frsrdg · H504JO1 · 2017-11-14 00:00:00 — Enligt mening var kontanterna i myndighetens be- sittning när förbudsmeddelandet lämnades, varför det var rätt att hålla kvar dessa för Kronofogdens räkning. Poliserna har upp- gett att A.P. i samband med frigivningen har fått information om att en del av kontanterna har utmätts av Kronofogden och därför inte kunde lämnas tillbaka. Vidare har de uppgett att A.P. har fått tillbaka sina tillhörigheter, inklusive det kuvert där resterande del av kontanterna fanns. Detta stöds av avvisiteringsprotokollet, av vilket det uttryckligen framgår att Polismyn- digheten har omhändertagit men att ”Kronofogden har tagit 51 950 [kronor] av summan i utmätning”. A.P. har i samband med frigiv- ningen skrivit sin namnteckning på protokollet under rubriken och kontanter kvitteras. Namnteckningen är bevittnad av . har uppgett att han minns att A.P. hade en ryggsäck som han stoppade ner sina saker, bland annat kuvertet, i. Mot denna bakgrund anser att det är visat att A.P. har fått tillbaka de kontanter som inte har varit utmätta. Utlämnande av sekretessbelagda uppgifter Uppgifter om att polisen i samband med ett omhändertagande av en person har påträffat kontanter kan omfattas av sekretess enligt 35 kap. 1 § OSL. JO har i beslut med dnr 2187-2012 ansett att uppgifter som i och för sig är sekretessbelagda enligt den nyssnämnda bestämmelsen kan lämnas till Kronofogden med stöd av generalklausulen i 10 kap. 27 § OSL. Detta får dock inte ske rutinmässigt utan måste föregås av en verklig intresseavvägning i det enskilda fallet. JO noterar i ovannämnda beslut med dnr 584-2013 och 666-2013 att i ett generellt beslut (Distansutmätning hos , meddelat , dnr AA-102- 12907/11) har angett att själva åtgärden att lämna ut sekretessbelagd in- formation till Kronofogden ska meddelas skriftligen och diarieföras i Po- lismyndighetens A-diarium. JO har dock ansett att dokumentationen från kontroll- och rättssäkerhetssynpunkt bör vara ännu mer fullständig. Vidare har JO ansett att det utöver uppgiften om att sekretessbelagd information har lämnats, bör framgå av dokumentationen såväl vilka uppgifter som har lämnats ut som vem som har beslutat om utlämnandet och vilka uppgifter som har beaktats vid den intresseavvägning som ska göras. I det ärendet kritiserade JO för att man inte dokumenterat eller i efter- hand kunnat visa vilka närmare uppgifter som lämnades till Kronofogden eller att uppgiftslämnandet föregicks av en sådan verklig intresseavvägning som krävs. Av redogörelse framgår att han vid prövningen av om uppgifterna om kontanterna kunde lämnas ut till Kronofogden hittade stöd i de allmänna råden ”Kontakt med vid anträffad egendom, A 102-9107/12” som upprättades för då- varande i . Av de allmänna råden, avsnitt 2017/18 JO1 2017/18 JO1 POLIS, ÅKLAGARE OCH 1.3, framgår när sekretessen kan brytas. Följande frågor finns som stöd för beslutsfattaren: 1.Är det en person som polisen känner till ? 2.Är denne person dömd för brott ? 3.Förekommer personen i kriminella kretsar? 4.Har personen onormalt mycket pengar? 5.Kan det röra sig om brottsvinster? 6.Har personen skulder? Efter registerslagning ansåg att förutsättningarna i frågorna ett till fem var uppfyllda och att intresset som sekretessen är avsedd att skydda inte uppenbart hade företräde framför de eventuella intressen som Kronofogden företrädde. uppdrog därför åt att kontakta Kronofogden för att kontrollera om A.P. hade skulder. Enligt mening omfattades uppgiften om kontanterna av sekretess. har ingen anledning att ifrågasätta den in- tresseavvägning som gjordes av utan anser att uppgiften kunde lämnas ut till Kronofogden med stöd av generalklausulen. När det gäller uppgiften om att sekretessbelagd information har lämnats, vilka uppgifter som har lämnats ut, vem som har beslutat om utlämnandet och vilka uppgifter som har beaktats vid den intresseavvägning som ska göras får konstatera att dokumentation saknas. Polis- myndigheten