frsrdg · H504JO1 · 2017-11-14 00:00:00 — Om det inte går att avvakta social- nämndens beslut om omhändertagande, får nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har utsett besluta om omhändertagande (6 § LVU). Båda de nämnda förutsättningarna måste vara uppfyllda. delbart omhändertagande är en tillfällig åtgärd är det naturligt att man måste göra en preliminär bedömning av om LVU är tillämplig. ska det framstå som sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av Det ligger i sakens natur att ett fullständigt beslutsunderlag inte finns i situationer där ett omhändertagande blir aktuellt ( allmänna råd om tillämpningen av lagen [1990:52] med särskilda bestämmelser om vård av unga, SOSFS 1997:15 s. 43 och 44). Beslutet om omhändertagande av M.H. dokumenterades i en för ändamålet särskild blankett. Enligt beslutet omhändertogs M.H. därför att det var sannolikt att han behövde vård med stöd av 1 och 3 §§ LVU och att rättens beslut om vård inte kunde avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa och utveckling och att utredningen allvarligt försvåras. Nämnden begärde hjälp av för att genomföra beslutet. Av journalanteckningarna och en särskild promemoria framgår det att M.H. vid ett möte med förvaltningen hade uttryckt att han vägrade att flytta från familjehemmet där han vistades och att han skulle bli gatubarn. Därefter hade han lämnat mötet. Ett beslut om omhändertagande på grund av den unges eget be- teende ska grundas på att det finns sannolika skäl för vård enligt LVU på grund av något av de förhållanden som anges i 3 § LVU, dvs. genom den unges miss- bruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende. Det som nämnden har anfört om grunden för omhändertagandet av M.H. kan inte tolkas på annat sätt än att M.H:s agerande enligt nämndens synsätt utgjorde ett sådant socialt nedbrytande beteende som avses i 3 § LVU och att det alltså fanns en påtaglig risk för att M.H:s hälsa eller utveckling skulle ska- das. Ensamkommande barn är en utsatt grupp som ofta saknar stöd och andra kontakter i . De befinner sig därmed i en särskilt utsatt situation. Om det är nödvändigt att flytta ett ensamkommande barn som är placerat enligt bestämmelserna i socialtjänstlagen och barnet inte samtycker till ett erbjudande om en ny placering kan det uppstå situationer då barnet inte har någonstans att 2017/18 JO1 I en sådan situation finns det naturligtvis en risk för att barnets hälsa eller utveckling kan skadas. Uttalandet om att M.H. skulle bli gatubarn skedde i samband med att soci- alnämnden ville att han skulle byta boende. Uttalandet kan naturligtvis inge oro för M.H:s hälsa och utveckling eftersom en vagabonderande livsstil ofta leder till att barnet vistas i oskyddade och olämpliga miljöer. Enbart ett uttalande från en ung person om att han eller hon ska bli gatubarn eller den omständigheten att den unge i samband med ett sådant uttalande avviker från ett möte kan dock enligt min mening varken utgöra ett sådant socialt nedbrytande beteende som avses i lagen eller nå upp till den nivå som krävs för att risken för skada ska vara påtaglig. Det var därför inte sannolikt att M.H. för beslutet behövde ges vård enligt LVU. Förutsättningarna för ett omhänder- tagande av M.H. med stöd av 6 § LVU var alltså inte uppfyllda. Det sagda innebär givetvis inte att en socialnämnd kan förhålla sig passiv om en ung person avviker eller utsätter sig för en risk att skadas. Med hänsyn till ansvaret för att se till att barnet får det skydd och stöd som det behöver måste nämnden på lämpligt sätt försöka motivera barnet till nödvändiga insat- ser. Mot bakgrund av det som har kommit fram i ärendet är jag kritisk till det beslut som fattades om omhändertagande av M.H. 2017/18 JO1 Fråga bl.a. om barnet hade omhändertagits för att kunna flytta ett barn från ett boende till ett annat boende (Dnr 7731-2016) Beslutet i korthet: Vid en inspektion av stadsdelsförvaltning i kom