frsrdg · H504JO1 · 2017-11-14 00:00:00 — Parkeringsavgifterna har inte betalats och bilarna har olovligen stått parke- rade på kommunens mark . Bilarna har varit vandaliserade och i okörbart skick, varför kommunen har bedömt att de var fordonsvrak. Kommunen har beslutat att skrota dem utan att först meddela ägaren. De brister som framkommit i handläggningen består i att ägaren först borde ha anmodats att flytta bilarna själv och skriftligen underrättats om kommunens beslut. Att så inte har skett beror på att kommunens hand- läggningsrutiner för fordonsflytt har varit otydliga. Kommunen har köpt ett dataprogram för hantering av fordonsflyttsärenden för att säkerställa en korrekt och lagenlig handlägg- ning. Kommunen anser att handläggningen i ärendet trots detta har brustit och kommer att se över rutinerna kring hur dokumentation i programmet sker för att liknande misstag ska undvikas . Handläggaren har gjort en vederbörlig utredning av fordonen och då kom- mit fram till att fordonen är fordonsvrak med hänsyn till ett obrukbart skick, ett obefintligt värde och att de måste anses övergivna pga den tid de stått på samma plats. I de upprättade protokollen framgår besluten att for- donen ska flyttas pga att de är fordonsvrak. Det framgår inte att det funnits behov av att verkställa flyttningen ome- delbart, enligt 4 § första stycket FFF. I stället skulle skriftliga anmaningar ha fästs på de båda fordonen om att flytta dem senast en viss dag, enligt andra stycket samma paragraf, samt kopior av meddelandena skickats till ägaren. Ägaren skulle dessutom ha underrättats om besluten i enlighet med 5 § FFF. Kommunen har köpt ett dataprogram för hantering av fordonsflyttsärenden för att säkerställa en korrekt och lagenlig handlägg- ning. Trots att det nya programmet används i handläggningen, har hand- läggningen i ärendet brustit. Med anledning av det inträffade kommer kom- munen att se över rutinerna kring hur dokumentation i programmet sker för att liknande misstag ska undvikas . . kommenterade remissvaret och begärde skadestånd av kom- mun. Flyttning av fordon får ske under de förutsättningar som anges i LFF och FFF. Ett fordon får flyttas bl.a. om det är ett fordonsvrak (2 § 7 FFF), vilket betyder att fordonet med hänsyn till sitt skick, den tid under vilken det har stått på samma plats eller andra omständigheter måste anses vara övergivet och att det uppenbarligen har ringa eller inget värde (1 § första stycket 3 LFF). Beslut om att flytta ett fordonsvrak får meddelas och verkställas av kommu- nen (18 § 1 FFF). Ett sådant beslut ska föregås av en utredning. Vid utredningen ska protokoll föras. Beslutet ska antecknas på protokollet. (3 § FFF). När ett beslut om flyttning av ett registrerat fordon har meddelats, ska den myndighet som har meddelat beslutet underrätta ägaren så snart det kan ske (5 §första stycket första meningen LFF). Underrättelsen ska delges (11 § FFF). Ett beslut om flyttning ska verkställas , om det behövs med hän- syn till ändamålet med flyttningen. I andra fall ska ett skriftligt meddelande fästas på fordonet med en uppmaning till ägaren att senast en viss angiven dag flytta fordonet. Det ska framgå av meddelandet att fordonet kommer att flyttas 2017/18 JO1 om uppmaningen inte följs. Är ägaren känd, ska en kopia av meddelandet skickas till denne så snart det kan ske (4 § första och andra styckena FFF). Ett fordonsvrak som har flyttats tillfaller kommunen eller staten (6 § andra stycket LFF). Flyttade fordonsvrak ska skrotas eller undanskaffas på något annat sätt, så snart det lämpligen kan ske (3 § andra stycket första me- ningen LFF). Beslut enligt LFF och FFF får inte överklagas (10 § LFF). I ett beslut anförde JO följande. JO:s granskning är av rättslig art och avser främst tillämpningen av gällande förfaranderegler. JO uttalar sig i princip inte om myndigheternas bedömningar och ställningstaganden i olika sakfrågor. JO:s granskning i detta ärende har därför inte primärt avsett frågan om bilar