vill dock framhålla att respektive i efterhand på ett trovärdigt sätt har kunnat beskriva vilka närmare uppgifter som lämnades till Kronofogden respektive hur intresseavväg- ningen gick till. Mot denna bakgrund är det angeläget att inför tydli- gare rutiner för omhändertagande av egendom i samband med ingripanden. I ett beslut anförde JO Renfors följande. För uppgifter om en enskilds personliga och ekonomiska förhållanden gäller sekretess, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men och uppgif- ten förekommer i en förundersökning i brottmål eller i annan verksamhet som syftar till att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott och som bedrivs av bl.a. (se 35 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen, OSL). En sådan uppgift får inte röjas för enskilda eller någon annan myndighet, om inget annat anges i offentlighets- och sekretesslagen (se 8 kap. 1 § OSL). Det finns inte någon sekretessbrytande bestämmelse som reglerar polisens möjlig- het att lämna uppgifter till för att möjliggöra utmät- ning av egendom som påträffas i polisens verksamhet. Om en uppgift inte kan lämnas ut med stöd av någon sekretessbrytande be- stämmelse kan i vissa fall generalklausulen i 10 kap. 27 § OSL vara tillämplig. Av den bestämmelsen följer att en sekretessbelagd uppgift, med vissa undantag som inte är aktuella i detta fall, får lämnas till en myndighet, om det är uppen- bart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. POLIS, ÅKLAGARE OCH 2017/18 JO1 I praxis har vid den intresseavvägning som ska göras enligt generalklausulen hänsyn tagits till – förutom den mottagande myndighetens behov av uppgif- terna – vilket sekretesskydd uppgifterna får hos myndigheten som tar emot uppgifterna, uppgifternas art och i vilket syfte de ska användas (se t.ex. Kam- marrätten i dom i mål nr 5348-14). JO har uttalat sig i frågan om när polisen kan lämna uppgifter som är sekre- tessbelagda enligt 35 kap. 1 § första stycket OSL till med stöd av generalklausulen (se bl.a. JO 2013/14 s. 230, dnr 2187-2012, och JO 2014/15 s. 127, dnr 584-2013 och 666-2013). Ett sådant uppgiftslämnande har ansetts kunna ske i vissa fall. JO har dock betonat att uppgiftslämnandet inte får ske rutinmässigt utan måste föregås av en sådan verklig intresseavväg- ning i det enskilda fallet som generalklausulen förutsätter. Vid denna intresse- avvägning bör beaktas att redan den uppgiften att en person är eller har varit föremål för ett polisingripande kan vara sekretessbelagd hos . Innan någon kontakt tas med bör polisen därför ha kännedom om omständigheter som med viss styrka talar för att den aktuella personen förekommer med skulder där. Polisen bör inleda kontakten med Kro- nofogdemyndigheten med en förutsättningslös förfrågan om den aktuella per- sonen har skulder i pågående mål där. Om det bekräftas att så är fallet, kan uppgifterna om den påträffade egendomen lämnas efter en intresseavvägning. Här bör även beaktas att egendomen ska vara av ett sådant slag att Kronofog- demyndigheten typiskt sett kan antas ha svårt att hitta den och att egendomen kan förväntas bli föremål för utmätning. Såväl värdet av egendomen som skul- dens storlek bör beaktas vid denna bedömning. (Se JO 2013/14 s. 230, dnr 2187-2012.) Ett beslut att lämna ut sekretessbelagd information till Kronofogdemyndig- heten ska vara skriftligt och diarieföras. Av dokumentationen bör det framgå vilka uppgifter som har lämnats ut, vem som har beslutat om utlämnandet och vilka omständigheter som har beaktats vid intresseavvägningen. (Se JO 2014/15 s. 127, dnr 584-2013 och 666-2013.) Lös egendom får utmätas endast om egendomen är tillgänglig eller om egen- domen ändå kan identifieras och om det inte kan antas möta ett sådant hinder mot säkerställande av utmätningen som anges i 6 kap. utsökningsbalken. Ut- mätning av kontanter ska som utgångspunkt säkerställas genom att kontanterna tas i förvar. Om kontanterna är i tredje mans