det fram att stadsdelsnämndens ordförande hade fattat ett beslut om omhändertagande med stöd av 6 § LVU av ett ensamkommande barn. Avgörande för beslutet var enligt nämnden att barnet hade kommit i konflikt med boendepersonal där barnet använde fy- siskt våld, och beslutet bedömdes som en akut säkerhetsåtgärd för att säker- ställa att barnet och personal på boendet inte for illa. Ett beslut om omhändertagande på grund av den unges eget beteende ska grundas på att det finns sannolika skäl för att barnet behöver ges vård genom missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verk- samhet eller något annat socialt nedbrytande beteende. I beslutet konstaterar JO att nämnden inte påstod att den unge hade missbrukat beroendeframkal- lande medel och att agerandet inte utgjorde sådan brottslig verksamhet som avses i 3 § LVU. Enligt JO var det vidare uteslutet att uppträdandet från den unges sida kunde betecknas som ett sådant socialt nedbrytande beteende som avses i bestämmelsen. Utifrån de omständigheter som nämnden redo- visade finns det enligt JO inte underlag för antagandet att det var sannolikt att barnet behövde ges vård enligt LVU. får kritik för att ha fattat ett beslut om omhändertagande av barnet utan att det fanns förutsättningar för det. I samband med en inspektion av stadsdelsförvaltning i (JO:s ärende med dnr 6570-2016) upp- märksammades ett ärende som gällde det ensamkommande barnet , född . Vid granskningen kom det fram att nämndens ordförande hade fattat ett beslut om omhändertagande av Z.M. enligt 6 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Handlingarna i ärendet gav intryck av att beslutet hade fattats för att flytta Z.M. från ett boende till ett annat. Det framgick inte av beslutet vilken grund som gjorde beslutet nödvän- digt. JO beslutade att inleda en särskild utredning med anledning av det som hade kommit fram vid granskningen av ärendet. JO begärde att i skulle yttra sig över frågan om det fanns förutsättningar för att besluta om omhän- dertagande av Z.M. och om grunden för omhändertagandet framgick tillräck- ligt tydligt av beslutet. 2017/18 JO1 Som sitt yttrande lämnade nämnden en tjänsteskrivelse som hade upprättats vid förvaltningen. I yttrandet anfördes bl.a. följande: begärde polishandräckning mot bak- grund av att det fanns en stark oro för Z:s och boendepersonalens säkerhet. Z. hamnade i konflikt med boendepersonalen och valde att använda fysiskt våld. Händelsen skapade en hotfull situation där Z:s sociala uppträdande kunde ses som en fara för sig själv och andra. Situationen eskalerade till den nivån att personal på boendet var rädda att agera på egen hand. Nämnden ansåg, efter kontakt med boendepersonal, att det fanns en stor risk att Z. kunde utgöra fara för sig själv eller andra i och med hans agerande. Det fanns även en stark oro över att situationen skulle eskalera, mot bak- grund av att Z. tidigare hade varit hotfull. för nämndens beslut för omhändertagande och agerande var därmed i första hand att säkerställa att Z. och personal på boendet inte far illa och sågs som en akut säkerhetsåtgärd. Att Z. vägrade att flytta från boendet har därför inte varit avgörande i bedömningen. l efterhand kan nämnden konstatera att beskrivningen i handräcknings- begäran inte tydliggjordes tillräckligt för att klargöra ovanstående grund till beslutet att omhänderta Z. I ett beslut anförde JO följande. Insatser inom för barn och ungdomar ska göras i samförstånd med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare enligt bestämmelserna i socialtjänstlagen (2001:453). Under vissa förutsättningar kan barn och ungdo- mar ges vård utan samtycke med stöd av LVU. Den unge ska ges vård med stöd av LVU om det är fråga om någon av de situationer som anges i 2 § (brister i barnets hemmiljö) eller 3 § (den unges eget beteende) LVU, och det kan antas att behövlig vård inte kan ges den unge med samtycke av den eller dem som har vårdnaden