frsrdg · H504JO1 · 2017-11-14 00:00:00 — Genom att faxade revisionspromemorian till . och meddelat henne att det gick bra komma in med synpunkter via e-post blev svarstiden den normala, dvs. Förhandspromemorian omfattade samma sak och samma frågeställning som den slutliga revisionspromemorian. om osanna fak- turor bör därför inte ha varit okänd för . eftersom hon hade tagit del av förhandspromemorian en månad innan revisionspromemorian skickades ut. Skatterevisorn och beslutssamordnaren hade dessutom haft löpande kontakt med . under revisionen. Vid samtliga tillfällen som . har begärt anstånd har hon fått muntligt eller skriftligt svar av . Vid de tillfällen som Skatte- verket har lämnat muntliga svar har en tjänsteanteckning upprättats. avslag på begäran att få förlängd svarstid fram till kan uppfattas som alltför försiktig, inte minst med tanke på att det var semestertider. Orsaken var dock, som tidi- gare har nämnts, att så fort som möjligt ville fatta beskatt- ningsbeslut för att därigenom säkerställa att staten skulle få in den oredovi- sade skatten. Det bör även framhållas att om . hade kommit in med ytterli- gare synpunkter efter , men innan något beskattningsbeslut hade fattats, hade också beaktat dessa i beslutet. har hållit . informerad om semestrar och vilka som var i tjänst under första halvan av juli. E-posten hade för berörda tjäns- temän varit delegerad, vilket innebär att det alltid har funnits någon i tjänst som har kunnat handlägga en inkommen skrivelse. Sammanfattningsvis har följt gällande rutiner. Besluten om svarstid och att inte ge anstånd med att lämna svar har i detta fall byggt på en samlad bedömning utifrån beloppets storlek och det tillvägagångssätt som bolaget tillämpat för att undgå beskattning. . kommenterade yttrandet och uppgav bl.a. följande: I yttrande redogörs för ett betalningssäkringsärende och den förhandspromemoria som låg till grund för ansökan om betal- ningssäkring. Ett betalningssäkringsärende är dock inte detsamma som själva skatteärendet. Det är två skilda processer som löper parallellt och hanteras och regleras av helt olika bestämmelser. Av relevans noteras vidare att förhands- promemorian i betalningssäkringsärendet uppgick till åtta sidor vilket ska jäm- föras med revisionspromemorian om totalt 126 sidor inklusive bilagor. 2017/18 JO1 2017/18 JO1 svårligen motiveras såväl i kvalitets- som i kostnadshänseende att i förväg upp- rätta ett svar på ett kommande övervägande om beslut som man ännu inte tagit del av. Av egna revisionsrutiner framgår att svarstiden normalt ska sättas efter beräknande av mottagande av promemorian. Även om promemorian skulle ha mottagits per fax , vilket inte skedde och som kommunicerades med , räcker likväl inte svarsfristen . anför att på grund av ärendets karaktär hade beslutet om svarstid inte fattats av revisorn utan av kontorsledningen. Detta visar med tydlighet komplexiteten i ärendet vilket borde beaktats även i svarsfristen för den enskilde. anför att anledningen var att de ville fatta beslut för att säkerställa att få in den enligt oredovisade skatten. Merparten av den senare påförda skatten hade emellertid betalnings- säkrats och reglerats redan innan. Resterande del av den enligt beslutet påförda skatten hade oaktat beslut genom den skattskyldiges egen försorg reglerats eftersom de fakturor som ifrågasattes krediterades före juni månads utgång och redovisades i augusti månads skattedeklaration. Detta blev känt för . Det som uppgett om att ärendet gäller s.k. osanna fakturor är felaktigt. har fått korrigera detta i sitt omprövningsbeslut. I ett beslut anförde JO följande. skickade en revisionspromemoria till . för yttrande. Handlingarna skickades både med post och med fax. Synpunkter på promemorian skulle ha kommit in till . I telefonsamtal med begärde . anstånd med att komma in med synpunkter. har uppgett att . då fick besked om att hon kunde komma in med ett yttrande via e-post och att originalet kunde komma in veckan därpå. begärde . anstånd till och begärde hon an- stånd till . medgav inte anstånd. Synpunkter på revisionspromemorian kom in till och meddelade ett omprövningsbeslut i ärendet. Enligt 40 kap. 2 § skatteförfarandelagen (2011:1244), SFL, får ett ärende inte avgöras till nackdel för den som ärendet gäller utan att denne har fått till- fälle att yttra sig i ärendet. Den skattskyldiges svarsfrist bör bestämmas så att den skattskyldige får skäligt rådrum. Fristen måste naturligtvis variera efter ärendets art och materialets omfattning (jämför och , För- valtningslagen med kommentarer, 3 uppl. 2010 s. 204). Av utredningen fram- går att svarstiden i revisionsärenden normalt sätts efter beräknat mottagande av promemorian. Jag har inga invändningar mot den rutinen, som också tillämpades i det nu aktuella fallet. Om den skattskyldige begär anstånd med att yttra sig måste emellertid på nytt överväga om den svarsfrist som bestämts är tillräckligt lång eller om den behöver förlängas för att den skattskyldige ska få skäligt rådrum för att yttra sig. När . begärde anstånd med att yttra 2017/18 JO1 sig till åberopade hon förutom att det var semestertider att hon måste inhämta dokument från och från klienten samt att hon behövde rim- lig tid för att upprätta en svarsskrift. De skäl som . åberopade var enligt min mening av den beskaffen- heten att de borde ha föranlett anstånd om det inte fanns starka skäl som talade i annan riktning. har i sitt yttrande till JO sammanfattningsvis skri- vit att beslutet att inte ge anstånd byggde på en samlad bedömning utifrån be- loppets storlek och det tillvägagångssätt (osanna fakturor) som bolaget tilläm- pat för att undgå beskattning. Enligt min mening bör emellertid påståenden från om ett högt undandraget belopp och ett särskilt förslaget tillväga- gångssätt normalt inte föranleda särskild restriktivitet vid bedömningen av vad som är skäligt rådrum. Tvärtom skulle man kunna hävda att ju högre belopp det är fråga om och ju mera förslaget den skattskyldiges handlande påstås ha varit, desto mera tid behövs för att bemöta påståendena. Allmänt sett är det naturligtvis bra att strävar efter att driva ärendena framåt och att meddela beslut snabbt. Jag anser emellertid att Skatte- verket i det nu aktuella fallet borde ha gett . det anstånd som hon begärde. Vad som i övrigt har förekommit ger inte anledning till något uttalande eller någon åtgärd från min sida. Med den kritik som ligger i det ovansagda avslutas ärendet. 2017/18 JO1 har under utredningen av ett ärende om försäkringstillhörighet begärt in dels utredningsmaterial från en bank utan att ha haft stöd för det, dels uppgifter för tid som inte omfattades av utredningen (Dnr 2031-2015) Beslutet i korthet: I en anmälan till JO framfördes klagomål mot Försäk- ringskassans åtgärd att begära in utredningsmaterial från en bank under ut- redningen av ett ärende om försäkringstillhörighet. Vid granskningen av det aktuella ärendet kom fram att hade begärt in uppgifter från en bank med hänvisning till bestämmelserna om uppgiftsskyldighet i 110 kap. 31 och 33 §§ socialförsäkringsbalken trots att dessa inte var tillämpliga. Begäran avsåg dessutom utöver den som omfattades av utredning. I ärendet hos JO aktualiseras frågor om befogenheter att begära in uppgifter från andra än en part. Vidare betonas vikten av att det i varje enskilt fall görs en noggrann avvägning mellan den enskildes krav på integritet och behovet av utredning samt att inriktningen alltid måste vara att inte hämta in mer kompletterande utredning än vad som krävs för att kunna göra en korrekt försäkringsmässig bedömning. I beslutet konstateras att det förhållandet att utredningsmaterialet begär- des in med stöd av 110 kap. 33 § socialförsäkringsbalken gav banken signa- len att den var skyldig att lämna ut de uppgifter som be- gärde och att det till följd av detta aldrig prövades i vilken utsträckning de efterfrågade uppgifterna lämpligen borde ha lämnats ut. JO uttalar att den enskildes krav på