besittning kan utmätningen även säkerställas genom att förbud meddelas för innehavaren att utan Kronofogde- myndighetens tillstånd lämna ut kontanterna eller vidta någon annan åtgärd med dessa till skada för sökanden (s.k. förbudsmeddelande). Det nu sagda föl- jer av 4 kap. 7 § och 6 kap. 2 och 7 §§ utsökningsbalken och gäller oavsett vilken grund tredje mannen åberopar för sitt innehav (se m.fl., Utsök- ningsbalken, Zeteo , kommentaren till 6 kap. 7 §). För att egendom ska anses vara i besittning krävs att egendomen är omhändertagen av polisen med stöd av någon bestämmelse som uttryckligen ger polisen rätt till detta (se JO 2014/15 s. 127). 2017/18 JO1 POLIS, ÅKLAGARE OCH För den som är intagen i en polisarrest för förvar gäller häkteslagen om inte annat föreskrivs (1 kap. 3 § 2 häkteslagen). En intagen får inneha personliga tillhörigheter som inte kan äventyra ordningen eller säkerheten (2 kap. 11 § Tillhörigheter som en intagen inte får inneha får omhändertas och förvaras för den intagnes räkning. Tillhörigheter som omhändertagits ska läm- nas ut till den intagne senast i samband med att han eller hon inte längre ska vara berövad friheten. (Se 2 kap. 12 § häkteslagen.) Av utredningen framgår att polisen vid en kroppsbesiktning av A.P. påträffade i kontanter. I samband med att A.P. togs i förvar som misstänkt för narkotikabrott omhändertogs kontanterna enligt 2 kap. 12 § häk- teslagen. Uppgiften om att kontanterna omhändertagits var sekretessbelagd en- ligt 35 kap. 1 § första stycket OSL. Såvitt framgår av utredningen gav de uppgifter som kom fram vid den re- gisterslagning polisen gjorde anledning att anta att A.P. hade skulder hos Kro- nofogdemyndigheten. Kontanter är normalt sett egendom av sådant slag som är svår för att hitta, och en så stor summa som A.P. bar på sig kan förväntas bli föremål för utmätning. A.P:s innehav av kontanter täckte väl den skuld han hade hos . Jag har mot denna bakgrund inte skäl att ifrågasätta bedömning att det fanns förutsättningar att lämna de aktuella uppgifterna till med stöd av generalklausulen i 10 kap. 27 § OSL. ska dock kritiseras för att man inte dokumenterade vare sig kontakten med , vilka uppgifter som lämnades ut eller de omständigheter som beaktades vid intresseavvägningen. Omhändertagande och utlämnande av egendom Av utredningen framgår att kontanterna var omhändertagna av Polismyndig- heten med stöd av 2 kap. 12 § häkteslagen. Kontanterna var således i polisens besittning, vilket är en förutsättning för ett förbudsmeddelande enligt 6 kap. 7 § UB. Med ledning av de uppgifter som lämnade mätte Kro- nofogdemyndigheten ut och meddelade polisen förbud att lämna ut det utmätta beloppet till någon annan än eller den anvisade. Jag delar uppfattning att polisen därmed hade rätt att hålla kvar den utmätta delen av kontanterna för räkning. A.P. har uppgett att han inte heller fick tillbaka resterande kontanter. Av avvisiteringsprotokollet framgår att A.P. kvitterade de föremål och kontanter som tagits om hand vid förvarstagandet i samband med att han frigavs. Den utredning som gjort med anledning av JO:s remiss ger stöd för att den del av kontanterna som inte mätts ut lämnades tillbaka till honom när han frigavs. Jag har därför inte skäl att vidta några ytterligare åtgärder eller göra några uttalanden i den delen. POLIS, ÅKLAGARE OCH möjlighet att lämna sekretessbelagda uppgifter till Krono- fogdemyndigheten i syfte att möjliggöra en utmätning av egendom som påträf- fats i polisens verksamhet har inte reglerats särskilt. I stället tillämpas gene- ralklausulen i 10 kap. 27 § OSL. Det bör framhållas att generalklausulens syfte är att vara en ventil för att inte oförutsedda hinder ska uppkomma i myndighet- ers verksamhet (se Lenberg m.fl., Offentlighets- och sekretesslagen, Zeteo , kommentaren till 10 kap. 27 §). Generalklausulen bör därför alltid tillämpas med försiktighet. har i sitt betänkande Ett modernare utsökningsför- farande (SOU 