om honom eller henne och, när den unge har fyllt , av honom eller henne själv (1 § LVU). Beslut om vård med stöd av LVU fattas av förvaltningsrätten efter en ansö- kan av socialnämnden (4 § LVU). får under vissa förutsätt- ningar besluta att den unge ska omhändertas i väntan på rättens prövning av frågan om vård (6 § LVU). Vård enligt LVU på grund av den unges eget beteende Vård ska beslutas om den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verk- samhet eller något annat socialt nedbrytande beteende (3 § LVU). En så allvarlig åtgärd som tvångsomhändertagande får inte vidtas utan tungt vägande skäl. Vård enligt LVU på grund av den unges eget beteende kräver att det finns en påtaglig risk för skada genom något av de förhållanden som anges i bestämmelsen. Det innebär att det måste finnas klara och konkreta omstän- digheter som ger stöd för att det finns en risk för skada. Subjektiva antaganden om risk för skada är inte tillräckligt (prop. 1989/90:28 s. 62 och 63). 2017/18 JO1 SOCIALTJÄNST Vidare är det bara den unges eget vårdbehov som får ligga till grund för ett beslut om vård. Intresset av att skydda omgivningen eller skyddet för den unges familj är inte i sig tillräckliga skäl för vård enligt LVU. Inte heller får ovidkom- mande omständigheter såsom allmänna samhällsvärderingar ligga till grund för ett tvångsomhändertagande (jämför prop. 1979/80:1 Del A s. 583, prop. 1989/90:28 s. 63, SOU 2015:71 s. 359 och allmänna råd om tillämpningen av lagen [1990:52] med särskilda bestämmelser om vård av unga, SOSFS 1997:15 s. 45). Med brottslig verksamhet avses inte rena bagatellförseelser och inte heller enstaka andra brott som inte är av allvarlig art. Först vid en brottslighet som ger uttryck för en sådan bristande anpassning till samhällslivet att det kan sägas finnas ett vård- och behandlingsbehov kan det bli fråga om vård med stöd av LVU (prop. 1979/80:1 s. 583 och prop. 1989/90:28 s. 108). Med socialt nedbrytande beteende i 3 § LVU menas att den unge beter sig på ett sätt som avviker från samhällets grundläggande normer och som innebär en påtaglig risk för den unges hälsa eller utveckling. Som exempel på sådant beteende anges att den unge begår något eller några enstaka allvarliga brott utan att man för den skull kan tala om brottslig verksamhet. Det kan också vara fråga om att den unge mer än tillfälligt vistas i en s.k. knarkarkvart eller någon annan missbruksmiljö eller att den unge prostituerar sig eller uppträder på en sexklubb (prop. 1989/90:28 s. 66, 67 och s. 109). har i ett avgörande uttalat att även andra si- tuationer än de som nämns i förarbetena kan falla under uttrycket socialt ned- brytande beteende (RÅ 2000 ref. 33). I avgörandet HFD 2015 ref. 7 konstate- rade att ett obetänksamt handlande av en ung människa inte var ett sådant socialt nedbrytande beteende som avses i LVU. Vid prövningen av om förutsättningar för vård är uppfyllda ska en samman- tagen bedömning göras av de olika beteenden som den unge visar upp (jämför RÅ 84 2:31 och RÅ 2000 ref. 33). omhändertagande enligt 6 § LVU får besluta att den som är ska omhän- dertas om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av lagen och det inte går att avvakta rättens beslut om vård med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras. Om det inte går att avvakta social- nämndens beslut om omhändertagande, får nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har utsett besluta om omhändertagande (6 § LVU). Båda de nämnda förutsättningarna måste vara uppfyllda. Eftersom ett ome- delbart omhändertagande är en tillfällig åtgärd är det naturligt att man måste göra en preliminär bedömning av om LVU är tillämplig. Vid den bedömningen ska det framstå som sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU. Det ligger i sakens natur att ett fullständigt beslutsunderlag inte finns i situationer där ett omhändertagande blir aktuellt ( 2017/18 JO1 allmänna råd om tillämpningen av