frsrdg · H504JO1 · 2017-11-14 00:00:00 — –hur Kriminalvården avser att motverka att säkerhetsbedömningarna blir sta- tiska och därmed uppnå en rimlig säkerhetsnivå som är mer individanpas- sad. I sitt remissvar uttalade Kriminalvården, genom chefsjuristen , bl.a. följande: Underlag har hämtats in från säkerhetsavdelningen, enheten för utveckling av verksamhetsinnehåll i anstalt och häkte, Kriminalvårdens medicinska rådgivare och . Uppgifter från intagna angående sjukhusbesök m.m. JO har förelagt Kriminalvården att yttra sig över vad som redovisas under avsnitt 3.2 i JO:s promemoria. Det har varit förenat med svårigheter att ut- reda sakförhållandena eftersom förhållandevis har förflutit och ef- tersom vissa av uppgifterna är generella och inte möjliga för Kriminalvår- den att kontrollera. Kriminalvården har, efter kontakt med JO, fått känne- dom om tre personer som ska vara aktuella. Det har visat sig att en av de tre, enligt vad som framgår av de uppgifter som Kriminalvården har tillgång till, inte i anstalt fött något barn eller utfört någon abort. Inte heller har hon haft barn med sig i anstalten. Det har inte varit möjligt för Kriminalvården att vidare utreda förhållanden i den delen. När det gäller vad som redovisats av JO under det aktuella avsnittet har uppgifter hämtats in från , som i sin tur inhämtat uppgifter från anstalten Hinseberg samt ur Kriminalvårdens klientadministrativa system () och (KVR). Det kan noteras att de två ak- tuella intagna, A.J. och A.P, är inskrivna vid anstalten Hinse- berg. är utvisad och informationen rörande henne är begränsad i och . Även möjligheten att kontrollera uppgifter kring A.P. är begrän- sad eftersom hon är villkorligt frigiven. Genom utredningen har samman- fattningsvis följande kommit fram. har under verkställigheten varit föremål för ett antal utevistelser, främst avseende besök hos mödravårdscentral (MVC), transport till förlossnings- avdelning samt besök hos barnavårdscentral (BVC). Av dokumentation framgår att dessa sjukhusresor har varit förenade med olika villkor enligt 9 kap. 1 § FäL. Enligt dokumentation har A.J. transporterats till MVC vid fyra tillfällen. Samtliga transporter har varit villkorade att ske med fängsel. Även A.J:s sjukhusresa till förlossningsavdelningen på universitetssjukhu- set var förenad med villkor om fängsel. På transportsedeln har an- givits att fängslet får avlägsnas om det krävs för undersökningen. Under själva förlossningen var den intagna inte fängslad. Efter förlossningen har A.J. varit aktuell för flera transporter bl.a. till BVC, vårdcentral samt trans- portbesök till anstalten Kumla. Ingen av dessa transporter har varit villko- rade att ske med fängsel. Vid utevistelserna har två eller tre personal följt med. Vad gäller möjligheten att kontakta anhöriga efter förlossningen saknas möjlighet att kontrollera uppgifterna, eftersom de är tillgängliga i Kriminalvårdens klientsystem. Enligt anstalten Hinseberg följer bedöm- ningar kring eventuella kontakter under en utevistelse det som är fastställt i säkerhetsbedömningen. Det saknas även möjlighet att kontrollera uppgif- terna om fotografering. Även A.P. har under verkställigheten varit föremål för sjukhusresor en- ligt 9 kap. 1 § FäL. Det har rört sig om ett besök hos MVC samt två trans- porter till (gynekologmottagning samt dagkirurgi). Samtliga utevistelser har varit villkorade att ske med fängsel och tre perso- nal har medföljt (se ovan). Under en av resorna genomfördes en kirurgisk abort. Av utevistelsens transportsedel framgår att fängsel fick avlägsnas om det krävdes för undersökningen. Som personal minns det så var A.P. inte var belagd med fängsel för ingreppet. Enligt anstalten Hinse- bergs dokumenterade säkerhetsbedömningar kring A.P. bedömde anstalten att det inte fanns behov av fängsel i samband med utevis- telser eller transporter. A.P. har därefter beviljats flera utevistelser till AA- möten, vilka inte varit förenade med villkor om fängsel. Utredningen har sammanfattningsvis