integritet därigenom förbisågs. Vidare konstaterar JO att åtgärden att begära kontoutdrag för utöver den tid som var aktuell för utredning innebar ett omotiverat integritets- intrång. får allvarlig kritik för sitt felaktiga agerande. I en anmälan som kom in till JO klagade jur.kand. på handläggningsåtgärder under utredningen av ett ärende om en enskilds försäkringstillhörighet i vilket han biträtt den en- skilde. anförde bl.a. följande: blev hans klient F.W. kontaktad av som meddelade att myndigheten utredde om hon varit bosatt i och om- fattats av svensk socialförsäkring , samt att hon eventuellt kunde bli återbetalningsskyldig för de utbetalningar av föräldrapenning, barnbidrag och flerbarnstillägg som hon mottagit . motsatte sig en eventuell återbetalningsskyldighet eftersom hon menade att hon inte hade vistats utom- 2017/18 JO1 lands på ett sådant sätt som skulle kunna innebära att hennes hemvist hade änd- rats förrän hon flyttade till . Vidare motsatte sig F.W. återbetalningsskyldighet av den anledningen att hon hade ringt till Försäkrings- kassan och informerat om den förestående flytten samt bett att kas- san skulle stoppa framtida utbetalningar av barnbidrag. Det telefonsamtalet di- ariefördes dock aldrig, och myndigheten har därför nekat till att det skett. Under utredningen av frågan om F.W:s försäkringstillhörighet begärde För- säkringskassan in kontoutdrag från F.W:s privata bankkonto i för perioden –. På den blankett som Försäk- ringskassan använde vid sin begäran hänvisade myndigheten till bestämmelsen i 110 kap. 33 § socialförsäkringsbalken, SFB. I den bestämmelsen anges att exempelvis banker på begäran ska lämna uppgifter till i ärenden om äldreförsörjningsstöd, bostadsbidrag och bostadstillägg, dvs. om andra förmåner än dem som i förevarande fall skulle kunna omfattas av ett eventuellt återkrav. har således saknat direkt lagstöd för den åtgärd som vidtagits gentemot F.W. Dessutom har myndigheten gått utöver vad som kan anses proportionerligt och behövligt genom att myndigheten har in- hämtat uppgifter om kontohändelser som gått utöver den tid som varit aktuell för utredning. Till anmälan bifogades en kopia av den blankett (FK3091) som Försäkrings- kassan sänt till vid sin begäran om kontoutdrag avseende F.W:s konto. I blanketten anges att myndigheten med stöd av 110 kap. 31 och 33 §§ SFB begär kontoutdrag från F.W:s konto för perioden – och att uppgifterna är nödvändiga för att rätt beslut ska kunna fattas. Under rubriken om ärendet anges att hål- ler på att utreda om F.W. har varit bosatt i fr.o.m. . handlingar i ärendet hämtades in och granskades. Av hand- lingarna framgick bl.a. att de förmåner som varit aktuella i utredningen om F.W:s försäkringstillhörighet som längst hade betalats ut t.o.m. . Ärendet remitterades därefter till som uppmanades att yttra sig över det som anfört. I ett remissvar anförde följande: kom ärendet in till avdelningen för Gemensamma för- säkringsfrågor, verksamhetsområde Försäkringstillhörighet (GFF) från verksamhetsområde Kontroll, där utredning pågått . skickade en kommunicering till F.W. med bedömningen att hon inte omfattats av svensk socialförsäkring baserat på de uppgifter som inkommit, vilket kunde påverka hennes rätt till förmåner från . 2017/18 JO1 och meddelade att hon skulle skicka in handlingar som styrkte att hon hade varit bosatt i under aktuell period. informerade då F.W. om att sådana handlingar till exempel kunde vara bankkontoutdrag. skickade Försäk- ringskassan begäran om kontoutdrag för perioden [rätteligen , JO:s anm.]