lagen [1990:52] med särskilda bestämmelser om vård av unga, SOSFS 1997:15 s. 43 och 44). Det finns inte någon bestämmelse i LVU om hur ett beslut om omhändertagande ska utformas. Det bör dock framgå av beslutet om det grun- dar sig på omständigheter som anges i 2 § och/eller 3 § LVU (jämför prop. 1979/80:1 Del A s. 590 och SOU 2015:71 s. 361, 362 och 1 037). ska på begäran av bl.a. socialnämnden eller någon leda- mot eller tjänsteman som nämnden har utsett hjälpa till att genomföra ett beslut om vård eller omhändertagande med stöd av LVU (43 § LVU). Dokumentationen i ärendet om Z.M. ger intryck av att beslutet om omhändertagande fattades för att tillgodose nämndens önskemål om att Z.M. skulle flytta till ett nytt boende och för att få hjälp med att genomföra åtgärden. I remissvaret har nämnden uppgett att avgörande för beslutet var att Z.M. hamnade i en konflikt med boendepersonal där han använde fysiskt våld och att Z.M:s uppträdande utgjorde en fara för honom själv och andra. Grunden för nämndens beslut om omhändertagande var därmed i första hand att säkerställa att Z.M. och personal på boendet där han vistades inte for illa och sågs som en akut säkerhetsåtgärd. Mot bakgrund av det som har kommit fram i utredningen har jag inte un- derlag för att hävda att beslutet om omhändertagande av Z.M. enbart fattades i syfte att tillgodose nämndens önskemål om att flytta honom till ett annat bo- ende. Frågan är dock om de omständigheter som nämnden har hänvisat till var sådana att det fanns skäl för ett ingripande med stöd av 6 § LVU. Z.M:s agerande som föregick beslutet om omhändertagande var enligt nämnden att han hade hamnat i en konflikt med personal på boendet där han vistades. Han hade uppträtt hotfullt och använt våld, och personalen vågade inte agera på egen hand. Ett beslut om omhändertagande ska grundas på att det finns san- nolika skäl för att den unge behöver vård enligt LVU. Det måste alltså på goda grunder kunna antas att vård enligt LVU är nödvändig. Det som nämnden har anfört om de omständigheter som gjorde beslutet om omhändertagande av Z.M. nödvändigt kan inte uppfattas på annat sätt än att nämnden ansåg att ingripandet motiverades av Z.M:s eget beteende, dvs. att omhändertagandet grundades på sådana förhållanden som avses i 3 § LVU. För att Z.M. skulle kunna ges vård med anledning av sitt eget beteende kräv- des alltså att han utsatte sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende. Endast Z.M:s eget vårdbehov kunde ligga till grund för ett tvångsomhändertagande av honom. Hänsyn till boende- personalens säkerhet kunde alltså inte utan vidare tas med i bedömningen. Det har inte påståtts att Z.M. skulle ha missbrukat beroendeframkallande medel. Agerandet från Z.M. utgjorde inte heller sådan brottslig verksamhet som avses i 3 § LVU. Det framstår vidare som uteslutet att uppträdandet från 2017/18 JO1 Z.M:s sida som ledde till beslutet om omhändertagande skulle kunna betecknas som ett sådant socialt nedbrytande beteende som avses i bestämmelsen. det som nämnden har redovisat i sitt remissvar finns det enligt min mening inte underlag för antagandet att det var sannolikt att Z.M. behövde ges vård enligt Det fanns alltså inte förutsättningar att fatta ett beslut om omhändertagande av honom. Av beslutet om omhändertagande framgick inte om Z.M. omhändertagen på grund av sådana omständigheter som anges i 2 § LVU (bris- ter i hemmiljön) och/eller 3 § LVU (den unges eget beteende). omhändertagande är en mycket ingripande åtgärd. inte råda någon tvekan om grunden för ett sådant beslut. slutet var bristfällig eftersom det inte gick att läsa ut av beslutet vilken som var grunden för omhändertagandet. För bristerna förtjänar stadsdelsnämnden kri- Med de kritiska uttalanden som jag har gjort avslutas ärendet. Uppföljning av platssituationen vid Statens institutionsstyrelses särskilda ungdomshem och LVM-hem (Dnr 1896-2017) Beslutet i korthet: JO:s utredning visar