frsrdg · H504JO1 · 2017-11-14 00:00:00 — Det kan först konstateras att ett ingripande enligt 13 § PL som innebär att polisen för någon till t.ex. hennes bostad normalt bör betraktas som ett om- händertagande och inte ett avlägsnande. Även om det råder delade me- ningar om vad som diskuterades under den aktuella transporten har om- vandlingen av det initiala beslutet till ett omhändertagande enligt LOB haft sin grund i dels E.H:s berusning, dels att hon uppträdde allt mer agiterat och aggressivt. har ingen anledning att ifrågasätta riktig- heten av den bedömningen. Därtill kommer att omhändertagandet har för- mansprövats enligt gällande regler för att därefter fortgå av . Vidare får enligt mening doku- mentationen av omhändertagandet anses tillfyllest, liksom behandlingen av E.H. I ett beslut anförde JO Renfors följande. Om en person genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna får polisen avvisa eller avlägsna personen från ett visst område eller utrymme, när det är nödvändigt för att ordningen ska kunna upprätthållas. Detsamma gäller om en sådan åtgärd behövs för att en straffbe- lagd handling ska kunna avvärjas. Är en sådan åtgärd otillräcklig för att det avsedda resultatet ska uppnås, får personen tillfälligt omhändertas. (Se 13 § PL.) Ett ingripande som innebär att polisen för någon till hans eller hennes bo- stad är normalt att betrakta som ett omhändertagande (se JuU 1983/84:27 s. 33). Den som anträffas så berusad av alkoholdrycker eller annat berusningsme- del att han eller hon inte kan ta hand om sig själv eller annars utgör en fara för sig själv, eller för någon annan, får omhändertas av en polis (1 § första stycket LOB). Finns det skäl att omhänderta någon såväl enligt 13 § PL som enligt LOB, ska LOB tillämpas (se 9 § andra stycket LOB). Lagen om omhändertagande av berusade personer m.m. trädde i kraft . I förarbetena angavs bl.a. att det är angeläget att de nya bestäm- melserna ger uttryck för principen att ett omhändertagande på grund av berus- ning är motiverat i första hand av omsorg om individens personliga välfärd, och att förutsättningarna för ett omhändertagande knyter an till de faror eller skadeverkningar som är förknippade med berusningstillståndet. Vidare angavs att det vid fall av omhändertaganden på grund av akut berusning inte är ovanligt att ett ordningsstörande uppträdande från den berusades sida framstår som själva incitamentet till polisingripandet, men att ett sådant uppträdande inte ut- gör någon självständig grund för omhändertagande. När en person behöver om- händertas för att han eller hon stör allmän ordning eller utgör en omedelbar fara 2017/18 JO1 POLIS, ÅKLAGARE OCH för denna, utan att vara så påverkad av berusningsmedel att han eller hon be- höver vård av den anledningen, bör det enligt förarbetena ske genom ett tillfäl- ligt omhändertagande enligt annan lagstiftning (numera 13 § PL). Ett omhändertagande enligt 1 § LOB förutsätter en tämligen höggradig be- Om den enskilde inte är vad man brukar kalla redlöst berusad – dvs. ur stånd att ta hand om sig själv – krävs det att han eller hon kan antas utgöra en fara för sig själv eller annan, t.ex. i trafiksammanhang. För att detta ska kunna konstateras måste berusningen framgå på ett påtagligt sätt, t.ex. genom att personen saknar förmåga att behärska sina kroppsrörelser. (Se prop. 1975/76:113 s. 85–86 och 123.) Att en berusad person är otrevlig eller uppträder provocerande mot polisen innebär inte i sig att denne inte kan ta hand om sig själv eller annars utgör en fara för sig själv eller för någon annan (se t.ex. JO 2009/10 s. 64, dnr 274-2007, samt JO:s beslut , dnr 2027-2007, och 2010, dnr 5079-2009). En polis kan avstå från ett omhändertagande, t.ex. om någon anhörig eller annan lämplig person genast vill och kan ta hand om den berusade utan att dennes eller någon annans säkerhet äventyras (se det allmänna rådet till 2 kap. 1 § föreskrifter och allmänna råd om omhändertagande av berusade personer, RPSFS 2000:57, FAP 