utgjorde s.k. fordonsvrak i rättslig mening och om de därmed skulle flyttas och skrotas eller inte. Jag har i två tidigare beslut riktat kritik mot av ärenden om flyttning av bilar. I ett beslut i JO:s ärende med dnr 5950-2012 ansåg jag att dokumentationen var så bristfällig att det inte gick att följa handlägg- ningen eller att fastställa när besluten att flytta bilarna hade fattats. Även i öv- rigt var det närmare innehållet i besluten oklart. Besluten hade inte heller del- getts bilägaren. I ett beslut i JO:s ärende med dnr 7471-2015 ansåg jag att det brast i dokumentationen genom att beslutet att ome- delbart verkställa en flyttning av en bil inte hade antecknats i protokollet. I stället hade en uppmaning till ägaren om att bilen skulle flyttas om inte ägaren hade avlägsnat den fästs på bilen. Det var därför svårt att förstå innebörden av stadsbyggnadsnämndens beslut. Inte heller hade nämnden underrättat ägaren om beslutet, vilket stred mot bestämmelserna i 5 § LFF och 11 § FFF. Jag uttalade i det senare beslutet att jag såg allvarligt på att stadsbyggnads- nämnden – trots de synpunkter som jag hade fört fram i beslutet – ännu inte hade kommit till rätta med de problem som orsakade brister i dokumentationen av beslut om flyttning av fordon och som medförde att bil- ägaren i ärendet inte hade underrättats om beslutet. Inte heller i det nu aktuella fallet har stadsbyggnadsnämnden handlagt sina ärenden om flyttning av personbilar i enlighet med den rättsliga re- gleringen. Nämnden skulle enligt 5 § LFF ha underrättat . om besluten att flytta bilarna så snart det kunde ske och delgett honom underrättelserna. Det gjorde nämnden inte, vilket var fel. Vidare framgår av nämndens svar till JO att det inte fanns behov av att verkställa besluten att flytta bilarna. Det var alltså fel att besluta om omedelbar verkställighet. I stället borde nämn- den ha fäst skriftliga meddelanden på bilarna med en uppmaning till . att flytta bilarna och information om att bilarna skulle komma att flyttas om han inte följde uppmaningen. Dessutom borde nämnden ha skickat kopior av meddelandena till . (4 § första och andra styckena FFF). 2017/18 JO1 KOMMUNIKATIONSOMRÅDET Reglerna om flyttning av bilar är krångliga, och det krävs en hel del efter- tanke av den som ska tillämpa dem. Reglerna har emellertid inte tillkommit av en slump. De finns för att den enskilde bilägaren ska ha en chans att bevaka sin rätt. Jag är förvånad över att stadsbyggnadsnämnden trots upprepad kritik från min sida fortfarande inte förmår att sköta ärendena på ett korrekt sätt. De brister som förekommit i handläggningen av ärenden är oacceptabla och vittnar om en grundläggande okunskap om regelverket. Nämnden förtjänar allvarlig kritik. Vad . i övrigt har fört fram ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. Det bör avslutningsvis framhållas att JO inte är behörig att pröva skade- ståndsanspråk. 2017/18 JO1 Bristfälliga beslut om placering av intagna i avskildhet (Dnr 6027-2015) Beslutet i korthet: I samband med en inspektion av anstalten granskades ett stort antal beslut om placering av intagna i avskildhet, vilket ledde till att ett initiativärende lades upp för att ytterligare utreda vissa frå- geställningar kring sådana beslut. I JO:s beslut riktas allvarlig kritik mot man har tillämpat fängelselagens bestämmelser om placering av intagna i avskildhet och för brister i motiveringarna av dessa beslut. En brist som JO uppmärksammar är att många intagna har placerats i avskildhet med stöd av 6 kap. 5 § fängelselagen än vad som normalt ryms inom ramen för den bestämmelsen. Enligt JO borde många av besluten i stället ha fattats utifrån en bedömning på individuella grunder med stöd av andra bestämmelser i fängelselagen. En annan brist som lyfts fram i JO:s beslut är att vissa beslut om placering i avskildhet på grund av att en intagen är våldsam eller berusad inte har fat- tats utifrån en bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet. Redan