frsrdg · H504JO1 · 2017-11-14 00:00:00 — Typiskt sett skulle det kunna motiveras av det lidande eller men som kan uppstå för personer eller deras anhöriga när personerna utan kännedom härom figurerar på bild i ett förundersökningsprotokoll, kanske till och med av en förhörsperson felaktigt utpekad som gärningsman, och den risk för ytterligare spridning av protokollet och därmed bilden som ett väckt åtal innebär (jfr exempelvis dåvarande uppfatt- ning i denna fråga i Rapporten 2005:2 Vittneskonfrontation). När sekretess gäller för bildmaterial av detta slag blir frågan hur materi- alet bör hanteras när det i och för sig kan anses vara så betydelsefullt att det bör ingå i protokollet. Enligt min uppfattning har i sådant fall reglerna i 23 kap. 21 § RB företräde framför sekretessbestämmelserna i . Regle- ringen i 10 kap. 3 § OSL är alltså inte tillämplig och i vart fall sekretessen enligt 35 kap. 1 § OSL upphör att gälla om uppgifterna lämnas till domstol med anledning av åtal för, som i detta fall, grovt bedrägeri (se 35 kap. 7 och 12 §§ första punkten OSL). POLIS, ÅKLAGARE OCH Mot denna bakgrund borde åklagaren låtit fotokonfrontationsmaterialet ingå i förundersökningsprotokollet. Jag får i denna del lägga till att även om en försvarare inte har några formella möjligheter att bestämma förun- dersökningsprotokollets innehåll hade det funnits goda skäl för åklagaren i detta fall att vara lyhörd för försvararens synpunkter i denna fråga särskilt då några sekretessbestämmelser inte reste några hinder mot försvarets öns- kemål. Det gäller särskilt som åklagaren själv tycks ha varit av uppfatt- ningen att bilderna haft betydelse för utredningen eftersom åklagaren tog med sig bilderna till huvudförhandlingen i syfte att, som jag förstår, under- lätta rättens förståelse för hur identifieringen gått till och/eller för att ha materialet tillgängligt i händelse av eventuella invändningar från försvaret. Genom att låta materialet ingå i förundersökningsprotokollet hade försvaret även haft rätt till kopior på detsamma i enlighet med 23 kap. 21 § RB. När det sedan gäller ställningstagande att inte tillställa försvaret kopior på fotokonfrontationsmaterialet gör jag följande övervä- ganden. Som tidigare anförts regleras den misstänktes partsinsyn i 23 kap. 18 § RB och insynsrätten medför i och för sig inte att den misstänkte också har rätt att få kopior på sidomaterialet. Såsom har konstaterat finns ett visst utrymme för lämplighetsöverväganden när det gäller partsin- synen enligt RB (NJA 2008 s. 883). I denna lämplighetsbedömning menar jag att man å ena sidan måste beakta det lämpliga i att en part får en kopia på ett material som han eller hon kan behålla, kopiera eller till och med sprida och å andra sidan beakta partens behov av att i en eller annan form få ta del av materialet, t.ex. genom besök på en polisstation eller genom att få kopior på materialet. I många fall kan nog syftet med det efterfrågade materialet uppnås genom att materialet hålls tillgängligt på en polisstation, t.ex. om parten vill kontrollera urvalet av figuranter. Detsamma torde gälla om materialet och konfrontationsförhören är av begränsad omfattning. Be- dömningen kan dock falla annorlunda ut om materialet är omfattande och särskilt om parten behöver materialet i kopieform för att förbereda sitt för- svar och/eller utföra sin talan, t.ex. själv åberopa materialet som bevisning i domstolen. När det gäller fotokonfrontationsmaterial och härtill hållna förhör måste dessutom den omständigheten beaktas att det generellt kan vara svårt att tillgodogöra sig innehållet i vissa förhör om man inte samti- digt har tillgång till fotokonfrontationsmaterialet (jfr NJA 2008 s. 883 som avsåg ljud- och bildupptagning av förhör). I det nu aktuella fallet har såväl fotokonfrontationsmaterialet som antalet härtill hållna förhör varit omfattande och mot denna bakgrund anser jag att på det sätt och under de omständigheter som försvaret fått ta del av foto- konfrontationsmaterialet inte har varit fullt tillfredsställande. Försvararens och den misstänktes behov av materialet, så som jag har förstått saken, för att på ett effektivt sätt förbereda försvaret, har därför enligt min uppfattning inte tillgodosetts på ett rimligt sätt. I det här aktuella fallet anser jag därför att – utifrån sitt ställningstagande att låta fotokonfronta- tionsmaterialet utgöra sidomaterial – lämpligen borde ha lämnat ut fotokon- frontationsmaterialet i kopieform till försvaret. I ett beslut anförde JO Renfors följande. 