023-1). En omhändertagen person som inte bereds vård på sjukhus eller någon an- nan vårdinrättning inte tas om hand på något annat sätt och som inte heller kan friges, får hållas kvar (se 4 § LOB). Om polisen konstaterar att den berusade utan fara för sig själv eller annan kan föras till sin bostad och lämnas kvar där kan den lämpligaste lösningen vara att den omhändertagne transporteras till sin bostad av polisen. Denna möjlighet bör ofta övervägas, förutsatt att det inte är fråga om en våldsam eller oregerlig person. (Se prop. 1975/76:113 s. 91 och En omhändertagen person får överlämnas i bostaden endast efter över- enskommelse med någon närstående som finns där och om det kan ske utan fara för den omhändertagne eller någon annan person. får i klara fall och i omedelbar anslutning till omhändertagandet ske utan före- gående prövning av vakthavande befäl eller annan förman. (Se 2 kap. 3 § RPSFS 2000:57, FAP 023-1). En polis som har omhändertagit någon enligt 1 § LOB ska så skyndsamt som möjligt anmäla åtgärden till sin förman. Har omhändertagandet inte redan upphört, ska förmannen pröva om åtgärden ska bestå. (Se 5 § LOB.) Syftet med förmansprövningen är att säkerställa den enskildes rättssäkerhet ge- nom att någon annan än den som har verkställt åtgärden bedömer frågan om ett Protokoll ska föras över ett ingripande med stöd av 13 § PL eller LOB. protokollet ska bl.a. grunden för beslutet framgå. (Se 27 § PL.) Mot bakgrund av de uppgifter som kommit fram i min utredning får det anses klarlagt att E.H. agerade på ett sätt som gjorde att det fanns grund för att ingripa mot henne med stöd av 13 § PL och avlägsna henne från platsen. POLIS, ÅKLAGARE OCH 2017/18 JO1 som vidtogs mot E.H. har dock, som själv har konstaterat, i polislagens mening varit att betrakta som ett omhändertagande. Min utredning har i första hand tagit sikte på beslutet att omhänderta E.H. med stöd av 1 § LOB. Jag uppehåller mig därför inte närmare vid denna fråga, utan jag nöjer mig med att erinra om att en polis som ingriper mot någon med stöd av polisla- gen eller verkställer ett sådant ingripande alltid måste ha klart för sig vilket tvångsmedel det är som faktiskt tillämpas och vilka rättsliga förutsättningar som gäller för att ingripandet ska kunna ske. Det är vidare ett grundläggande krav att alla ingripanden dokumenteras i enlighet med de regler som gäller. Jag vill också framhålla att kravet att dokumentera en åtgärd inte faller bort bara för att den följs av en mer ingripande åtgärd. Att bli omhändertagen för berusning innebär ett betydande intrång i den om- händertagnes integritet. Ett omhändertagande medför vanligtvis också att Transportstyrelsen och socialnämnden i den omhändertagnes hemort underrät- tas om omhändertagandet. För de allra flesta är en uppgift hos en myndighet av det slaget mycket integritetskänslig. Att ta ställning till om det finns förutsättningar att omhänderta någon enligt lagen om omhändertagande av berusade personer m.m. är en utpräglad bedöm- ningsfråga. Att enskilda poliser har rätten att göra denna bedömning innebär att de har getts mycket långtgående maktbefogenheter. För att en enskilds rättssä- kerhet inte ska åsidosättas får dessa maktbefogenheter givetvis användas endast när lagens förutsättningar är uppfyllda, och det måste alltid ske med gott om- döme. En polis som överväger att omhänderta någon p.g.a. berusning får aldrig låta sig påverkas av att han eller hon känner irritation eller ilska över en persons uppträdande i samband med ett ingripande. Jag vill framhålla att det för den ingripande polisen är förenat med stora svårigheter att bedöma om förutsättningarna för ett omhändertagande är uppfyllda i det en- skilda fallet. Bedömningen måste ofta göras under tidspress och i en stökig situation. Lagstiftningens utformning ställer alltså stora krav på enskilda poli- ser. Redan för den enskilde polisen är det ofta en grannlaga uppgift att bedöma om förutsättningarna för ett omhändertagande enligt 1 § LOB är