att platssituationen vid de särskilda ungdomshemmen och LVM-hemmen har varit ansträngd . JO uttalar i beslutet att det är mycket oroväckande att situationen fortfa- rande är problematisk, särskilt när det gäller möjligheterna för Statens insti- tutionsstyrelse (SiS) att snabbt kunna bereda ungdomar plats vid de sär- skilda ungdomshemmen. JO ser dock positivt på att SiS prioriterar frågan och arbetar aktivt på flera plan för att komma till rätta med problemen. JO vidtar endast den ytterligare åtgärden att en kopia av beslutet skickas till för kännedom. JO har tidigare uppmärksammat att SiS har haft problem med att utan dröjsmål anvisa plats vid de särskilda ungdomshemmen och LVM-hemmen (se bl.a. JO 2015/16 s. 434, dnr 260-2015 m.fl.). Utredningen i det ärendet visade att SiS, trots stora ansträngningar, inte kunde tillgodose kommunernas behov av plat- ser. SiS lämnade en redovisning till JO av hur situationen såg ut då. JO ansåg att det fanns skäl att på nytt undersöka hur SiS lyckas tillhandahålla plats vid de särskilda ungdomshemmen och LVM-hemmen. SiS anmodades därför att lämna in en redovisning av vilka åtgär- der som myndigheten, sedan den senaste uppföljningen, hade vidtagit för att 2017/18 JO1 möta efterfrågan samt en redogörelse för hur situationen hade utvecklats . I en skrivelse daterad anförde SiS bl.a. följande (de bilagor som SiS hänvisade till är här uteslutna): SiS har gett myndighetens planeringsdirektör och samtliga verksamhets- direktörer för ungdomsvård samt missbruksvård tillfälle att yttra sig in- för redovisningen. Uppgifter har även inhämtats från Placeringsenheten. Ytterligare underlag har utgjorts av årsredovisningen och verksam- hetsplanen 2017. Efterfrågan och tillgång på platser Från redovisningen till JO fortsatte efterfrågan på platser inom ungdomsvården att öka. Den ökade efterfrågan återspeglas i antalet fakturerade vårddygn, som var fler jämfört med . Inom akuttjänsten fakturerades fler vårddygn än föregående år. Den höga efterfrågan berodde bl.a. på den fortsatta ökningen av antalet ensamkommandebarn.Under2016togSiSemot269barnochungdomar med bakgrund som ensamkommande jämfört med 221 föregående år. Även an- talet ungdomar som verkställde sluten ungdomsvård ökade mycket kraftigt. Dessa verkställigheter har fördubblats . I absoluta tal är antalet verkställigheter av sluten ungdomsvård få i förhållande till ungdomar place- rade enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga men i ett redan mycket ansträngt läge så utgör ökningen en ytterligare påfrest- ning på myndighetens kapacitet. var det en mindre andel pojkar som placerades på akutavdelning som fick en plats jämfört med . Andelen som fick plats inom minskade också. Andelen flickor som fick plats ökade däremot, liksom andelen flickor som fick plats inom . har det funnits en kö till akutplatser som varierat mellan 35 och 50 ungdomar, varav en eller två har varit flickor. är det 34 pojkar som väntar på akutplats. Inom missbruksvården låg efterfrågan kvar på en hög nivå , även om den var något lägre än 2015. En oväntad nedgång gjorde dock att beläggningen sjönk tillfälligt. SiS hade svårt att tillhandahålla plats omgående inom missbruksvården , framförallt för män. Utbudet av platser motsvarade inte efterfrå- gan och det var brist på låsbara platser. har det varit kö i perioder på manssidan. Den första kvinnan som behövde vänta på en plats placerades i kö . är det ingen kö inom missbruksvården. För att möta kommunernas efterfrågan har SiS vidtagit åtgärder för att öka sin kapacitet. har SiS emellertid gått miste om platser av olika skäl, permanent eller tillfälligt. togs en ny institution i bruk, SiS ungdomshem (). An- läggningen hyrs i andra hand av Kriminalvården till och med den 31 decem- 2017/18 JO1 ber 2017 och har kapacitet för 42 platser. begärde SiS för- längning av hyresavtalet. meddelade Kriminalvården emeller- tid att avtalet med inte kommer att förlängas. Verksamheten