2017/18 JO1 2017/18 JO1 POLIS, ÅKLAGARE OCH trädde ett antal ändringar i (RB) och offent- lighets- och sekretesslagen (OSL) i kraft som bl.a. tydliggör och klargör miss- tänktas rätt till insyn i förundersökningar (se prop. 2016/17:68). I stora delar stämmer ändringarna överens med vad som redan tidigare ansetts vara gällande rätt. Redovisningen nedan hänför sig mot den bakgrunden till de nya bestäm- melserna. Innehållet i ett förundersökningsprotokoll Vid en förundersökning ska det föras protokoll över det som har förekommit som är av betydelse för utredningen (23 kap. 21 § första stycket RB). Förun- dersökningsprotokollets huvudsakliga betydelse är att ge åklagaren underlag för bedömningen av åtalsfrågan och för att förbereda målet inför huvudför- handlingen. Utredningsåtgärder, beslut och material som upprättas eller hämtas in under en förundersökning ska dokumenteras löpande. Med termen förunder- sökningsprotokoll avses normalt inte denna löpande dokumentation. I stället brukar man avse den sammanställning av utredningen som görs i slutet av en förundersökning. Förundersökningsprotokollet ska ge en trogen bild av vad som förekommit vid förundersökningen av betydelse för målet (se 22 § förundersökningskun- görelsen, FUK). Bedömningen av vad som ska ingå i protokollet är av central betydelse för en rättvis rättegång och ställer stora krav på åklagarens objektivi- tet (se 23 kap. 4 § RB). Såväl sådant som är till fördel som sådant som är till nackdel för den misstänkte ska redovisas. Det som är betydelselöst för utred- ningen ska inte tas med i protokollet. Det är viktigt att uppgifter som ur försvarets synvinkel framstår som betydelsefulla inte väljs bort. (Se t.ex. SOU 2010:14 s. 56, prop. 1994/95:23 s. 83, JO 1964 s. 212 och JO 2007/08 s. 87, särskilt s. 96–97, dnr 2181-2005.) Det är förundersökningsledaren som har ansvaret för förundersökningen i dess helhet (se 1 a § andra stycket FUK). Förundersökningsledaren bär också det yttersta ansvaret för att slutdelgivningen går rätt till (se JO 2007/08 s. 87, särskilt s. 96). Den misstänktes rätt till insyn i förundersökningsmaterialet Den misstänkte och försvararen har rätt att fortlöpande ta del av det som har förekommit vid förundersökningen, i den mån det kan ske utan men för utred- ningen. De har vidare rätt att begära att förundersökningen kompletteras och i övrigt anföra det som de anser är nödvändigt. Den misstänkte och försvararen ska underrättas om detta och ges skälig tid att lämna synpunkter vid en s.k. slutdelgivning. Åtal får inte beslutas innan detta har skett. (Se 23 kap. 18 § andra stycket och 18 a § första stycket RB.) Att den misstänkte och försvararen har rätt att fortlöpande ta del av det som har förekommit vid förundersökningen innebär inte att de också har rätt att få kopior av utredningsmaterialet. Det är förundersökningsledaren som avgör på vilket sätt denna insynsrätt lämpligen tillgodoses i det enskilda fallet. POLIS, ÅKLAGARE OCH 2017/18 JO1 vid slutdelgivningen finns det någon uttrycklig rätt att få kopior av förunder- sökningsmaterialet, men vanligen får den misstänkte och försvararen var sitt exemplar av det preliminära förundersökningsprotokollet (se t.ex. JO 1996/97 s. 72, dnr 4276-1994, JO 2007/08 s. 87, särskilt s. 96, och m.fl., [, Zeteo], kommentaren till 23 kap. 18 §). anses det inte längre möjligt att med stöd av rättegångsbal- kens bestämmelser undanhålla försvaret några uppgifter i