visat att de utevistelser och trans- porter som A.J. och A.P. genomfört under sin verkställighet i anstalten Hin- seberg inte varit utformade på samma sätt. Villkor om fängsel har t.ex. inte bedömts behövas under senare delen av verkställigheten. Ändringarna i villkoren förefaller vara en direkt följd av ändringar i säkerhetsbedömning- arna. Vad gäller uppgifterna om bevakning vid sjukhusbesök menar anstalten att man försöker genomföra bevakningen på ett humant och säkert sätt med hänsyn till de känsliga uppgifter som kan behandlas under ett sjukhusbesök. Om lokalerna tillåter, dvs. om man endast kan ta sig in i eller ut ur rummet på ett sätt, sköts bevakningsuppdraget från intilliggande utrymme så att per- sonal inte behöver närvara när en intagen undersöks eller behandlas. För det fall bevakningsuppdraget behöver ske i rummet försöker personal att visa största möjliga hänsyn till den intagnes integritet. Även gällande toalettbesök under en sjukhusvistelse närvarar personal endast om lokalens utformning är sådan att detta bedöms vara nödvändigt. Lättnader i fängsel sker när sådana får göras enligt villkor på transportsedel och bevakningsuppdraget ändå bedöms kunna fullgöras. Kriminalvårdens bedömning och det anfördas förhållande till 1 kap. 4 och 6 §§ FäL och sjukvårdssekretessen Som kommer att utvecklas nedan används säkerhetsbedömningar vid pla- neringen av en transport. I de aktuella fallen har anstalten Hinseberg således i sin planering av transporterna utgått från den säkerhetsbedömning som gjorts kring de intagna. I vilken utsträckning anstalten beaktat risker och omständigheter i de enskilda fallen är svårt att avgöra i efterhand. Krimi- nalvården kan således inte i efterhand med någon säkerhet uttala sig om användande av fängsel och övervakning i behandlingsrummet varit moti- verade och proportionerliga åtgärder. Det går dock inte att bortse från ris- ken att användandet av fängsel i alltför hög grad vilat på statiska säkerhets- bedömningar där man inte i tillräckligt hög grad beaktat de intagnas till- stånd och de effekter det haft på förmågan att äventyra säkerheten. 2017/18 JO1 2017/18 JO1 Vad gäller frågan om bevakningsuppdragets fullgörande och möjlig- heten att upprätthålla sjukvårdssekretess i samband därmed har utredningen visat att anstalten Hinseberg är medveten om problematiken och i den ut- sträckning det är möjligt försöker att undvika att personal närvarar i rummet när den intagne undersöks eller behandlas. Efter Opcat-enhetens inspektion har anstalten Hinseberg sett över sina lokala rutiner när det gäller säkerhetsbedömningar gällande gravida kvin- nor vid transport. Vid säkerhetsbedömningen beaktar anstalten numera den omständigheten att den intagna är gravid och i vilket stadie av graviditeten hon är. Som anförts ovan har det inte varit möjligt att närmare utreda förhållan- dena kring fotografering och möjligheten att kontakta anhöriga. I den ut- sträckning det kan ske försöker Kriminalvården tillgodose sådana krav från intagna. Kriminalvårdens arbete med rutiner m.m. kring intagnas kontakt med hälso- och sjukvården samt samarbete med sjukvårdens huvudmän Kriminalvården för en dialog med sjukvårdens huvudmän och har träffat överenskommelser med flera landsting och regioner, främst när det gäller akutbesök och psykiatri. Det finns inga överenskommelser som specifikt rör kvinnosjukvård. Kriminalvården har på lokal nivå arbetat fram lösningar tillsammans med sjukvården, exempelvis när det gäller in- tagna vid anstalten Hinsebergs besök på akutpsykiatriska mottagningen på . Sådana besök är de mest frekvent förekom- mande för anstaltens intagna. För att möjliggöra att samtal kan ske utan bevakande personals överhörande har särskilda ”glasburar” skapats. Glas- burarna innebär att Kriminalvårdens personal inte behöver närvara inne i rummet under samtal mellan den intagna och hennes läkarkontakt. Vidare kan som exempel nämnas vad JO anfört i protokoll från inspektion av an- stalten , JO:s ärende nr 