–till Handelsban- ken. I den blankett (FK3091) som användes vid förfrågan angavs att begä- ran om uppgifter gjordes med stöd av 110 kap. 31 och 33 §§ SFB. hade både enhetschef och specialist telefonkontakt med F.W. och informerade henne om vad som gällde vid längre utlandsvis- telser samt förtydligade att utredde om F.W. hade varit bosatt i . uppgav då att hon bland annat hade be- gärt ut handlingar från sjukvården i och tidigare anställningsavtal som skulle styrka hennes bosättning i . uppmanades att skicka in dessa handlingar. I samtalet informerades F.W. om att hade fått ut kontoutdrag från som visade på långa perioder med transaktioner i . att tänka till- baka och se om det fanns en förklaring vad gällde uttagen. Avslutningsvis uppgav F.W. att hon ville ha en annan utredare än T.N., vilket tillgodosågs. skickade en ny kommunicering till F.W., baserad på de uttag i respektive som framgick av kontoutdragen. I kommuniceringen förklarade att F.W. inte bedömdes omfattas av svensk socialförsäkring , då F.W. hade vistats större delen av tiden därefter i . kom en skrivelse in från F.W:s ombud med e-post tillsammans med fullmakt att företräda F.W. Med anledning av skrivelsen kontaktade ombudet med frågan om F.W. avsåg att skicka in kompletterande uppgifter. uppgav att det inte var aktuellt , utan att F.W. genom skrivelsen endast ville ge sin syn på saken. inte hade kommit in med handlingar som styrkte hennes bosättning i , och via ombud även hade meddelat att hon inte avsåg att skicka in sådana handlingar, tog ställning till F.W:s försäkringstillhörighet . bedömdes inte omfattas av svensk socialförsäkring . [– – –] Ärendet överlämnades till verksamhetsområde Återbetalning för beslut. Enligt 110 kap. 14 § SFB får handläggande myndighet, då det behövs för bedömningen av frågan om ersättning eller i övrigt för tillämpningen av socialförsäkringsbalken göra förfrågan till den som kan antas kunna lämna behövliga uppgifter. Det är den bestämmelsen som borde ha använts i ären- det. har i stället begärt in uppgifter från med hänvisning till 110 kap. 31 och 33 §§ SFB och för en period som sträcker sig längre än vad som är relevant för utredningen. Var och en av dessa omständigheter innebär att har agerat felaktigt mot F.W. 110 kap. 33 § SFB får bara användas för förfrågningar avseende vissa i bestämmelsen utpekade förmåner, som inte var aktuella i utredningen om F.W:s försäkringstillhörighet. Om hade hänvisat till rätt lagrum, dvs. 110 kap. 14 § SFB, hade inte fått signalen att banken var skyldig att lämna ut uppgifterna, utan hade själv haft att avgöra lämpligheten i detta. Att uppgifter dessutom begärdes för en innebär i sig ett omotiverat integritetsintrång. För att förebygga att liknande fel upprepas har all personal inom avdel- ningen GFF uppmärksammats på att vid eventuella förfrågningar till bank eller av försäkringstillhörighet ska hänvisning 2017/18 JO1 göras till 110 kap. 14 § SFB, samt att sådana förfrågningar inte får avse annan period än den som behövs för utredningen. En kontrollutredning innebär alltid ett visst integritetsintrång för den vars förhållanden utreds. De regler som gäller för myndigheternas hand- läggning är dock till för att hålla sådana intrång på en rimlig och rättssäker nivå, varför det naturligtvis är mycket viktigt att reglerna följs. Som fram- går ovan har i det här fallet gjort fel i två hänseenden och beklagar därför de olägenheter som F.W. kan ha drabbats av på grund av dessa felaktigheter. I ett beslut anförde chefsJO följande. ska säkerställa att felaktiga utbetalningar inte görs inom so- cialförsäkringen. Detta är myndighetens uppgift enligt dess instruktion. Vid fullgörandet av denna uppgift ingår att kontrollera och utreda ärenden där För- säkringskassan av olika skäl misstänker att en försäkrad har fått eller försökt få ersättning utan att ha rätt till den. För att allmänhetens förtroende för myndig- hetens objektivitet inte ska rubbas är det viktigt att utred- ningar bedrivs på ett opartiskt och korrekt sätt och under ordnade former. Av 110 kap. 13 § första stycket SFB framgår att ska se till att ärendena blir utredda i den omfattning som deras beskaffenhet kräver. Det innebär bl.a. att det är som leder utredningen och som bestämmer vilket underlag som behövs för att kunna göra en korrekt bedöm- ning i det enskilda fallet. De befogenheter som har för att kunna uppfylla denna utredningsskyldighet regleras i 110 kap. 