förundersökningen. Det gäller oavsett om de har tagits in i ett preliminärt förundersökningsproto- koll eller finns i sidomaterialet. (Se t.ex. SOU 2010:14 s. 66, JO 1964 s. 212, särskilt s. 214, och JO 2007/08 s. 87, särskilt s. 99–100.) Om materialet är mycket omfattande kan förundersökningsledaren i stället välja att den miss- tänkte och försvararen ges upplysning om hur och när de kan få tillfälle att ta del av materialet i den brottsutredande myndighetens lokaler (se bl.a. JO 1996/97 s. 72, särskilt s. 74, och JO 2007/08 s. 87, särskilt s. 96). Frågan om den misstänktes rätt till insyn kan begränsas av sekretess har länge varit föremål för skilda uppfattningar. Diskussionen har handlat om den s.k. kollisionsregeln i 10 kap. 3 § första stycket OSL och om denna kan tilläm- pas på den insyn som följer av . Enligt bestämmelsen hindrar inte sekretess att en enskild som är part i ett mål eller ärende hos en domstol eller annan myndighet och som på grund av sin partsställning har rätt till insyn i handläggningen tar del av en handling eller annat material i målet eller ären- det. En sådan handling eller ett sådant material får dock inte lämnas ut till par- ten om det är av synnerlig vikt att en sekretessbelagd uppgift inte röjs. Den förhärskande uppfattningen har dock varit att rätten till insyn i en brottsutred- ning kan begränsas med tillämpning av kollisionsregeln (se t.ex. JO 2016/17 s. 439, dnr 6673-2014, och prop. 2016/17:68 s. 36). framgår detta av 23 kap. 18 § andra stycket och 18 a § andra stycket RB. Bestämmelser om sekretess kan aldrig begränsa en parts rätt enligt rätte- gångsbalken att få del av alla omständigheter som läggs till grund för ett avgö- rande i ett mål eller ärende. Detta följer av 10 kap. 3 § andra stycket OSL. Det material som är av betydelse för åklagaren som underlag för ställningstagandet i åtalsfrågan är i praktiken normalt detsamma som det preliminära förunder- sökningsprotokollet och den bevisning som åklagaren överväger att åberopa om han eller hon beslutar att väcka åtal. Det underlaget anses utgöra sådana omständigheter som läggs till grund för ett sådant avgörande som avses i 10 kap. 3 § andra stycket OSL, och som alltså aldrig kan hemlighållas för den misstänkte. (Se JO 2016/17 s. 387, dnr 1136-2015, och SOU 2010:14 s. Så snart åtal har beslutats har den misstänkte och försvararen rätt att på be- gäran få ett exemplar av förundersökningsprotokollet. Om en offentlig försva- rare har förordnats för den misstänkte ska protokollet utan särskild begäran lämnas eller sändas till försvararen. (Se 23 kap. 21 a § första stycket RB.) Nå- gon begränsning av rätten att ta del av förundersökningsprotokollet får inte ske av sekretesskäl (se 23 kap. 18 a § andra stycket RB, 10 kap. 3 a § första stycket 1 OSL, prop. 2016/17:68 s. 65, och , Offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), kommentaren till 10 kap. 3 §, Karnov ). 2017/18 JO1 POLIS, ÅKLAGARE OCH Av utredningen framgår att den aktuella förundersökningen var mycket omfat- tande och att det hade hållits flera förhör där fotokonfrontationer genomförts. Dokumentation från förhören fanns med i förundersökningsprotokollet, men inte fotografierna. Några andra uppgifter om personerna på fotografierna fanns inte heller i protokollet. Förundersökningsledaren har uppgett att han inte tog med fotografier eller andra uppgifter i förundersökningsproto- kollet eftersom han inte åberopade fotokonfrontationerna som bevisning i må- let och eftersom han bedömde att uppgifterna omfattades av sekretess. Som framgått ovan ska förundersökningsprotokollet ge en trogen bild av det som har förekommit vid förundersökningen av betydelse för målet. Urvalet ska göras med beaktande av objektivitetsprincipen och undersökningsledaren måste vara vaksam på att han eller hon inte väljer bort sådant som från försva- rets synpunkt kan framstå som betydelsefullt. En fotokonfrontation är normalt sett av betydelse för utredningen oavsett resultatet av konfrontationen (se JO 1976/77 s. 114 och även JO 2009/10 s. 111). Det är knappast möjligt för en försvarare att värdera utfallet av en fotokonfrontation utan att ha tillgång till de fotografier som använts. De övriga uppgifter om personerna på fotografierna som kan finnas i förundersökningsmaterialet är däremot sällan av betydelse, vare sig ur åklagarens eller ur försvarets synvinkel. Mot denna bakgrund anser jag att de fotografier som användes vid konfron- tationerna var av betydelse för den nu aktuella utredningen. Det har därför inte funnits något rättsligt utrymme för att avstå från att ta in dem i protokollet, oavsett om de omfattades av sekretess. Jag instämmer alltså i Åklagarmyndig- hetens bedömning att fotografierna borde ha tagits in i förundersökningsproto- kollet. Vid slutdelgivningen får den misstänkte och försvararen vanligen ett exem- plar av det preliminära förundersökningsprotokollet. Detta innehåller normalt de uppgifter som ska finnas med i det slutliga protokollet och som den miss- tänkte och försvararen har rätt att få egna exemplar av. Om fotografierna hade tagits med i protokollet hade alltså vid slutdelgivningen, eller i vart fall när åtal väcktes, fått egna kopior av dem. Det är av stor betydelse för den misstänktes möjligheter att effektivt försvara sig att åklagaren är lyhörd för försvararens önskemål om att få ta del av materi- alet i en förundersökning och inte i onödan försvårar försvararens arbete. I detta fall lät ta del av fotografierna i häktets lokaler, och de fanns tillgängliga under huvudförhandlingen. Det har vidare kommit fram att tycks ha agerat i enlighet med en rutin som varit all- mänt tillämpad åtminstone av vissa åklagare i . Jag kan emellertid inte bortse från att agerande har stått i strid med bestämmelsen om vad ett förundersökningsprotokoll ska innehålla och att det också har orsakat onödiga svårigheter vid förberedelserna av J.A:s försvar. ska därför kritiseras för att han inte tog in fotografierna i förundersök- ningsprotokollet. Av upplysningar framgår att sak- nar riktlinjer för hur en fotokonfrontation ska redovisas och att frågan kommer POLIS, ÅKLAGARE OCH 2017/18 JO1 att diskuteras i ledningsgruppen i åklagarområde Syd. Jag ser naturligtvis po- sitivt på detta och förutsätter att man har påbörjat ett arbete för att få till stånd enhetliga rutiner för hela . hantering av fotografierna aktualiserar också frågan om det finns någon ovillkorlig rätt för en misstänkt och dennes försvarare att få kopior av sidomaterialet i en förundersökning. Bland annat den saken har be- handlats i den ovan nämnda propositionen om misstänktas rätt till insyn i för- undersökningar, och en ny bestämmelse som reglerar detta har införts (se 23 kap. 21 a § andra stycket RB). Mot den bakgrunden finns det inte anledning för mig att gå in på den frågan. 2017/18 JO1 Skäligt rådrum för yttrande över en revisionspromemoria (Dnr 7220-2015) Beslutet i korthet: Ett ombud begärde anstånd med yttrande över en revi- sionspromemoria. medgav inte anstånd. I sitt yttrande till JO förklarade att beslutet byggde på en samlad bedömning utifrån beloppets storlek och det tillvägagångssätt som bolaget tillämpat för att undgå beskattning. JO konstaterar att påståenden från om ett högt undandraget belopp och ett särskilt förslaget tillvägagångssätt normalt inte bör föranleda särskild restriktivitet vid bedömningen av vad som är skäligt rådrum. JO anser att man tvärtom skulle kunna hävda att ju högre belopp det är fråga om och ju mer förslaget den skattskyldiges handlande påstås ha varit, desto mer tid behövs för att bemöta påståendena. I en anmälan framförde . klagomål mot . Hon uppgav bl.a. följande: inledde ett revisionsärende mot ett bolag som hon var ombud för. Hon hade löpande kontakt med . var hon i kontakt med den för ärendet ansvariga skatterevisorn som då inte kunde meddela när revisionspromemorian beräknades vara klar. kontaktade skatterevisorn henne per te- lefon och meddelade att revisionspromemorian