5334-2014 och att det på flera håll finns överenskommelser om att använda en speciell ingång för att undvika transport genom allmänhetens utrymmen. När en intagen är i behov av vård och av den anledningen besöker en vårdinrättning blir avvägningen mellan å ena sidan den intagnes integritet och rätt att behandlas med respekt för sitt människovärde, å andra sidan Kriminalvårdens ansvar för säkerhet tydlig. Mot den bakgrunden är det av stor vikt att, som JO anfört, Kriminalvården planerar utformningen av sjuk- husbesök i syfte att skydda de intagnas integritet i samråd med berörd vård- inrättning (se även JO:s beslut i ärende 5775-2014). De utmaningar som Kriminalvården står inför i dessa frågor har till viss del ett samband med Kriminalvårdens egen bedömning i säkerhetsfrågor. En individanpassad sä- kerhetsbedömning på rimlig nivå innebär i många fall goda förutsättningar att garantera intagnas rätt till en värdig behandling och sekretess. Den över- syn av säkerhetshandboken som redogörs för nedan kan således komma att bidra till mer nyanserade bedömningar. Kriminalvården har också för av- sikt att inleda en översyn med fokus på situationen för kvinnliga intagna . Hur avser Kriminalvården motverka att säkerhetsbedömningarna blir statiska och därmed uppnår en rimlig säkerhetsnivå som är mer individanpassad? Som framgår av 9 kap. 1 § FäL ska ett tillstånd att vistas utanför anstalten enligt bestämmelsen förenas med de villkor som behövs. Villkoren ska vara individuellt utformade utifrån riskbedömningen och omständigheterna i det enskilda fallet. Till stöd för dessa bedömningar arbetar Kriminalvården med säkerhetsbedömningar. Samtliga intagna i häkte och anstalt ska ha en aktuell säkerhetsbedömning. Av säkerhetsbedömningen ska framgå vilken säkerhetsnivå som bedöms vara nödvändig för varje enskild intagen. Sä- kerhetsbedömningen ska ligga till grund för beslut i samband med trans- porter. Av framgår bland annat följande. Säkerhetsbedömningen för en intagen i anstalt ska revideras i samband med att verkställighetsplanen revideras, vilket innebär att revidering ska ske minst (jfr 1 kap. 26 § FARK Fängelse). Säkerhetsbedöm- ningen ska grunda sig på den information som finns att tillgå på verksam- hetsstället och ska således göras utifrån all dokumenterad och inhämtad in- formation om den intagne och det är viktigt att all information beaktas. Sä- kerhetsbedömningarna ska, förutom i samband med revidering av verkstäl- lighetsplanen, revideras vid avvikelser eller när andra omständigheter som är av betydelse kommer fram. Exempel på omständigheter som kan med- föra en revidering är bl.a. en ny dom, misskötsamheter eller en förändrad social situation för klienten. En säkerhetsbedömning är en färskvara och säkerhetsbedömningen ska alltid uppdateras vid varje enskilt tillfälle då ett ärende aktualiseras, till exempel inför en transport eller utevistelse. Inför transport ska säkerhetsbedömningen, målet för transporten, färdväg och ak- tuella förhållanden beaktas för att ge en konkret plan för den aktuella trans- portens genomförande. Utifrån dessa faktorer ansvarar transportplaneraren för nödvändiga riskreducerande åtgärder i form av t.ex. alternativ färdväg, bemanning och särskild placering i lokaler m.m. Om man i denna bedöm- ning finner att den intagnes säkerhetsbedömning ska ändras i något avse- ende, t.ex. fängselnivå, ska denna ändring genomföras inför transporten. Utifrån vad som anges i säkerhetshandboken förutsätts det att den som upprättar riskanalysen tar del av den intagnes journal, uppgifter i verkstäl- lighetsplanen, underrättelseuppgifter samt övrig information av betydelse. Vidare är det en förutsättning för upprättande av en god och ändamålsenlig säkerhetsbedömning att upprättaren aktivt söker information hos den eller de tjänstemän som har relevant information, exempelvis den personal som finns närmast klienten, vilket gör att den som upprättar säkerhetsbedöm- ningen har god information om varje klient på individnivå. Den