha gjort en polis- anmälan om att bl.a. A. eventuellt hade begått brott mot I-L.E. Enligt de regler som gäller för JO:s verksamhet är utgångspunkten att JO inte bör utreda händelser eller förhållanden som ligger . Jag anser att det i det här fallet finns särskilda skäl att frångå den s.k. tvåårsregeln. Jag har inte tillsyn över de privata företag som ansvarade för utförandet av hos I-L.E. Jag kan därför inte kommentera hur de agerade med anledning av de misstankar som fördes fram mot bl.a. A. Allmänt om socialnämndens ansvar för att insatser är av god kvalitet m.m. omsorg om äldre ska inriktas på att äldre personer får leva ett värdigt liv och känna välbefinnande. ska verka för att äldre människor får möjlighet att leva och bo självständigt under trygga förhållanden och ha en aktiv och meningsfull tillvaro i gemenskap med andra. Nämnden ska också ge dem som behöver det stöd och hjälp i hemmet och annan lättåtkomlig service. Alla insatser inom ska vara av god kvalitet. Det är socialnämnden som beslutar om bistånd, t.ex. hjälp i form av hem- tjänst. kan utföras i kommunens egen regi. Det är dock vanligt att de insatser som nämnden har beviljat utförs av ett privat hemtjänstföretag. Det kan vara kommunen som anlitar ett privat företag eller den enskilde som själv väljer en annan utförare av insatsen. Även om det är någon annan än den be- slutande nämnden som svarar för genomförandet av en insats har den beslu- tande nämnden fortfarande ansvar för att den enskilde får den beviljade insat- sen och att insatsen är av god kvalitet (se bl.a. prop. 2005/06:115 s. 118 och dokumentation inom socialtjäns- ten s. 443). Om det kommer fram att det finns brister när en biståndsinsats utförs kan socialnämnden givetvis inte vara passiv. Nämnden måste då vara aktiv för att se till att förhållandena rättas till så att den enskilde får den hjälp och det stöd som han eller hon behöver och som socialnämnden har beslutat om. Vilka åt- gärder som socialnämnden bör vidta beror på vad saken gäller samt bristens art och orsak. Det kan uppstå en misstanke om att den enskilde har blivit utsatt för ett brott i samband med utförandet av en insats. I ett sådant fall ligger det i sakens natur att nämnden alltid bör överväga om det finns skäl och förutsätt- ningar för att göra en polisanmälan. Det ställningstagande som myndigheten då gör bör dokumenteras (jämför JO 2011/12 s. 426, dnr 2133-2010). När kan och bör socialnämnden överväga att göra en polisanmälan? När socialnämnden överväger att göra en polisanmälan bör den beakta bl.a. vilket samband som det misstänkta brottet har med nämndens verksamhet, brottets svårighetsgrad och hur starka misstankarna är. Nämnden bör i sina 2017/18 JO1 överväganden även beakta om den enskilde befinner sig i en särskilt utsatt si- tuation. Det kan t.ex. röra sig om personer som har svårt att själva bevaka sina intressen. Det finns också situationer när nämnden bör beakta den enskildes inställning till att en anmälan görs. Att bedöma om ett handlande kan utgöra ett brott och om en anmälan bör göras kan vara svårt. Nämnden kan alltid rådgöra med polis eller åklagare innan den tar ställning till om det finns förutsättningar för att göra en polisanmälan (jämför prop. 2005/06:161 s. 103). Ett sådant sam- råd kan ske utan att nämnden röjer uppgifter om de enskilda personernas iden- titet. En förutsättning för att nämnden ska kunna lämna uppgifter till polis/åkla- gare är att det inte på grund av sekretess finns något hinder för socialnämnden att röja uppgifter. Den s.k. socialtjänstsekretessen regleras i 26 kap. 1 § offent- lighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL. Sekretess gäller inom socialtjäns- ten för uppgifter om en enskilds personliga förhållanden om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående lider men. Sekretessen avser alltså att skydda den som får bistånd eller någon anhörig till denne. I 10 kap. OSL finns vissa sekretessbrytande bestämmelser och bestämmel- ser om undantag från sekretess. Med stöd av bestämmelsen i 10 kap. 21 § OSL kan socialnämnden till bl.a. lämna ut uppgifter som det nor- malt gäller