uppfyllda. Att vid en granskning i efterhand avgöra om ett sådant omhändertagande var kor- rekt eller inte är självklart också förenat med svårigheter. Försiktighet måste därför iakttas vid en sådan prövning. JO 2009/10 s. 64, dnr 274-2007.) Mina fortsatta överväganden görs med beaktande av detta. har förklarat att hon hade druckit tre–fyra starköl och att hon inte var påtagligt berusad. De polismän som kom i kontakt med E.H. vid tillfället har samtliga lämnat uppgifter som tyder på att hon varit mer berusad än vad hon själv uppgett. och har vidare lämnat konkreta uppgifter om E.H:s berusningsgrad, nämligen att hon var så berusad att hon sluddrade. Utgångspunkten för min bedömning blir därför att E.H. var märkbart berusad. har uppgett att han ansåg att E.H. inte kunde ta hand om sig själv när han gjorde sin förmansprövning. Jag ska återkomma till detta, men konstaterar redan här att E.H. knappast kan ha varit redlöst berusad (se ovan 2017/18 JO1 POLIS, ÅKLAGARE OCH om förutsättningarna för ett omhändertagande) för beslut då det inte är förenligt med de uppgifter han och övriga ingripande poliser har lämnat. Det är inte heller den grund för omhändertagandet som Jo- han själv angett i protokollet. Frågan blir då om E.H. på grund av sin berusning utgjorde en fara för sig själv eller för någon annan. Jag uppfattar uppgifter på det sättet att han ansåg att E.H:s berusning innebar en fara för hennes familj om hon lämnades i bostaden. Vad denna fara närmare bestod i har inte konkretiserats på annat sätt än att har uppgett att E.H. var så agiterad att han tyckte det var olämpligt att lämna av henne i hemmet. har i förhöret uppgett att de gjorde bedömningen att det var bättre att E.H. fick vara i arresten än hemma hos barnen eftersom hon var så utåtagerande. Detta är i viss mån anmärknings- värda uppgifter. En polis ska inte låta sig styras av sin personliga uppfattning om vad som är lämpligt eller inte när han eller hon överväger ett ingripande mot den som är berusad. För att ett omhändertagande ska kunna ske i den nu aktuella situationen måste det finnas en konkret fara för någon annan. Utifrån de uppgifter som kommit fram om E.H:s agerande fanns det enligt min mening inte något som talade för att hon skulle skada sina barn – eller sin sambo – om hon släpptes av i hemmet. bedömning att det fanns förutsätt- ningar att omhänderta E.H. med stöd av lagen om omhändertagande av beru- sade personer m.m. saknade därför grund och han ska kritiseras för sitt beslut. När det gäller den del av anmälan som rör vad skulle ha sagt till E.H. i bilen kan jag konstatera att uppgifterna innebär att han skulle ha gjort sig skyldig till mycket allvarliga överträdelser av sina åligganden som polis. Utredningen i ärendet innebär emellertid att ord står mot ord i fråga om vad som sades i bilen, och jag har därför inte underlag för att rikta någon kritik mot med anledning av E.H:s uppgifter i denna del. När det gäller förmansprövningen konstaterar jag att har upp- gett att han ansåg att E.H. var så berusad att hon inte kunde ta hand om sig själv. Som jag har konstaterat ovan visar utredningen att E.H. inte var redlöst berusad innan hon kom in till arresten. Jag anser mig dock – mot bakgrund dels av den försiktighet som är påkallad, dels av att E.H:s berusningsgrad kan ha tilltagit – ändå inte ha underlag för slutsatsen att bedömning av E.H:s tillstånd har legat utanför ramen för det godtagbara bedömningsutrymme som måste finnas. Jag nöjer mig därför i denna del med att erinra om följande. Ett omhändertagande enligt 1 § LOB förutsätter att den enskilde är höggradigt berusad. Om den enskilde inte är redlöst berusad, dvs. ur stånd att ta hand om sig själv, får dock inte berusningsgraden ensam ligga till grund för ett omhän- dertagande, utan ingripandet måste då även vara motiverat av att berusnings- graden innebär fara i förhållande till den enskilde själv eller någon annan. POLIS, ÅKLAGARE OCH 2017/18 JO1 Om den som anträffas berusad i en bostad väljer