den omständigheten att en intagen uppvisar tecken på exempelvis narkotika- påverkan utgör enligt , som tillämpas av anstalten, ett skäl för placering i avskildhet, vilket JO är kritisk till. Motiveringarna av besluten är i många fall mycket kortfattade och inne- håller ofta inte mer än en hänvisning till det lagrum som tillämpas. Detta är enligt JO djupt otillfredsställande. I samband med en inspektion av Kriminalvården, anstalten , den 12– granskades ett stort antal avskildhetsbeslut som fattats vid an- stalten. Dåvarande chefsJO beslutade därefter att inleda en utred- ning med anledning av vad som framkom vid granskningen. Efter inspektionen upprättades en promemoria med JO:s iakttagelser i anslut- ning till granskningen av besluten. Kriminalvården förelades att yttra sig över denna, med uppmaning att särskilt ge sin syn på bl.a. hur vissa exempel på beslut förhåller sig till 20 § förvaltningslagen (1986:223) samt hur Kriminal- vården säkerställer att dess tjänstemän tillämpar fängelselagens (2010:610) be- stämmelser om avskildhet på ett korrekt sätt. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, rättsenheten vid huvudkontoret, ge- nom ställföreträdande enhetschefen , bl.a. följande: 2017/18 JO1 Som redovisas i Kriminalvårdens årsredovisning för står följande fyra grunder i 6 kap. fängelselagen (2010:610), FäL, för av alla avskildheter: Kollektiv avskildhet för att upprätthålla ordning och säkerhet (5 §) Avskildhet vid risk för liv, hälsa eller allvarlig skadegörelse (7 § första stycket p. Avskildhet vid risk att syftet med viss utredning äventyras (8 §) Avskildhet som är nödvändig för att genomföra kroppsbesiktning (9 §) Av årsredovisningen framgår vidare att av samtliga avskild- hetsbeslut (9 409 av totalt 12 018 beslut) avsåg en tidsperiod om eller kortare. Beslut om avskildhet med stöd av 6 kap. 5 § fängelselagen JO:s granskning visar att anstalten i relativt många fall har avskilt intagna med stöd av 6 kap. 5 § FäL. Av bestämmelsen följer att intagna tillfälligt får hållas avskilda från varandra om det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Avskildheten har pågått under va- rierande tidsrymder, men det är inte ovanligt att intagna varit avskilda med stöd av bestämmelsen (Kriminalvårdens anm: 1,5–). I några fall har avskildheten pågått betydligt längre (Kriminalvårdens anm: 4–). I flera fall har misskötsamhetsärenden upprättats mot de intagna som har placerats i avskildhet. Avskildheterna har hävts när de intagna har förhörts och när misskötsamhetsärendena har blivit utredda (Kriminalvår- dens anm: –). Enligt 6 kap. 5 § FäL får intagna tillfälligt hållas avskilda från varandra, om det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthål- las. Bestämmelsen tar sikte på tillfällig avskildhet på kollektiv grund. I för- arbetena till bestämmelsen (prop. 2009/10:135 s. 139) nämns som exempel på situationer som kan vara skäl för sådana avskildhetsbeslut att ett larm utlöses, att elektriciteten är ur funktion, att otillåtna föremål hamnar i om- lopp eller att intagna deltar i kollektiv arbetsvägran. Det framgår också att ett beslut aldrig får pågå längre än vad som krävs för att Kriminalvården ska kunna hantera situationen, normalt inte eller . Av om gemensamhet och avskildhet i anstalt (2012:1) framgår att avskildhet enligt 6 kap. 5 § FäL även kan ske vid hot eller allmän oro. Det framgår också att mindre ingripande åtgärder alltid ska prövas och att s.k. inre sektionering eller differentiering kan ersätta be- slut om kollektiv avskildhet. Av de 91 redovisade besluten synes 63 beslut ha fattats med stöd av 6 kap. 5 § FäL. I några av exemplen där intagna varit avskilda mellan 1,5 och (se t.ex. exempel XXXIX och LXVI) framgår det av skälen för besluten att det i stället för kollektiv avskildhet synes ha rört sig om av- skildhet på individuell grund, antingen på grund av en potentiell hotbild mot den intagne (6 kap. 7 § första stycket p. 2 FäL) eller på grund av miss- tankar om misskötsamhet (6 kap. 8 § FäL). Även vad gäller de exempel där intagna varit avskilda mellan 4 och pekar skälen i besluten på att det rört sig om avskildhet på individuell grund, i vart fall efter initialskedet. I ett fall (exempel LIV) är det svårt att utläsa om avskildheten skett enligt 6 kap. 5 § eller 6 kap. 7 § första stycket p. Kriminalvården konstaterar att avskildheterna i flera av exemplen har på- gått längre än vad som normalt får anses rymmas inom ramen för 6 kap. 5 § FäL och att skälen i några av exemplen framstår som klart bristfälliga. Enligt mening är det tydligt att de intagna i flera av de redovisade exemplen rätteligen borde ha varit avskilda på individuell grund, främst till följd av misstänkt misskötsamhet enligt 6 kap. 8 § FäL. Såväl beslutsmotiveringarna som orsakerna till hävning av besluten tyder på det. En rimlig förklaring till att så många av avskildheterna har hävts när förhör och utredningar avslutats är att avskildheterna inletts så som kollek- tiva avskildheter enligt 6 kap. 5 § men av troligt förbiseende eller misstag inte ändrats när det uppstått misstanke på individnivå som utgjort skäl för avskildhet enligt 6 kap. 8 § FäL. Detta är självklart inte tillfredsställande. Beslut om avskildhet med stöd av 6 kap. 6 § fängelselagen JO:s granskning visar att anstalten i ett antal beslut avskilt intagna med stöd av 6 kap. 6 § FäL. Enligt bestämmelsen får intagna tillfälligt hållas avskilda från andra intagna, om det är nödvändigt på grund av att den intagne är våldsam eller berusad. I besluten har anstalten som skäl för avskildheten angett att de intagna är påverkade eller upplevs som påverkade. I några fall har avskildheterna pågått . Enligt 6 kap. 6 § FäL får en intagen tillfälligt hållas avskild från andra in- tagna, om det är nödvändigt på grund av att den intagne är våldsam eller berusad. Av bestämmelsens andra stycke följer att om ett avskiljande enligt första stycket inte kan verkställas i anstalt får den intagne placeras i häkte i högst . Av författningskommentaren till 6 kap. 6 § FäL (prop. 2009/10:135 s. 138 f.) framgår att paragrafen i sak motsvarar 2 kap. 23 § första och tredje styckena lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL), som angav att det för avskildhet krävdes att den intagne var så påverkad av alkoholhaltiga drycker eller annat berusningsmedel att han kunde befaras störa ordningen på anstalten. I författningskommentaren anges även att ett beslut om av- skildhet på denna grund är avsett att gälla och att avskildheten inte får pågå än vad som är nödvändigt för att betvinga berusningen. I om gemensamhet och avskildhet i anstalt (2012:1) anges att det i stort sett alltid är nödvändigt att avskilja en intagen som är drogpåverkad, eftersom tecknen på drogpåverkan (t.ex. förstorade pupiller) riskerar att upptäckas av andra intagna och därigenom äventyra ordningen och säkerheten. Ett beslut om att avskilja en intagen enligt be- stämmelsen är avsett att gälla och bör endast användas i akuta situationer. Av proportionalitetsprincipen följer att avskildheten inte får pågå än vad som är nödvändigt för att betvinga det våld- samma uppträdandet eller till dess tecknen på drogpåverkan upphört. I ett protokoll fört vid inspektion av Kriminalvården, anstalten Kirse- berg, den 12–(JO:s dnr 2690-2014) har JO uttalat som sin me- ning att Kriminalvårdens skrivning om att det i stort sett alltid är nödvändigt att avskilja en intagen som är drogpåverkad eftersom tecknen på drogpå- verkan riskerar att upptäckas av andra intagna och därigenom äventyra ord- ningen och säkerheten inte är förenlig med lagstiftarens avsikt. JO:s utta- lande har inte föranlett någon revidering av handboken. Såvitt avser de avskildheter som JO i denna del lyft fram i sin prome- moria konstaterar att det i huvudsak rör sig om avskildheter 2017/18 JO1 2017/18 JO1 under ett eller . Ett beslut gäller en intagen som vid egen inställelse lämnade urinprov som uppvisade höga halter av olika substanser där