kommer därför att avvecklas. Sannolikt kommer inte någon verksamhet kunna be- drivas då många i personalstyrkan inklusive nyckelfunktio- ner söker nya arbeten. Vidare har SiS tvingats ta beslut om att tillfälligt stänga avdelningar vid flera institutioner. En låsbar avdelning vid SiS ungdomshem Långanäs har stängts efter förelägganden från räddningstjänsten om att åtgärda brand- skyddet. Dessa och andra nödvändiga åtgärder avseende lokalerna beräknas pågå stora delar av 2017. SiS ungdomshem Lövsta har tvingats stänga flera avdelningar eftersom det inte har gått att garantera de intagnas trygghet och säkerhet samt på grund av personalbrist. Vid SiS ungdomshem Johan- nisberg har beslut om platsreduktion med fem platser gällt med anledning av att en intagen ungdom har särskilda resursbehov som är ovanligt omfattande. Vad gäller ungdomsvård norr svarar Tysslinge för den huvudsakliga upp- gången av platser, nämligen 41 platser där de sista platserna kommer att kunna tas i bruk . SiS söker nu i hela landet efter tillfälliga lokaler som det skulle vara möjligt att använda i avvaktan på att nybyggda platser står klara 2020. Sedan den senaste redovisningen till JO har SiS mottagit en rapport enligt lex som kan ha direkt koppling till platsbristen. Av rapporten framgår att i ansökte om plats vid ett av SiS särskilda ungdomshem. meddelade att den unge hade begått självmord vid ett HVB-hem. Anledningen till att SiS inte anvisade plats var att det inte fanns några lediga platser. SiS har anmält händelsen till Inspektionen för vård och omsorg (). Anmälan kommer att kompletteras med en utredning. Rapport enligt lex och an- mälan till bifogas, se bilaga 1. Vidtagna och planerade åtgärder Kommunernas efterfrågan är störst på låsbara platser. Sådana platser ställer särskilda krav på utformningen av lokalerna. Tillgången på befint- liga lokaler som kan leva upp till kraven är ytterst begränsad vilket för- svårar möjligheterna att snabbt skapa nya platser. SiS redogör nedan för vilka åtgärder som vidtas för att öka kapaciteten. För det första är målet att maximalt utnyttja de lokaler som finns inom verksamheten. SiS har t.ex. inrättat boenderum i lokaler som tidigare an- vänts som kontor eller samtalsrum. En paviljong med 6-7 platser vid SiS ungdomshem Nereby kommer vidare att tas i bruk . För det andra ser SiS över möjligheterna att hyra lokaler som uppfyller myndighetens krav. SiS har både på egen hand och med externt stöd sökt efter lämpliga objekt på marknaden. Det har resulterat i att SiS har kun- nat starta verksamhet i två tidigare kriminalvårdsanläggningar. har SiS på det sättet skapat 136 nya platser, vilket är en ökning . För det tredje planeras ett antal ny- och ombyggnationer i syfte att öka platsantalet. Nyproduktioner har påbörjats vid SiS ungdomshem Ljunga- skog och startar vid SiS ungdomshem Råby. ska nyproduktioner även påbörjas vid SiS ungdomshem Ljungbacken och SiS ungdomshem Margretelund. Inom missbruksvården pågår ombygg- nationer vid SiS LVM-hem Gudhemsgården och SiS LVM-hem Hessleby. En ekonomisk förutsättning för ny- och ombyggnationer är att SiS ges möjlighet att teckna hyresavtal som har en längre avtalstid än . Skälet till det är att fastighetsägaren kan skriva av stora investeringar som görs . Långa avtal måste emellertid godkännas av reger- ingen och just nu är många avtal under beredning. För att själva bygg- nationen ska kunna påbörjas så snabbt som möjligt efter beslut från reger- ingen har SiS vidtagit ett antal åtgärder kring t.ex. bygglovs- ansökningar, i samarbete med fastighetsägaren. Den planerade utvecklingen av antalet platser framgår av bifogad tabell, se bilaga 2. Vidare biläggs, bilaga 3, projektplanen för total nyproduktion av platser , där arbetet med nypro- duktion redovisas mera i detalj. Den låga andelen pojkar som togs emot för en akutplacering berodde inte bara på hög efterfrågan utan också på bristande genomströmning, dvs.