att lämna bostaden för att tala med polis som kommit till platsen finns det normalt inte förutsättningar att omhänderta personen för berusning (Dnr 5583-2015) Beslutet i korthet: Omhändertagande för berusning får inte göras om den berusade personen anträffas i en bostad. JO har i ärendet granskat omhän- dertaganden för berusning som gjorts dels på innergården till ett flerfamiljs- hus, dels i trapphuset i ett flerfamiljshus. Enligt JO kan varken innergården till eller trapphuset i ett flerfamiljshus anses vara ett område som hör till en bostad i den mening som avses i bestämmelserna om omhändertagande för berusning. Det finns därför inget förbud mot omhändertagande för berus- ning där. Syftet med förbudet mot omhändertagande för berusning när den beru- sade personen anträffats i en bostad är att skydda den enskildes integritet och privatliv. Vid ett av de granskade omhändertagandena hade personen anträffats i sin bostad men lämnat den för att tala med polisen i trapphuset. Enligt JO kan en berusad person som anträffas i en bostad men väljer att lämna bostaden för att tala med polisen, t.ex. av det skälet att det finns andra personer i bostaden, inte anses ha avstått från det skydd mot att bli omhän- dertagen för berusning i en bostad som finns i lagen. Detsamma gäller om personen visserligen inte anträffas i en bostad men det är polisen som för- mått personen att lämna bostaden för att tala med dem. I sådana situationer finns det enligt JO normalt inte förutsättningar att omhänderta en person för berusning. kritiseras för omhändertagandet i trapphuset. förde i en anmälan till JO fram klagomål mot , polisregi- on Nord, med anledning av att han omhändertagits enligt lagen om omhändertagande av berusade personer m.m. (LOB) i sitt hem. Hans beteende var inte heller sådant att det fanns förutsättningar att omhänderta ho- nom. Handlingar, bl.a. protokoll över omhändertaganden för berusning, hämtades in. Vid genomgång av protokollen framkom att J.L. omhänderta- gits i anslutning till sin bostad och i närheten av en bekants bo- stad. anmodades att yttra sig över dessa omhändertaganden, vilka ägde rum , , och . () yttrade sig efter att de po- liser som deltagit vid omhändertagandena fått tillfälle att lämna upplysningar. 2017/18 JO1 POLIS, ÅKLAGARE OCH I yttrandet angavs följande om omständigheterna kring de fyra omhändertagan- dena. Det första omhändertagandet inträffade . Vänner till J.L. kontaktade polisen eftersom de var oroliga för honom och han hade uppgett att han ville dö. När polispatrullen kom till hans hemadress och ville prata med honom insisterade han på att de skulle gå ut och prata i stället. Berörd polisman har under handläggningen av JO-ärendet uppgett att samtalet ägde rum på innergården. Det fanns flera personer i lägenheten som enligt polisens uppfattning bodde tillsammans med J.L. och som inte var trygga med att ha ansvaret för honom under resten av natten. var märkbart berusad och hade svårt att hålla balansen. Han togs med till polisstationen för tillnyktring då han bedömdes kunna utgöra en fara för sig själv. Under färden till stationen hotade han med att strypa sig själv och gjorde vissa fysiska anspelningar på detta. Han ringde själv till polisen och meddelade att han satt med en pistol i handen och att han skulle sätta en kula i skallen på sig själv. Under samtalet lät han mycket påverkad och han hotade även med att sätta en spruta i sig själv så att han somnade. I samband med att polispatrullen anlände kom han ut på inner- gården. Patrullen konstaterade att han var uppenbart påverkad, luktade al- kohol och uppvisade ett förvirrat och något maniskt tillstånd. Suicidhoten ansågs inte vara allvarligt menade men han omhändertogs ändå på grund av sin berusning och då han bedömdes kunna utgöra en fara för sig själv. omhändertogs för tredje gången . Allmänhet ringde till polisen och uppgav att J.L. var så kraftigt berusad att hans vänner inte kunde ta hand om honom. Han hade sprungit ute och ofredat