struktur för revidering av säkerhetsbedömningarna som fastslagits i säkerhetshandboken utgör enligt Kriminalvården en del i arbetet att mot- verka att säkerhetsbedömningarna blir statiska. Det genomförs kontinuer- liga revideringar i givna tidsspann och det görs revideringar vid avvikelser eller omständigheter som innehåller sådan information som kan påverka säkerhetsbedömningen. Utöver detta ligger det ett ansvar på transportpla- neraren att alltid informera och planera med sjukhus eller annan institution i förväg om användning av fängsel om inte förhållandena är kända tidigare (t.ex. fängsel på eller av i samband med undersökning) och att alltid speci- fikt ange om det ska förekomma eventuella lättnader av fängsel under upp- draget. Det har emellertid under arbetet med detta yttrande kommit fram att det på lokal nivå finns en uppfattning att det regelverk som styr säkerhets- bedömningarna, bland annat säkerhetshandboken, trots allt ger ett begrän- sat utrymme att göra individuella bedömningar inför och under en utevis- telse. De instruktioner som ges i säkerhetshandboken anger faktorer som ska beaktas vid bedömning av säkerhetsnivå. Utifrån utformningen av dessa faktorer kan konstateras att fokus ligger på vilka faktorer som kan höja sä- kerhetsnivån. Det kan också konstateras att vid förekomsten av vissa fasta faktorer, t.ex. utvisning och långa straff, är utrymmet för att göra en indivi- duell bedömning relativt begränsat. Kriminalvården har för avsikt att inom ramen för ett särskilt projekt se över säkerhetshandboken och de lokala sä- kerhetsplanerna. Översynen är planerad att starta och pågå . Inom ramen för översynen, kommer instruktionerna för säkerhetsbedömningarna att ses över. I ett beslut uttalade chefsJO följande. 2017/18 JO1 2017/18 JO1 Det aktuella ärendet rör säkerhetsarrangemangen vid bl.a. transporter av in- tagna i samband med besök inom hälso- och sjukvården samt frågan hur sådana arrangemang förhåller sig till individuella säkerhets- och riskbedömningar. In- tresset av att upprätthålla ordning och säkerhet står i dessa situationer, liksom i andra sammanhang, mot kravet på respekt för den intagnes integritet och vär- dighet. I situationer där intagna ska genomgå medicinska undersökningar och ingrepp är integritets- och värdighetsaspekterna emellertid än mer påtagliga än i många andra sammanhang, mot bakgrund av att det rör sig om tillfällen när människor typiskt sett är mer utsatta och sårbara än vanligt. I en undersöknings- eller behandlingssituation framkommer också uppgifter som omfattas av sekretess i förhållande till den medföljande kriminalvårdspersona- len. Även medicinska skäl kan tala emot användningen av exempelvis hand- och midjefängsel i vissa sammanhang. Som framgår av redogörelsen ovan för den rättsliga regleringen får en kontroll- eller tvångsåtgärd endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Enligt min mening finns det särskilda skäl att ställa höga krav på en nyanserad och individualiserad pro- portionalitetsbedömning när det gäller användningen av kontroll- och säker- hetsåtgärder i samband med vård och behandling inom hälso- och sjukvården, liksom under transporter till och vistelser vid en vårdinrättning. JO har tidigare gett uttryck för uppfattningen att utgångspunkten måste vara att den intagne ska kunna undersökas av läkare i enrum även under bevakade sjukhusvistelser och att Kriminalvården inför planerade besök på sjukhus har till uppgift att förbereda besöken på ett sådant sätt att man så långt möjligt und- viker att medföljande vårdare behöver närvara vid undersökningarna (se t.ex. JO:s beslut , dnr 5775-2014). Motsvarande får anses gälla när behandling ska genomföras inom hälso- och sjukvården. Även i övrigt bör planerade besök inom hälso- och sjukvården förberedas så att en tillfredsställande säkerhetsnivå kan upprätthållas utan onödiga kränk- ningar av de intagnas integritet och värdighet. JO har också framhållit att Kri- minalvården inför ett externt sjukvårdsbesök