i ärendet skulle skickas ut och att bolaget skulle komma in med svar . Hon bad om anstånd eftersom det var mitt i semestertider och för att hon behövde att få fram underlag från klienten som också var på semester. Skatterevisorn medgav dock inte anstånd. Hon var även i kontakt med skatterevisorns chef som vidhöll att anstånd inte kunde ges. mottog hon revisionspromemorian och skickade hon, via e-post till skatterevisorn och dennes chef, en ny begäran om anstånd till . Som svar fick hon dock meddelanden om att mottagarna var på semester till respektive . begärde hon på nytt anstånd till . Som moti- vering till anståndet uppgav hon följande: Jag talade med och då framgick inte att revi- sionspromemorian skulle skickas ut under semestertid och kunde inte säga när så skulle ske. Däremot tog undertecknad upp att om de hade för avsikt att översända den att de även beaktar kommande sommar- ledighet för såväl ombud som för klienten. Jag mottog revisionsprome- , vilket även meddelats er. Genom telefonkontakt framkom att ni avsåg skicka den per post . Den faxades även till advokatfirman men eftersom jag inte var på kontoret och det var ett så skrymmande dokument (130 sidor) kunde jag inte ta del av doku- 2017/18 JO1 För att besvara revisionsprome- behövs inhämtas dokument från samt av klienten. Vidare behövs rimlig tid att upprätta en svarsskrift. Anledningen till att Skatte- verket vill påskynda hanteringen som har utrett bolaget och där beslut enligt betalningssäkringsärendet senast ska meddelas framstår som oklar. Inget årsskifte finns att ta hänsyn till, beloppen har redan betalningssäkrats och överförts till KFM enligt överenskommelse samt delar avser inkomstår 2014, för vilken inkomstskatt normalt inte ska regleras förrän . Frågorna är komplexa och beloppet är av betydande storlek. Frågan om arbetsgivaravgifter har inte diskuterats. Under sommarsemester beviljas normalt sett anstånd eftersom det anses rimligt. Det följer av JO som uttalat sig i frågan vid ett antal tillfällen. fick hon svar från att anstånd inte beviljades. JO uppmanade att lämna upplysningar om och yttra sig över vad . hade framfört i sin anmälan. , genom sektionschefen , yttrade följande: har utrett ärendet varvid bl.a. följande framkommit. inledde en revision på ett bolag som . är ombud för. Revisionen påbörjades i samband med en bevis- säkring. Förvaltningsrätten beslutade den l om betalningssäkring på totalt avseende mervärdesskatt och arbetsgivarav- gifter för beskattningsåren 2013 och 2014. Av den förhandspromemoria som bifogades ansökan om betalningssäkring framgår att bo- laget genom att använda sig av osanna fakturor från ett närstående bolag dragit av för mycket ingående mervärdesskatt med och att arbetsgivaravgifter redovisats med ett för lågt belopp om . Den undanhållna skatten beräknades till . . begärde att få ta del av förhandspromemo- rian och överlämnade den till henne via fax. I revisionsärendet finns ingen notering om att . skulle ha tagit kontakt med skatterevisorn och frågat om revisionsprome- var på gång. Däremot framgår det av en tjänsteanteckning att skatterevisorn meddelat . att skulle skicka ut revisionspromemorian. . framförde önskemål om att få marginal med svarstiden eftersom hon skulle ha fem veckors semester med början . Skatterevisorn tog kontakt med . med infor- mation om att revisionspromemorian skulle skickas ut med en svarstid . På grund av ärendets karaktär hade beslutet om svarstid inte fattats av skatterevisorn utan av kontorsledningen. Bolaget hade utfärdat osanna fakturor och därigenom inte redovisat mervärdesskatt och arbetsgivarav- gifter med stora belopp (drygt 14 miljoner). När det både är fråga om stora belopp och osanna fakturor finns det en risk för att verksamheten överförs till annat bolag eller att bolaget försätts i konkurs. Det är därför viktigt att , så långt det är möjligt, säkerställer att betalning sker av sta- tens fordran. Ju tidigare en skatt förfaller till betalning desto större är möj- ligheten att staten får in den skatt som har undanhållits. 