sekretess för vid misstanke om vissa brott mot barn. När det gäller begångna brott i övrigt kan socialnämnden till lämna ut sek- retessbelagda uppgifter vid bl.a. misstanke om ett fullbordat brott för vilket det är föreskrivet fängelse (10 kap. 23 § OSL). Sekretess hindrar inte heller att en uppgift lämnas till en enskild eller till en annan myndighet, om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin verk- samhet (10 kap. 2 § OSL). ha gjort en polisanmälan i det nu aktuella fallet? Nämnden har i sitt yttrande inte närmare redogjort för vilka biståndsinsatser som I-L.E. hade och som hon hade insatser eller hur de verk- ställdes. Såvitt jag har förstått erhöll dock I-L.E. insatser från stadsdels- nämnd –2014. Det var privata företag som svarade för utföran- det av insatserna. Det faktiska utförandet verkar ha ombesörjts av A. eller hans hustru fick fortlöpande in orosanmäl- ningar som innehöll information om bl.a. olika missförhållanden och oegent- ligheter som hade samband med den hemtjänstinsats som I-L.E. Av utredningen framgår att förvaltningen fick kännedom om bl.a. att I-L.E. hade gett bort sitt hus i gåva till A. och att huset låg ute till försäljning. Mot bakgrund av att förvaltningen hade känt sig tvungen att informera S:s arbetsgivare om bestämmelserna om mutbrott, är det enligt min mening uppenbart att det i vart fall måste ha stått klart för nämnden att A:s och/eller S:s agerande kunde utgöra mutbrott. Nämnden har i sitt remissvar bl.a. uppgett att förvaltningen löpande gjorde både föranmälda och oanmälda hembesök hos I-L.E. för att för- säkra sig om att hon inte for illa och att de insatser hon fick var av god kvalitet. 2017/18 JO1 SOCIALTJÄNST Förvaltningen hade också kontakter med såväl A:s som S:s arbetsgivare, som verkar ha ansett att det inte förekommit några oegentligheter. Förvaltningen konsulterade också den juridiska avdelningen vid , bl.a. angående misstankarna om mutbrott samt hur man skulle agera när det gällde A:s och hans familjs relation med I-L.E. och socialnämndens ansvar i den uppkomna situationen. En starkt bidragande orsak till att en polisanmälan inte gjordes förefaller ha varit att nämnden ansåg att den inte kunde lämna ut uppgifterna på grund av sekretess. En annan orsak verkar ha varit att förvaltningen ansåg att det i första hand var de privata bolagens sak att ingripa. I remissvaret har nämnden t.ex. uppgett att förvaltningen bedömde att oron kring personalens agerande främst var något som utföraren skulle hantera och att man talat med utfö- rarna om detta. Den s.k. socialtjänstsekretessen i 26 kap. 1 § OSL gäller inom för uppgifter om en enskilds personliga förhållanden om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående lider men. En uppgift om att en person har beviljats bistånd i form av hemtjänst är typiskt sett en sådan uppgift som omfattas av sekretess enligt 26 kap. 1 § OSL. Nämnden kan alltså inte utan vidare röja uppgiften för någon utomstående, inte ens för t.ex. en pensionärsorganisation som på ideell grund söker upp äldre människor och erbjuder olika fritidsaktiviteter. I det aktuella fallet var det dock fråga om att göra en anmälan till polisen om misstanke om att I-L.E. hade utsatts för ett allvarligt brott. För att polisen snabbt skulle kunna utreda saken behövde poli- sen veta vem som var utsatt för det misstänkta brottet. Polisen behövde dock inte genom anmälan få information om varför I-L.E. hade beviljats hemtjänst, eller om hennes hälsotillstånd eller personliga förhållanden i övrigt. De uppgif- ter om I-L.E. som nämnden skulle behöva röja i en polisanmälan var begrän- sade till de i sammanhanget förhållandevis ”harmlösa” uppgifterna om hennes namn och att hon hade insatser i form av hemtjänst. Enligt min mening är det uppenbart att de uppgifterna hade kunnat röjas för polisen utan att I-L.E. skulle ha lidit men. Det är oklart hur nämnden resonerade i denna del. Saken berörs inte heller närmare i remissvaret. För det fall att man ändå skulle anse att socialtjänstsekretessen i 26 kap. 1 § OSL utgjorde ett hinder för att lämna de aktuella uppgifterna till polisen uppkommer