ska göra en individualiserad be- dömning av om säkerhetsåtgärderna i det enskilda fallet står i rimlig proportion till syftet med åtgärden (JO 2012/13 s. 203). Det framstår enligt min mening som naturligt att det vid fråga om exempelvis användning av fängsel i samband med besök vid en sjukvårdsinrättning måste beaktas bl.a. vilket tillstånd den intagne befinner sig i och vilka behandlingsåtgärder som ska genomföras. När det gäller kvinnor som har påbörjat ett förlossningsarbete noterar jag att det finns internationella regler som förbjuder användning av fängsel (se FN:s s.k. Bangkokregler för behandlingen av kvinnliga fångar, regel 24).2 Internationella standarder av detta slag bör givetvis beaktas vid proportionalitetsbedömningen i enskilda fall, liksom vid arbete med riktlinjer och rutiner. 2 United Nations’ Rules for the Treatment of Women Prisoners and Non-custodial Measures for Women Offenders (Resolution 65/229, antagen av den 21 decem- ber 2010). 2017/18 JO1 Enligt remissyttrande ska villkoren för en vistelse utanför en anstalt vara individuellt utformade utifrån riskbedömningen och omständig- heterna i det enskilda fallet. För att uppnå detta arbetar Kriminalvården enligt yttrandet med säkerhetsbedömningar, och samtliga intagna i häkte och anstalt ska ha en aktuell sådan. Säkerhetsbedömningen ska ligga till grund för bl.a. beslut i samband med transporter. De enskilda fallen i ärendet Kriminalvården har i sitt remissyttrande uppgett att det har varit svårt att få fram information om de två intagna som är aktuella i ärendet, eftersom de är inskrivna i anstalten Hinseberg. Kriminalvården konstaterar emeller- tid beträffande den ena intagna, A.J., bl.a. att det av dokumentationen framgår att hennes sjukhusresor avseende besök vid mödravårdscentral samt förloss- ningsavdelning varit villkorade att ske med fängsel. Enligt har det på transportsedeln angivits att fängslet får avlägsnas om det krävs för under- sökningen. Kriminalvården uppger även att A.J. inte varit fängslad under själva förlossningen samt att hennes transporter efter förlossningen, till bl.a. en bar- navårdscentral, inte har varit villkorade att ske med fängsel. Vid utevistelserna har två eller tre personal följt med. Beträffande den andra intagna, A.P., uppger Kriminalvården att bl.a. transporten till en sjukvårdsinrättning där A.P. skulle genomgå kirurgisk abort varit förenad med villkor om fängsel och tre medföl- jande personal. Även i detta fall framgick av transportsedeln att fängslet fick avlägsnas om det krävdes för undersökningen. Kriminalvården uppger att ”som personal minns det” var A.P. inte belagd med fängsel för ingreppet. Enligt är det svårt att i efterhand avgöra i vilken utsträck- ning anstalten beaktat risker och omständigheter i de enskilda fallen. Kriminal- vården konstaterar emellertid att det inte går att bortse från risken att använ- dandet av fängsel i alltför hög grad vilat på statiska säkerhetsbedömningar där man vid planeringen av transporterna inte i tillräckligt hög grad beaktat de in- tagnas tillstånd och de effekter det haft på förmågan att äventyra säkerheten. I remissvaret anges vidare att anstalten Hinseberg har sett över sina lokala rutiner efter Opcat-enhetens inspektion. Vid säkerhetsbedömningen beaktar anstalten numera om den intagna är gravid och vilket stadium av graviditeten hon befin- ner sig i. Jag har ingen möjlighet att göra någon fullständig värdering av de riskbe- dömningar som har gjorts i de enskilda fallen. Det är inte heller min uppgift att överpröva Kriminalvårdens beslut. Mot bakgrund av de uppgifter som före- kommer i ärendet är det dock svårt att dra någon annan slutsats än att såväl A.J. som A.P. har underkastats ingripande kontrollarrangemang utifrån vad som fö- refaller vara en standardiserad bedömning grundad på den säkerhetsnivå de har tillhört, utan att nödvändig hänsyn tagits till deras aktuella tillstånd och de in- tegritetskänsliga vårdsituationer det varit fråga om. Någon förhöjd risk för