2017/18 JO1 Eftersom beslutet om svarstid hade fattats av kontorsledningen ville . tala med en chef och skatterevisorn hänvisade henne till sek- tionschefen. Skatterevisorn föreslog att revisionspromemorian också kunde faxas till ., vilket hon ville. Revisionspromemorian, som omfattade 21 sidor med drygt 100 bilagor, skickades både per brev och per fax till . . Den förhandspromemoria som hade överlämnats till . omfattade i stort samma sak som framgår av revisionspromemorian. I revisionspromemorian fanns det dock ytterligare osanna fakturor om to- talt till ett annat närstående företag. Den undanhållna mervärdesskatten och arbetsgivaravgifterna beräknades för dessa fakturor till . Upplägget var detsamma i båda typerna av fakturor från de två närstående företagen. om osanna fakturor hade alltså varit känd för bolaget och . i en månad innan revisionspro- memorian skickades ut. Skatterevisorn skickade som revisionspromemorian skicka- des, dvs. , ett meddelande via e-post till . med kontaktuppgifter till sektionschefen. I meddelandet hänvisar skatterevisorn också till en kollega eftersom hon själv skulle gå på semester. . kontaktade sektionschefen. Av den tjänstean- teckning som upprättades vid samtalet framgår bl.a. att . kunde komma in med erinringar på revisionspromemorian via e-post och att originalet kunde komma in veckan därpå. Av tjänsteanteck- ningen framgår vidare att sektionschefen informerade . om att en svarstid på en revisionspromemoria var praxis. medgav inget anstånd med motiveringen att det inte tillkommit något nytt i utredningen i förhållande till den tidigare upprättade förhandspromemorian och att skatterevisorn och beslutssamordnaren haft löpande kontakt i sak- frågorna med . . skickade via e-post en begäran om an- stånd fram till till sektionschefen, skatterevisorn och skattere- visorns kollega […]. . uppger i skrivelsen till JO att bolaget inte skulle ha fått något skriftligt svar på detta mail. Av en tjänsteanteck- ning framgår att skatterevisorns kollega per telefon har med- delat . att bolaget inte fick förlängd svarstid. . skickade en ny begäran om anstånd till sek- tionschefen, skatterevisorn och skatterevisorns kollega. I begäran har Jo- hanna H. utvecklat sin argumentering för att få anstånd […]. informerade . via e-post att inte hade ändrat sin ståndpunkt om anstånd. . kom in med synpunkter på revisions- promemorian. fattade beskattningsbeslut i enlighet med revisionsprome- . I beslutet har beaktat bolagets synpunkter. Bolaget har överklagat beskattningsbeslut till förvaltningsrätten som ännu inte har avgjort ärendet. beslutade att avslå bolagets begäran om ersätt- ning för ombud, biträde och utredning. Bestämmelser om kommunikationsskyldighet finns i 40 kap. 1 – 4 §§ skatteförfarandelagen (2011:1244) och i 17 § förvalt- ningslagen (1986:223). Några bestämmelser om svarstid finns dock inte. Av revisionsrutiner framgår att svarstiden normalt ska sät- tas efter beräknat mottagande av promemorian. Det är revi- sorn som efter samråd med beslutssamordnaren, dvs. den som ska fatta beskattningsbeslut, beviljar anstånd med att lämna syn- punkter. Av rutinen framgår vidare att det i vissa fall kan vara befogat att inte medge förlängd svarstid, t.ex. om längre svarstid påverkar ärendets fortsatta handläggning såsom förankring hos särskild kvalificerad beslutsfattare el- ler att efterbeskattning enligt skatteförfarandelagen/skattebetalningslagen eller eftertaxering enligt taxeringslagen aktualiseras. Av rutinen framgår också att den reviderade alltid ska meddelas om för- längd svarstid medgetts eller inte och att detta kan ske skriftligt eller muntligt. Om den reviderade meddelas muntligt ska en tjänsteanteckning upprättas. Revisionspromemorian överlämnades både via fax och via post till Johan- na H. . Det har inte kommit fram annat än att faxet kom fram . Att . själv inte tog del av revisionspromemo- rian förrän kan bara beklaga.