av- skildheten pågick . Vidare finns det ett exempel där avskildheten pågått . Kriminalvården vidhåller som sin uppfattning att det vid en prövning enligt 6 kap. 6 § FäL normalt är nödvändigt att avskilja en intagen som är drog- påverkad, dvs. uppvisar olika tecken på drogpåverkan, t.ex. förstorade pu- piller, lukt, sluddrigt eller osammanhängande tal. Ett sådant beteende kan enligt Kriminalvården resultera i oroligheter bland medintagna och därige- nom äventyra ordningen och säkerheten. Enligt författningskommentaren (prop. 2009/10:135 s. 139) är ett beslut om avskildhet enligt bestämmelsen avsett att gälla och får inte pågå än vad som är nödvändigt för att betvinga berus- ningen. Det innebär enligt Kriminalvårdens mening att avskildheten – efter en proportionalitetsbedömning av om åtgärden är nödvändig – får pågå till dess att tecknen på drogpåverkan upphört. Det är inte möjligt att slå fast någon absolut gräns för hur en avskildhet enligt 6 kap. 6 § FäL kan fortgå. Inte heller lagstiftaren har angett någon sådan gräns. Med detta sagt är det svårt att närmare uttala sig om de beslut som här avses, även om det framstår som tveksamt huruvida i vart fall de beslut som avser avskildhet är förenliga med lagens krav. Utformningen av beslut i förhållande till 20 § förvaltningslagen (1986:223) Kriminalvården har förelagts att ge myndighetens syn på hur beslutsexemp- len i JO:s bilaga 2 förhåller sig till 20 § förvaltningslagen (FL). Enligt 20 § FL ska ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighets- utövning mot någon enskild. Skälen får dock utelämnas helt eller delvis 1.om beslutet inte går någon part emot eller om det av någon annan an- ledning är uppenbart obehövligt att upplysa om skälen, 2.om beslutet rör tjänstetillsättning, antagning för frivillig utbildning, be- tygssättning, tilldelning av forskningsbidrag eller något jämförbart, 3.om det är nödvändigt med hänsyn till rikets säkerhet, skyddet för en- skildas personliga eller ekonomiska förhållanden eller något jämförbart förhållande, 4.om ärendet är så brådskande att det inte finns tid att utforma skälen, eller 5.om ärendet gäller meddelande av föreskrifter som avses i 8 kap. reger- ingsformen och det inte är fråga om prövning i högre instans efter över- klagande. Om skälen utelämnats framgår av 20 § FL andra stycket att myndigheten på begäran av den som är part om möjligt bör upplysa honom om dem i efterhand. Av 18 § fängelseförordningen (2010:2010) följer att om en intagen hålls avskild enligt 6 kap. 4–9 §§ FäL ska åtgärden dokumenteras. Av doku- mentationen ska det framgå vilka skälen för åtgärden är, när den intagne avskildes, när avskildheten upphörde, var den intagne placerats och om den intagne undersökts av läkare. En övervägande andel av de 42 beslut som återfinns i bilagan uppvisar, i varierande grad, brister vad gäller motiveringskravet enligt 20 § FL. Den vanligaste förekommande bristen består i att det saknas redogörelse för det händelseförlopp som lett fram till beslutet (exempel LVIII, LXVI, LXXIII), vilket gör det svårt att i det enskilda fallet utläsa varför den intagne placerats i avskildhet och om det förelegat tillräckliga skäl för avskildheten. Det finns även exempel på där det inte går att utläsa av skälen på vilket sätt rekvisiten i det angivna lagrummet varit uppfyllda i det enskilda fallet. En annan brist är att tillämpliga bestämmelser inte fullt ut redovisats. I de allra flesta beslut finns en hänvisning till korrekt lagrum men i vissa beslut är det inte återgivet i själva beslutet. Det förekommer även att be- slutsmotiveringen anger att den intagne ska placeras i avskildhet enligt ett lagrum som det under rubriken ”skäl” återges ett annat lagrum (exempel XX, XXXVIII). Även de beslut som avser avskildhet enligt 6 kap. 6 § FäL uppvisar bris- ter. Besluten saknar konkretion och en tydlig redogörelse av hur den in- tagne har uppträtt när han eller hon uppträtt påverkad, vilket försvårar möj- ligheten att bedöma om