grannarna. När polispatrullen kom försökte han springa därifrån. Berörd polisman har under beredningen av JO-ärendet uppgett att när polispatrullen kom till platsen befann sig J.L. på innergården, mellan de olika huskropparna, som hör till bostadsområdet och försökte springa från platsen. Polispatrullen konstaterade att han var kraftigt berusad och fick även uppgift om att han hotat att hoppa ut från ett fönster. Patrullen bedömde att han inte kunde ta hand om sig själv och att han kunde antas utgöra en fara för sig själv. Under färden till och efter ankomst till polisstationen fortsatte han att hota med att ta livet av sig. Det ansågs föreligga en påtaglig risk att han skulle göra verk- lighet av sina hot om att ta livet av sig om han inte omhändertogs. Han hade även kunnat fortsätta störa andra i området. Vidare ansågs han vara i sådant skick att han på grund av sin berusning hade kunnat göra sig själv ordentligt illa. Det fjärde omhändertagandet gjordes . ringde till polisen och uppgav att han inte orkade mer och att han skulle hänga sig. När polispatrullen kom till hans hemadress stod han i trapphuset. Han var mycket berusad, luktade alkohol och pratade forcerat och sluddrande. Vidare var han ostadig på benen. Han informerades om att han skulle omhändertas eftersom han inte bedömdes kunna ta hand om sig själv och ansågs utgöra en fara för sig själv, varpå han blev mycket agiterad och satte sig till motvärn. redovisade följande bedömning. Enligt mening har J.L. vid varje enskilt omhänderta- gande varit så pass berusad att han antingen inte kunnat ta hand om sig själv, utgjort en fara för sig själv eller utgjort en fara för andra. Polismyn- digheten anser också att varje omhändertagande har varit försvarligt med hänsyn till dess syfte och övriga omständigheter. Det kan vidare konstateras att J.L. vid varje enskilt omhändertagande vistats i närheten av sin egen eller annans bostad men aldrig i någon bostad. Vid ett omhändertagande befann han sig i trapphuset till det hus som han POLIS, ÅKLAGARE OCH 2017/18 JO1 själv bor i och vid de övriga tre tillfällena befann han sig på innergården som hör till huset och närliggande hus. Enligt förarbetena kan även platser i direkt anslutning till en bostad anses utgöra sådan plats där omhänderta- gande inte får ske. Som exempel har angetts gårdar och trädgårdar, som får förstås som privata och tillhörande bostaden. I aktuella fall rör det sig om mer allmänna ytor som hör till ett bostadsområde respektive en trappupp- gång som visserligen är ett enskilt utrymme men inte en bostad (se t.ex. kommentaren till 1 § LOB i Karnov). anser att dessa platser inte kan anses höra till J.L:s egen eller annans bostad. Mot denna bakgrund har ingen anledning att ifråga- sätta att det förelåg förutsättningar för de aktuella ingripandena. Myndig- heten anser slutligen att dokumentationen i ärendena får anses tillräcklig. I ett beslut anförde JO Renfors följande. Den som anträffas så berusad av alkoholdrycker eller annat berusningsmedel att han eller hon inte kan ta hand om sig själv eller annars utgör en fara för sig själv eller för någon annan får omhändertas av en polis (1 § första stycket LOB). Ett omhändertagande får dock inte ske om den berusade personen an- träffas där någon har sin bostad (1 § andra stycket LOB). Förbudet mot omhändertagande för berusning i bostäder har tillkommit för att lagen inte opåkallat ska medge ingrepp i en enskilds integritet eller privatliv (prop. 1983/84:111 s. 37). Uttrycket ”har sin bostad” innebär samma avgränsning som gäller enligt be- stämmelsen om hemfridsbrott i 4 kap. 6 § . Med ”bostad” avses också gårdar och trädgårdar i anslutning till bostäder. För att en gård eller en trädgård ska omfattas av bestämmelsens tillämpningsområde är det inte nöd- vändigt att den är inhägnad om det på annat sätt framgår att området hör till bostaden. Uthus och andra ekonomibyggnader som finns inom gården eller trädgården liksom gårdsplanen omkring byggnaderna omfattas också av till- lämpningsområdet. Även en tillfällig bostad, t.ex. ett hotellrum, en hytt på en båt eller ett tält, kan utgöra en persons bostad. 