2016:81) föreslagit ökade möjligheter till informationsutbyte mellan och andra myndigheter. Utredningen har bl.a. redovisat antalet distansutmätningar via jourtelefon . Den som bemannar jourtelefonen har i uppgift att distansutmäta egendom som har tagits i beslag eller omhändertagits av bl.a. utanför kontorstid (s. 338). inkom 1 042 samtal till jourtelefonen. Samtalen resulterade i 194 distansutmätningar till ett sammanlagt värde av (s. 347). Det framgår inte hur många av samtalen som gjordes av , men redovisningen ger en bild av att det är relativt van- ligt att myndigheter lämnar information till om egen- dom som kan bli föremål för utmätning. Till det redovisade antalet samtal till jourtelefonen kommer de samtal som sker under kontorstid. Mot denna bakgrund välkomnar jag att avser att införa enhetliga rutiner för omhändertagande av egendom i samband med ingripanden och förutsätter att arbetet också kommer att omfatta enhetliga rutiner för utläm- nande av uppgifter till . Jag förutsätter också att ruti- nerna utformas med utgångspunkt i den försiktighet som måste iakttas vid till- lämpningen av generalklausulen. Jag utgår vidare från att säkerställer att rutinerna görs klara, tydliga och lätta att förstå samt att de an- ställda som berörs av dessa frågor får en saklig och korrekt utbildning om vad som gäller. Jag vill även stryka under att det givetvis inte får förekomma att polisen utan stöd i lag omhändertar egendom eller vidtar andra utredningsåtgärder för Kro- nofogdemyndighetens räkning. Även om utredningen i detta ärende inte ger stöd för att det har skett, vill jag framhålla att det inte under några förhållanden är acceptabelt att t.ex. ett frihetsberövande förlängs för att en utmätning ska kunna genomföras. Är det tveksamt om kommer att hinna vidta de åtgärder som behövs för en utmätning bör detta beaktas redan vid den intresseavvägning som ska göras före kontakten med Kronofogdemyn- digheten. Endast om egendomen faktiskt kan förväntas bli föremål för utmät- ning bör en kontakt tas. Med dessa uttalanden och med den kritik jag riktat mot dokumentationsbrister avslutas ärendet. 2017/18 JO1 2017/18 JO1 POLIS, ÅKLAGARE OCH Uttalanden om bl.a. förutsättningarna för att genomföra en husrannsakan i en bostad där det endast finns minderåriga barn (Dnr 263-2016) Beslutet i korthet: Polisen genomförde en husrannsakan i en bostad utan att ta någon kontakt med lägenhetsinnehavaren. I bostaden befann sig lägen- hetsinnehavarens två minderåriga barn. Som huvudprincip gäller att den som blir föremål för en husrannsakan eller någon annan person som bor i dennes bostad ska få tillfälle att vara närvarande när en husrannsakan genomförs. För att den berörda personens intresse ska kunna tas till vara på ett ändamålsenligt sätt när han eller hon själv inte kan vara närvarande bör det enligt JO krävas att den närvarande är vuxen. I en situation då endast minderåriga barn befinner sig i bostaden bör polisen ha samma skyldighet att kontakta lägenhetsinnehavaren som om det inte hade varit någon hemma. För att den berörda personens principiella rätt att vara närvarande under en husrannsakan inte ska framstå som illusorisk är det enligt JO av avgö- rande betydelse att han eller hon får information om detta. I beslutet kritiseras för att husrannsakan påbörjades utan att någon kontakt togs med lägenhetsinnehavaren och trots att det end- ast fanns minderåriga barn i bostaden. genomfördes en husrannsakan i M.R:s bostad. M.R:s före detta pojkvän var misstänkt för grovt narkotikabrott, och syftet med åtgärden var enligt protokollet över husrannsakan att utröna omstän- digheter som kan ha betydelse för utredningen om brottet. Enligt Polismyndig- heten var husrannsakan i M.R:s bostad en del av en samordnad insats med hus- rannsakningar avseende flera misstänkta personer på olika adresser. Vid hus- rannsakan togs ett antal föremål i beslag. var inte hemma vid tillfället och hade inte fått någon