förutsättningarna för avskildhet var uppfyllda (ex- empel XLII, XLIII, LVI, LVIII, LVIIII). I några fall saknas uppgifter om den intagne anmodats att lämna utandningsprov eller prov för droganalys och vad dessa prov i så fall indikerat. I några fall där anstalten avskilt intagna med stöd av 6 kap. 8 § FäL framgår det inte av beslutsmotiveringen att en placering i avskildhet är ab- solut nödvändig för att syftet med utredningen inte ska äventyras. Anstalten har även underlåtit att närmare beskriva på vilket sätt misskötsamhetsutred- ningen skulle kunna äventyras i det enskilda fallet, exempelvis genom att den intagne undanröjer bevis eller på något annat sätt försvårar den utred- ning som ska vidtas. Det finns även ett par exempel på beslut där det helt saknas en redogö- relse för konkreta omständigheter som kan ligga till grund för placering i avskildhet (exempel XVII och XXIII). Sammanfattningsvis kan konstateras att en betydande andel av de skäl som återfinns i beslutsexemplen i bilagan uppvisar tydliga brister i förhål- lande till vad som krävs vid utformning av beslutsskäl enligt 20 § FL. Det är givetvis otillfredsställande, även om vissa av bristerna rimligen kan för- av att ett avskildhetsbeslut ofta fattas i en akut eller annars bråds- kande situation då det också i sig torde vara möjligt att helt eller delvis utelämna skälen enligt 20 § första stycket 4 FL (jfr dock 18 § fängelseför- ordningen där något motsvarande undantag inte finns). Som närmare redo- visas nedan arbetar Kriminalvården med att höja kvaliteten i beslutsfattan- det, vilket framöver bör resultera i alltmer korrekta och väl underbyggda beslutsskäl. Kriminalvårdens arbete för att säkerställa att fängelselagens bestämmelser tillämpas på ett korrekt sätt Lokal och regional nivå Avskildhetsbeslut fattas nästan uteslutande av kriminalvårdsinspektörer el- ler vakthavande befäl. Kriminalvårdsinspektörerna erhåller en central ut- bildning med en mer omfattande rättsvårdsdel, medan vakthavande befäl inte regelmässigt erhåller någon central utbildning. På vissa ställen har emellertid vakthavande befäl getts möjlighet att delta i nationella grund- och fortbildningsinsatser. Under pågående avskildhetsbeslut synes det vanligaste vara att det sker en daglig avstämning mellan vakthavande befäl och ansvarig kriminal- vårdsinspektör. Avskildhetsbeslut kvalitetssäkras av klienthandläggare. Vid mindre verksamhetsställen och anstalter i lägre säkerhetsklass fattas sällan andra beslut om avskildhet än enligt 6 kap. 9 § FäL för att genomföra kroppsbesiktning (urinprov). I de fall en intagen placerats i avskildhet på annan grund sker en daglig dialog mellan vakthavande befäl och kriminal- vårdsinspektör där kriminalvårdsinspektören bl.a. kvalitetssäkrar de beslut som fattats. Intagna är sällan placerade i avskildhet utan oftast sker en omplacering av säkerhetsskäl till en annan anstalt. 2017/18 JO1 2017/18 JO1 anstalter meddelas inte sällan anstaltschefen när avskildhetsbeslut fattas. Från Kriminalvårdens klientadministrativa system (KVR) går det att ta fram bevakningslista avseende pågående avskildheter för att kontrollera att omprövning, hävning samt läkarundersökning sker i rätt tid och att doku- mentation av fängsel skett enligt 24 § fängelseförordningen. Kunskapsspridning om de bestämmelser och rutiner som gäller vid av- skildhet sker lokalt. Detta görs på lite olika sätt men några exempel är ge- nom rättsvårdsforum, regelbundna övningar och särskilda utbildningsinsat- ser. Nya kriminalvårdsinspektörer och vakthavande befäl introduceras lo- kalt av erfarna kollegor och ansvariga chefer. Lokalt har man på vissa an- stalter särskilda möten för vakthavande befäl, VB-möten, där avskildhets- frågor kan lyftas. Vid vissa anstalter har det även utarbetats lokala instruk- tioner till stöd för t.ex. vakthavande befäl vid beslut om avskildhet. Samtliga regioner ger uttryck för att det pågår regionala insatser för att stärka enhetlighet och kvalitet i rättstillämpningen.