14 § SFB där det bl.a. anges att myn- digheten, när det behövs för bedömningen av ersättningen eller i övrigt för till- lämpningen av SFB, får göra förfrågningar hos den som kan antas kunna lämna behövliga uppgifter. Att det kan finnas situationer där den försäkrade upplever åtgärderna i 110 kap. 14 § SFB som integritetskränkande är förståeligt och ett problem som dis- kuteras i förarbetena till lagrummet. Regeringen fann emellertid att förslaget innefattade en rimlig avvägning mellan den enskildes krav på integritet och behov av utredningsbefogenheter (prop. 2008/09:200 s. 558 f.). Vidare skyddas den försäkrades integritet även av regler om sekre- tess. Jag vill i detta sammanhang ändå särskilt framhålla vikten av att det vid tillämpningen av 110 kap. 14 § SFB alltid görs noggranna överväganden i det enskilda fallet och att inriktningen, som framgår av 110 kap. 13 § första stycket SFB, givetvis måste vara att inte hämta in mer kompletterande material än vad som behövs för att kunna göra en korrekt försäkringsmässig bedömning. När det handlar om att utreda om en enskild har haft rätt till en uppburen förmån är det också viktigt att utredaren är objektiv i sin roll, har den försäkrades per- spektiv i åtanke och visar respekt för den enskildes integritet och rättigheter. 2017/18 JO1 SOCIALFÖRSÄKRING Utöver ovan nämnda reglering finns speciella bestämmelser om uppgifts- skyldighet för andra än parter. Dessa bestämmelser ger yt- terligare befogenhet att vidta vissa utredningsåtgärder när det gäller olika för- måner. Bland annat ges befogenhet att med stöd av 110 kap. 31 och 33 §§ SFB begära in uppgifter från banker och andra penninginrätt- ningar som avser en namngiven person när det gäller förhållanden som är av betydelse för rätten till äldreförsörjningsstöd, bostadsbidrag och bostadstillägg. I det nu aktuella fallet fick indikationer på att F.W:s bosätt- ning kunde ha upphört och att hennes rätt till förmåner från Försäk- ringskassan för tid därefter därmed kunde ifrågasättas. De förmåner som var aktuella i utredningen om F.W:s försäkringstillhörighet var föräldrapenning, barnbidrag och flerbarnstillägg, vilka som längst betalades ut t.o.m. . begärde in uppgifter från med hänvis- ning till 110 kap. 31 och 33 §§ SFB. Eftersom rätten att hämta in uppgifter med stöd av 110 kap. 33 § SFB endast omfattar utredningar avseende förmånerna äldreförsörjningsstöd, bostadsbidrag och bostadstillägg kan det inledningsvis konstateras att saknade behörighet att begära in de aktuella uppgifterna från banken med stöd av denna bestämmelse. Som anfört hade myndigheten däremot haft möjlighet att med stöd av bestämmelsen i 110 kap. 14 § SFB sända en förfrågan till banken om den kunde inkomma med de underlag som bedömde re- levanta för sin utredning. I dessa situationer gäller dock att det är upp till mot- tagaren av en sådan förfrågan att ta ställning till lämpligheten av att tillmötesgå önskemålen utifrån hänsyn till den enskildes intresse av bl.a. sekretesskydd. Till skillnad från vad som gäller vid en förfrågan enligt 110 kap. 14 § SFB innefattar bestämmelsen i 110 kap. 33 § SFB en skyldighet för mottagaren av en sådan begäran att lämna ut de uppgifter som efterfrågas av myndigheten i de ärenden som avser någon av de förmåner som räknas upp i bestämmelsen. Av den information om ärendet som lämnades till i den nu ak- tuella begäran gick det inte att utläsa vilka förmåner eller vilken tidsperiod som utredningen hos myndigheten omfattade. Därmed fanns det inte heller någon indikation om att det inte var fråga om en uppgiftsskyldighet. Det förhållandet att utredningsmaterialet begärdes in med stöd av 110 kap. 33 § SFB gav därför, som också påpekat, signalen att den var skyldig att lämna ut de uppgifter som myndigheten begärt. Till följd av myn- dighetens felaktiga hantering prövades heller aldrig i vilken utsträckning de efterfrågade uppgifterna lämpligen borde ha lämnats ut. Därigenom förbigicks också F.W:s krav på integritet. Som