information om husrannsakan. I bostaden fanns dock M.R:s två söner födda och 2002. som husrannsakan genom- fördes upprättades ett protokoll över den. upprättades ett be- slagsprotokoll och en tjänsteanteckning med ytterligare uppgifter om husrann- sakan. förde i en anmälan till JO fram klagomål mot polisens genomförande av husrannsakan. Hon uppgav att polisen inte hade kontaktat henne för att tala om att de skulle genomföra en husrannsakan i hennes bostad. Hon var inte hemma under husrannsakan men det var däremot hennes två minderåriga söner. Sö- nerna tyckte att det som inträffat var mycket obehagligt då de fick sitta i soffan utan att röra sig som tre poliser genomförde husrannsakan. POLIS, ÅKLAGARE OCH 2017/18 JO1 () yttrade sig över genomföran- det av husrannsakan och hur den dokumenterats. Inför yttrandet hade de poliser som utförde husrannsakan fått tillfälle att lämna synpunkter. Av redogörelserna från de berörda poliserna framgick följande: Poliserna hade nycklar till lägenheten men valde att ringa på dörrklockan. En pojke öppnade dörren och på fråga om han var ensam svarade pojken att hans äldre bror befann sig i pojkarnas rum med deras hund. knackade på dörren till rummet och talade med den äldre brodern. De kom överens om att hunden skulle kvarstanna i rummet medan poliserna genomförde åtgärden. Pojkarna rörde sig fritt under husrannsakan. Båda pojkarna var i skolåldern men vistades inte i skolan denna dag. Poliserna uppfattade att M.R. var på sitt arbete. kom den äldre pojken fram till med sin mobiltelefon och berättade att M.R. fanns i andra änden. samtalade med henne och förklarade vad de gjorde i bostaden och anledningen till att de var där. uppfattades som lugn och sansad. Ingen av de båda pojkarna uppträdde på ett sådant sätt att det kunde tolkas som om de var rädda eller chockade över situa- tionen. Efter var poliserna färdiga och de samtalade med pojkarna innan de gick. Poliserna var civilt klädda och körde till och från bostaden i en civil bil. redovisade följande bedömning. JO har i beslut med dnr 2821-1981 m.fl. uttalat att husrannsakan i bostad, där barn är ensamma hemma, om möjligt bör anstå till dess någon vuxen person kan inställa sig för att biträda barnet/barnen, såvida inte förrätt- ningen därigenom avsevärt skulle fördröjas. I JO:s beslut med dnr 3166-1981 har det inte funnits skäl att klandra en husrannsakan där barn var ensamma hemma. Omständigheterna var sådana att polismännen vid förrättningens början var ovetande om att ett barn up- pehöll sig i huset och fick kännedom om detta först sedan de kommit in i bostaden. Polismännen var då i tidsnöd och JO ansåg sig därför inte kunna klandra dem för att de inte avbröt förrättningen och avvaktade med under- sökningen tills någon vuxen kunde komma. I det nu aktuella ärendet kan det konstateras att det var fråga om miss- tanke om grovt brott och att husrannsakan hos M.R. var en del av en sam- ordnad insats med husrannsakningar på ett antal olika adresser. , och fick kännedom om att det fanns två barn ensamma hemma först efter att de ringt på dörrklockan till bosta- den och ett av barnen öppnat ytterdörren. Det hade förstås varit önskvärt om M.R. eller någon annan vuxen varit på plats under själva genomförandet av husrannsakan. anser dock att det funnits en risk att syftet med insatsen gått förlorad om poliserna behövt avvakta med under- sökningen. När det sedan gäller husrannsakan som sådan framgår av tjänstgörande polisers yttranden och övrig dokumentation att den genomfördes under ord- nade former och med minsta möjliga olägenhet. Poliserna var civilt klädda och färdades till och från bostaden i en civil bil. förklarade för barnen och M.R. varför poliserna befann sig i bostaden. Mot denna bakgrund anser att husrannsakan har ge- nomförts på ett godtagbart sätt. 2017/18 JO1 POLIS, ÅKLAGARE OCH är av den uppfattningen att det måste ställas höga krav på den dokumentation som förs över husrannsakan. Av hänsyn