1983/84:111 s. 144 och m.fl., , Zeteo, , kommentaren till 4 kap. 6 §.) För allmänna platser eller andra enskilda platser än någons bostad finns inget förbud mot omhändertagande för berusning. Sådana omhändertaganden kan därför göras i t.ex. en trappuppgång i ett flerfamiljshus (se , Lagen om omhändertagande av berusade personer m.m. 1 §, Karnov , och m.fl., se hänvisningen ovan). Omhändertagande för berusning måste dock tillämpas restriktivt när den berusade befinner sig på ett område som kan uppfattas som privat (prop. 1983/84:111 s. 37). I andra privata lokaler än sådana där någon har sin bostad får ett ingripande göras endast om ett omhändertagande framstår som oundgängligen nödvändigt (2 kap. 2 § föreskrifter och allmänna råd om omhänderta- gande av berusade personer, RPSFS 2000:57, FAP 023-1). 2017/18 JO1 POLIS, ÅKLAGARE OCH Av utredningen framgår att polisen kom till J.L:s bostad se- dan hans vänner bett om hjälp. I bostaden fanns flera personer utöver J.L. När poliserna ville prata med J.L. insisterade han på att få gå ut på innergården och prata där. På innergården gjorde polismännen bedömningen att J.L. var märk- bart berusad och att han kunde antas utgöra en fara för sig själv. Jag har i och för sig inget att invända mot bedömningen att J.L:s tillstånd var sådant att han kunde omhändertas. omhändertogs alltså på innergården. En innergård till ett flerfamiljshus kan inte anses vara ett område som hör till en bostad i den mening som avses i bestämmelserna om omhändertagande för berusning. Det finns därför inget för- bud mot omhändertagande för berusning där. Anledningen till att J.L. befann sig på innergården var dock att han ville tala med poliserna där sedan de an- träffat honom i hans bostad där det fanns flera andra personer. JO har i flera tidigare beslut ansett att en person som anträffats i en annan persons bostad och avvisats därifrån med stöd av 13 § polislagen därefter kan omhändertas för berusning (se t.ex. JO:s beslut , dnr 2309-2009). Enligt min mening är situationen emellertid annorlunda om en be- rusad person anträffas i en bostad men frivilligt lämnar den för att tala med polisen. Som jag nämnt ovan är syftet med förbudet mot omhändertagande i en bo- stad att skydda den enskildes integritet och privatliv. Om en person som anträf- fas berusad i en bostad väljer att lämna bostaden för att tala med polisen, t.ex. av det skälet att det finns andra personer i bostaden som han eller hon inte vill ska ta del av samtalet med polisen, kan han eller hon inte anses ha avstått från det skydd mot att bli omhändertagen för berusning som 1 § andra stycket LOB ger uttryck för. Detsamma gäller enligt min mening om personen visserligen inte anträffas i en bostad men det är polisen som förmått personen att lämna bostaden för att tala med dem. I sådana situationer finns det alltså normalt inte förutsättningar att omhänderta en person för berusning. (Se också JK:s beslut , dnr 7656-13-40.) Mot denna bakgrund anser jag att omhändertagandet av J.L. inte var fören- ligt med förbudet mot omhändertagande i 1 § andra stycket LOB. Jag har förståelse för att de ingripande poliserna ansåg att J.L. inte kunde lämnas kvar på platsen. Med hänsyn till vad som kommit fram genom utred- ningen får situationen anses ha varit sådan att poliserna hade kunnat överväga om det fanns förutsättningar att omhänderta J.L. enligt någon annan skyddslag- stiftning. Det är emellertid ett grundläggande rättssäkerhetskrav att regler om frihetsberövanden hanteras korrekt och tillämpas endast i den situation som de är avsedda för. kan därför inte undgå kritik för det inträffade. Av utredningen framgår att J.L. ringde till polisen och ut- tryckte att han skulle komma att skada sig själv. Flera polispatruller beordrades till hans bostad medan J.L. hade kontakt med polisen på telefon. POLIS, ÅKLAGARE OCH 2017/18 JO1