rym- ning eller fritagning har enligt tillgänglig dokumentation inte bedömts före- ligga. Det framstår enligt min mening inte som sannolikt att en prövning där samtliga omständigheter beaktas under sådana förhållanden skulle kunna leda 2017/18 JO1 KRIMINALVÅRD till att det anses proportionerligt att exempelvis använda hand- och midjefäng- sel på en kvinna som har ett pågående värkarbete och transporteras till en för- lossningsavdelning för att föda. Detsamma gäller närvaron av flera kriminal- vårdare under förlossningsarbetet. Jag är mycket kritisk till de bristfälliga pro- portionalitetsbedömningarna. Mot bakgrund av vad Kriminalvården anfört om fotografering och möjlig- heten att kontakta anhöriga saknas underlag för mig att göra några uttalanden i saken. Jag nöjer mig därför med att konstatera att Kriminalvården har uppgett att man försöker tillgodose krav från intagna i dessa avseenden i den utsträck- ning det kan ske, och jag utgår ifrån att Kriminalvården genom tillfredsstäl- lande rutiner och dokumentation försäkrar sig om detta. Kriminalvårdens arbete med frågor rörande riskbedömningar och säkerhetsarrangemang m.m. Jag noterar att anstalten Hinseberg enligt uppgift i remissvaret har börjat väga in i säkerhetsbedömningen om en intagen är gravid och vilket skede av gravi- diteten hon i så fall befinner sig i. Jag välkomnar detta och förutsätter att Kri- minalvården verkar för att motsvarande rutiner införs även vid andra anstalter. Kriminalvården har i sitt remissvar utvecklat hur myndigheten avser att mot- verka att säkerhetsbedömningarna blir statiska, för att därmed kunna uppnå en rimlig säkerhetsnivå som är mer individanpassad. Kriminalvården har också redogjort för sitt arbete med rutiner kring intagnas kontakter med hälso- och sjukvården liksom för samarbetet med sjukvårdens huvudmän. Arbetet fram- står som mycket angeläget för att säkerställa att gällande bestämmelser följs. Det är Kriminalvårdens ansvar att en tillfredsställande nivå av kontroll och sä- kerhet uppnås i varje enskild situation, utan att den intagne vid exempelvis me- dicinsk vård och behandling, under förflyttningar i vårdlokaler eller vid toalett- besök, underkastas åtgärder som uppfattas som förnedrande och som inte kan anses proportionerliga utifrån den enskildes tillstånd. Jag vill särskilt framhålla behovet av tydliga riktlinjer för såväl de grundläggande säkerhetsbedömning- arna som de riskanalyser som utförs i anslutning till enskilda beslut om trans- porter m.m. Med framförhållning och förberedelser inför exempelvis en för- lossning eller en planerad operation bör även vårdsituationen kunna göras mer förutsägbar för den intagne och integritetsskyddet bättre, utan att säkerheten för den skull äventyras. För att det faktiska utfallet av säkerhetsarrangemangen vid genomförda vistelser utanför anstalten ska kunna följas upp och i förekom- mande fall läggas till grund för en justering av säkerhetsbedömningen till en lägre nivå, måste också eventuella lättnader – exempelvis i användningen av fängsel – dokumenteras. Kriminalvården har sammanfattningsvis ett mycket viktigt arbete framför sig när det gäller att se till att säkerhets- och riskbedömningarna blir mer nyan- serade och individanpassade samt att bl.a. de intagnas medicinska tillstånd och behov av integritetsskydd beaktas. Kriminalvården bör också överväga hur myndigheten ska säkerställa att tvångsmedelsanvändning i olika former doku- menteras på ett tillfredsställande sätt. Jag avser att följa upp dessa frågor och emotser Kriminalvårdens redovis- ning av resultatet av översynsarbetet. 2017/18 JO1 Behandlingen av en intagen i samband med urinprovtagning (Dnr 2716-2016) Beslutet i korthet: En kvinnlig intagen har i samband med en urinprovtag- ning i anstalten Hinseberg blivit ombedd att avlägsna ett mensskydd i form av tampong inför personalen. I beslutet uttalar JO att det visserligen kan finnas godtagbara skäl att uppmana en intagen att avlägsna en tampong inför en urinprovtagning.