till kravet på rättssäkerhet och möjligheten att i efterhand kunna bilda sig en fullstän- dig och korrekt uppfattning om vad som förekommit måste den vidtagna tvångsåtgärden dokumenteras på ett fullständigt sätt. Myndigheten anser att protokollet över husrannsakan och beslagsprotokollet i och för sig ger en trogen bild av vad som förekommit vid husrannsakan men att det med hän- syn till att det funnits ensamma barn i bostaden hade varit lämpligt om upp- gifterna som framgår av tjänsteanteckningen hade do- kumenterats som protokollet över husrannsakan . I ett beslut anförde JO Renfors följande. En husrannsakan får göras hos den som är skäligen misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa, bl.a. för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller annars för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utred- ningen om brottet (s.k. reell husrannsakan). Hos någon annan än den som är skäligen misstänkt för brottet får husrannsakan genomföras bara om brottet har begåtts hos honom eller henne eller om den misstänkte har gripits där eller om det annars finns synnerlig anledning att föremål som kan tas i beslag ska an- träffas eller att annan utredning om brottet kan vinnas. (Se 28 kap. 1 § rätte- gångsbalken, RB.) En husrannsakan får beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller andra inblandade (28 kap. 3 a § RB). Åtgärden får inte orsaka mer skada eller olä- genhet än vad som är oundgängligen nödvändigt (28 kap. 6 § RB). Den som drabbas av en husrannsakan, eller familjemedlemmar som bor i bostaden, ska få tillfälle att vara närvarande vid husrannsakan och även att till- kalla ett vittne, om detta inte orsakar dröjsmål (28 kap. 7 § andra stycket RB). JO har tidigare uttalat att husrannsakan i en bostad där barn är ensamma hemma om möjligt bör vänta till dess att någon vuxen person kan komma hem till bar- nen, om inte husrannsakan därigenom skulle fördröjas avsevärt. (Se JO:s beslut , dnr 2821-1981 och 2822-1981, samt , dnr 3166-1981.) Om varken den som drabbats av husrannsakan, någon i dennes familj, eller ett tillkallat vittne varit närvarande ska den hos vilken husrannsakan genom- förts underrättas om denna så snart det kan ske utan men för utredningen (28 kap. 7 § andra stycket RB). Över en husrannsakan ska det föras protokoll där bl.a. skälen för åtgärden och syftet med den ska anges (28 kap. 9 § RB). Den eller de brott som har föranlett beslutet ska framgå. När det gäller skälen för åtgärden anses det vara tillräckligt med en uppgift om att ändamålet t.ex. har varit att söka efter föremål som ska tas i beslag. Förundersökningsprotokollet ska ge en trogen bild av vad som förekommit under utredningen. Ett protokoll över en husrannsakan kan behöva kompletteras med anteckningar om omständigheter vid genomförandet. POLIS, ÅKLAGARE OCH 2017/18 JO1 (Se 22 § förundersökningskungörelsen och , Straffprocessu- ella tvångsmedel, tredje uppl. 606–608.) Av utredningen har det kommit fram att polisen genomförde en husrannsakan i M.R:s bostad när hennes söner, födda och 2002, befann sig ensamma i bostaden. M.R:s före detta pojkvän var misstänkt för grovt narkotikabrott, och husrannsakan syftade till att kontrollera om det fanns något i lägenheten som kunde ha betydelse för utredningen om brottet. Min utredning har varit inriktad på M.R:s klagomål om att husrannsakan genomfördes i hennes bostad när hennes två minderåriga söner befann sig där ensamma och utan att hon själv blev kontaktad av polisen. Som angetts ovan är huvudprincipen att den som blir föremål för en hus- rannsakan ska få tillfälle att vara närvarande när den genomförs. Om den be- rörda personen inte på förhand har fått kännedom om husrannsakan och inte själv är hemma när den genomförs har andra personer som bor i bostaden samma rätt att närvara. För att den berörda personens intressen ska kunna tas till vara på ett ändamålsenligt sätt bör det dock krävas att den närvarande är vuxen.