tillstår begärdes utredningsmaterial dessutom för än vad som var relevant för utredningen. Mot bakgrund av att F.W. hävdade att hennes bosättning i upphörde och den omständigheten att den senaste förmånen betalades ut t.o.m. var det inte motiverat att hämta in kontoutdrag för en period som sträckte sig ända 2017/18 JO1 Vilka eventuella överväganden som gjordes inför denna åtgärd redovisas inte i remissvaret. Åtgärden framstår ha vidtagits slent- rianmässigt. Oavsett anledning innebar åtgärden att begära kontoutdrag för utöver den som var aktuell för utredning ett omotiverat integritetsintrång. Jag ser mycket allvarligt på felaktiga agerande mot F.W. i de avseenden som berörs ovan. förtjänar allvarlig kritik för sin felaktiga handläggning. Vad har anfört i övrigt ger inte anledning till något uttalande från min sida. En skriftlig handling som kommer in till inom tvåmånadersfristen för begäran om omprövning, bör presumeras vara en sådan begäran så snart det finns något som tyder på att handlingen getts in som en reaktion på kassans beslut (Dnr 3833-2015) Beslutet i korthet: avslog M.J:s ansökan om aktivitets- stöd. Innan tvåmånadersfristen för begäran om omprövning hade gått ut lämnade M.J. in två skrivelser av vilka det bl.a. framgick att han ville ta del av underlaget till beslutet och att han ville ha mer tid för att läsa och bedöma underlaget. Skrivelserna hade adresserats på det sätt som föreskrivs vid be- gäran om omprövning. Det var inte förrän i samband med JO:s utredning som noterade att M.J. hade haft för avsikt att begära om- prövning, och det var inte heller förrän då han fick del av de handlingar han hade begärt. JO kritiserar för dessa fördröjningar och konstaterar att redan M.J:s begäran om mer tid, dvs. om anstånd, borde ha lett till att M.J:s skrivelse betraktades som en begäran om omprövning. Att skrivelserna dessutom var adresserade som när omprövning begärs gör att de utan vidare borde ha hanterats som en sådan begäran. När en skriftlig handling kommer in till myndigheten inom tvåmånadersfristen bör man en- ligt JO presumera att den enskilde begär omprövning så snart det finns något som tyder på att handlingen har lämnats in som en reaktion på beslutet. I en anmälan till JO anförde M.J. bl.a. följande: avslog hans ansökan om aktivitetsstöd . Han förstod inte beslutet och skrev därför till och begärde att få ta del av de handlingar och uppgifter som beslutet baserades på. Han bad även om en kvit- tens på att hans skrivelse hade kommit fram men fick inget svar. skrev han ett nytt brev och påminde om sin begäran, även utan att få svar. Båda breven till var adresserade på det sätt som föreskrivs vid en begäran om omprövning. 2017/18 JO1 Ärendet remitterades till som i ett remissvar anförde följande: [rätteligen , JO:s anm.] fattade Försäkrings- kassan beslut om att M.J. inte skulle få aktivitetsstöd för perioden den 9 feb- ruari till och med . Anledningen till beslutet var att M.J. fått aktivitetsstöd och att han enligt det beslutsunderlag som A- kassan meddelat inte uppfyllde villkoren för arbetslöshetsersättning. För- säkringskassans beslut om avslag skickades till M.J. till för att ställa frågor om beslutet. I samtalet beskrev handläggare underlaget och reglerna som låg till grund för beslutet i fråga. Handläggaren informe- rade även om att M.J. inte uppfyllde villkoren för arbetslöshetsersättning enligt det underlag som hade fått från A-kassan. kom ett brev från M.J. I brevet skrev M.J. att han hade skickat in en begäran om hand- lingar/uppgifter till men ännu inte fått någon kvittens på sin begäran. Han bifogade en kopia av begäran och bad även om mer tid för att ta del av och värdera de begärda uppgifterna, samt en kvittens på att detta brev kommit in till . ringde handläggaren upp M.J. och bekräftade att brevet hade kommit in och beskrev det underlag som grundade sitt beslut på i det aktuella ärendet. Vid genomgång av ärendet med anledning av JO-anmälan har det fram- kommit att det brev som M.J.