det fråga om huruvida uppgifterna hade kunnat röjas med stöd av någon av de sekretessbrytande bestämmelserna i 10 kap. OSL. De misstänkta brotten var allvarliga men de var inte sådana att nämnden kunde lämna sekretessbelagda uppgifter till polis/åklagare med stöd av bestäm- melsen i 10 kap. 23 § OSL. Som jag har anfört tidigare i beslutet hörde det emellertid till nämndens ansvar för biståndet att bl.a. se till att de insatser som I-L.E. fick var av god kvalitet, även om de faktiskt utfördes av ett hemtjänstfö- retag. I detta ansvar ligger att hindra att den enskilde biståndstagaren utsätts för brott av personer som rent praktiskt ska ge hjälpen. Enligt min uppfattning hade därför nämnden kunnat lämna ut uppgifter till polisen med stöd av 10 kap. 2 § OSL, eftersom det var nödvändigt för att nämnden skulle kunna utföra sin upp- gift att se till att biståndet var av god kvalitet. Det framgår inte av remissvaret eller utredningen i övrigt vilka överväganden som nämnden gjorde när det 2017/18 JO1 gällde möjligheten att röja uppgifter, mot bakgrund av det ansvar som nämnden hade för utförandet av biståndsinsatserna. Jag vill också tillägga att det fanns en möjlighet för nämnden att göra en polisanmälan utan att röja några uppgifter om I-L.E. Sekretessen enligt 26 kap. 1 § OSL har skyddat I-L.E. men inte A. eller någon annan som utförde insatser hos I-L.E. Nämnden hade således kunnat göra en polisanmälan utan att lämna några uppgifter som rörde hennes personliga förhållanden. Det alternativet ver- kar nämnden inte ha övervägt. Enligt min uppfattning har det således inte på grund av bestämmelserna om sekretess funnits något hinder för nämnden att göra en polisanmälan. Det finns möjligen ett visst utrymme för att hävda en annan uppfattning än den som jag har fört fram när det gäller hur 26 kap. 1 § och 10 kap. 2 § OSL bör tillämpas i ett fall som det nu aktuella. Nämndens redogörelse för hur man har sett på sek- retessfrågorna är bristfällig. Såvitt framgår av nämndens remissvar och det som i övrigt har kommit fram vid min utredning är min uppfattning att sekretessfrå- gorna inte varit föremål för en tillräcklig analys från nämndens sida. Det fanns starka skäl för att göra en polisanmälan. De omständigheter som kom fram gav utan tvekan stöd för att ett allvarligt brott hade begåtts mot I-L.E. inom ramen för en verksamhet som nämnden hade det yttersta ansvaret för. Eftersom de privata företag som svarade för utförandet av biståndsinsat- serna inte hade gjort eller avsåg att göra någon polisanmälan och inte heller hade vidtagit några andra mer konkreta åtgärder för att förhindra eller avbryta de aktuella brotten borde nämnden ha gjort en polisanmälan. Nämndens agerande har, såvitt kommit fram, inte grundats på en tillräcklig analys av de rättsliga förutsättningarna för att göra en polisanmälan. Enligt min mening har nämnden åsidosatt sina åligganden att agera för att skydda I-L.E., och nämnden förtjänar kritik för sin underlåtenhet att göra en anmälan till po- lisen om det misstänkta brottet. Många äldre är för sin existens helt beroende av att få det stöd och den omvård- nad från socialnämnden som de är i behov av. Det gäller särskilt de allra äldsta och de äldre som har drabbats av sjukdom eller funktionshinder. Sam- tidigt kan dessa äldre ha svårt att bevaka sina intressen. Det kan bero på psykisk eller fysisk svaghet, men också på att de är rädda för att stöta sig med vårdper- sonal eller någon inom . De äldre som saknar nära anhöriga med inblick i vården är särskilt utsatta (se prop. 1997/98:113 s. 87). Mot den bak- grunden är det därför av avgörande betydelse att socialnämnden, när den får kännedom om oegentligheter av det slag som är aktuellt, skyndsamt och noggrant överväger de åtgärder som finns att tillgå. Jag skickar en kopia av detta beslut för kännedom till och till , som har granskat de berörda privata hemtjänstföretagen. 2017/18 JO1 Fråga om ett placeringsbeslut som nämndens ordförande har fattat med stöd av 11 § tredje stycket LVU kan jämställas med ett sådant beslut om vård som avses i 6 kap. 6 § första stycket SoL (Dnr 3728-2016)