bet · H501SoU4 · 2017-10-02 00:00:00 — Det som kanske är mest allvarligt i det som pekar på är att även när vi utifrån vetenskap och beprövad erfarenhet kommer fram till att i sådana här situationer med sådana här åkommor är det denna behandlingsmetod som är den bästa och när vi faktiskt vet vad som funkar och utifrån det ger riktlinjer följs inte dessa. Man struntar i att göra det som det finns kunskap om är bäst. Vilken vård du får ska handla om de individuella förutsättningarna i just ditt sjukdomsskede och om hur din sjukdom utvecklas. Det ska inte vara skillnad i om du får tillgång till de bästa och rätta metoderna - om man har lust att följa dem eller inte - beroende på platsen där du får din behandling. Detta pekar på är ett stort bekymmer, liksom att staten inte tillräckligt följer upp varför man inte följer detta i vården ute hos de huvudmän som är ansvariga för den. Från , , och finns det en gemensam reservation där vi tar fasta på det som pekar på, nämligen att vi behöver tydliggöra roll i förhållande till SKL, att vi behöver utvärdera samarbetet mellan regeringen och SKL för att kunna ta principiell ställning till formerna för fortsatt samverkan, att vi behöver reglera insyn i förvaltning och ägande under och efter satsningar där SKL används, därför att detta är otydligt , och att vi till ska få en redovisning av omfattningen och utvecklingen av de medel som tilldelas SKL. Jag som kristdemokrat ser ett extra stort bekymmer i hur regeringen har valt att gå vidare med de satsningar som görs på vårdområdet i den budget som vi kommer att debattera i , där man fortsätter att ge medel utan tillräcklig målstyrning. Vad ska detta leda till? Vi arbetade under våra år på fram hur vi kan rikta medel på ett sådant sätt att det ger effekt i vården. Kömiljarden var ett tydligt exempel på detta. Vi skruvade på den för att få ned köerna, och det gav effekt. När regeringen tog bort den ökade köerna. Det är många som står i kö till operation , och kön har växt så mycket att om man skulle ställa dessa människor i en lång rad skulle de stå, den ena personen efter den andra, från entrén på Nya hela vägen bort till Akademiska i . Så många fler människor står i kö därför att vi har en regering som inte styr vården. Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till reservationen. har en hälso- och sjukvård i toppklass i internationella mätningar där de medicinska resultaten jämförts. Men när det gäller vårdens kvalitet och kontinuitet, inte minst för den enskilda patienten, och framför allt tillgängligheten är vi i bottenklass. har halkat ned och har bland de absolut längsta väntetiderna i . Detta ger lidande och frustration och skapar oro. väntar över 100 000 patienter i vårdköer. Det är en fördubbling sedan den sittande regeringen tillträdde . Detta duger inte. Därför är det oerhört viktigt att följa upp rapporten från och se vad man kan lära för att göra saker och ting bättre - - och för att minska lidandet och förbättra tillgängligheten. Detta är en granskningsrapport som fokuserar på effektivitet och kvalitet i hälso- och sjukvården och som försöker se till att vi strävar efter de gemensamma mål vi har satt upp om en god och kvalitativ hälso- och sjukvård som styrs efter behov. Rapporten fokuserar också på regeringens styrning av hälso- och sjukvården, och den blir därför extra intressant att granska i ett sådant sammanhang. Tyngdpunkten i granskningsrapporten ligger , även är inkluderade. Därför blir det delikat när just regeringspartierna säger: Nej, detta kan vi, detta har vi gjort, och detta behöver vi inte lära in mer. Därför har man valt att bara försöka lägga rapporten till handlingarna utan ytterligare åtgärder. Detta beklagar vi andra. spelar det roll var man bor i när det gäller vilken hälso- och sjukvård man får - både för kontinuiteten och kvaliteten men självfallet också för tillgängligheten. I alliansstyrda , och har vi några av kortaste väntetider. I socialdemokratiskt styrda och har vi tyvärr några av de längre väntetiderna. Denna utveckling kan man följa i SKL:s egen öppna databas. anser att fördelningen av ansvaret är något delikat, eftersom det är oerhört många huvudmän som är aktörer. Men lagen är mycket tydlig, och regeringen har ett mycket tydligt ansvar för likvärdigheten i hälso- och sjukvården och att styra nationellt. uttrycker till och med att man förväntar sig att regeringen ska agera. Det nationella ledarskapet i hälso- och sjukvården är alltså oerhört viktigt för att man ska leva upp till den lagstiftning som riksdag har fattat beslut om. Kvalitet uppstår mellan personalen och patienten i det dagliga aktiva mötet bland vårdens olika aktörer. Men där spelar, precis som tryckte på förut, kunskapsstyrningen en oerhört viktig roll. Här syns tydliga brister, som visar på. Det kunskapsstöd som vi har för att göra det absolut bästa för patienten vid det första och viktigaste mötet och att se till att använda den beprövade erfarenhet som finns, oavsett var någonstans i landet vi bor, följs inte upp tydligt, analyseras inte eller används inte på det sätt som man faktiskt anser skulle kunna vara möjligt i ett modernt utvecklingsland som . Förutom tillgängligheten finns det ett annat tydligt exempel där patienten lätt kan hamna i kläm. Därför valde riksdag att fatta beslut om en ny patientlag . Även här har ett antal statliga myndigheter visat på att patientlagen inte är tillräckligt genomförd. Även här kan man visa på att regeringen har ett tydligt ansvar att se till att få lagstiftningen på plats, att vidta konkreta åtgärder för att patienten inte ska landa mellan stolarna, för att vårdkedjan ska fungera och för att patienten ska hamna i fokus. Regeringen bekräftar allt detta som säger men drar en helt annan slutsats. Man är nöjd och lutar sig tillbaka, och det är tillräckligt med det som har gjorts. Men verkligheten visar någonting annat. Tillgängligheten brister, och patientlagen har inte fått den kraft som den behöver för att kunna genomföras. Vi menar att regeringen i dessa delar har abdikerat från det nationella ledarskapet och behöver ta på sig rollen igen att se till att fokusera främst på patienten. Vi vill därför fortsätta att se till att använda de beprövade erfarenheter och kunskaper som finns på styrningsområdet. Vi vill ha korta väntetider, se till att stärka patienten, återinföra kömiljarden, som visade sig vara effektiv för att korta väntetider, och se till att ha en genomförandeplan för en patientlag som möjliggör ett ökat patientfokus. Vi föreslår därför att genomföra de rekommendationer som föreslår på detta styrningsområde i stället för att abdikera och inte vidta några åtgärder. Jag instämmer därför i utskottets ordförande anförande och yrkande om bifall till reservationen i betänkandet. Vi har alltså om statens styrning på vårdområdet framför oss. tog fram en så kallad granskningsstrategi för området staten och vården. Bakgrunden till denna strategi var bland annat att hade uppmärksammat ett antal problem som var kända men som inte hade lösts. Det handlade bland annat om att vården inte ges på lika villkor men också om att bästa möjliga kunskap inte används på alla områden inom vården. Inom ramen för denna strategi har genomfört tio granskningar av olika delar av hälso- och sjukvården, där det gemensamma fokuset har varit hur statens styrning av vården har fungerat. Under arbetet med denna slutrapport har man gjort en genomgång av samtliga granskningsrapporter och gjort en del iakttagelser som har återkommit i de olika granskningarna. Det handlar om att regeringen alltför ofta använder otraditionella styrmedel för att påverka vårdens huvudmän i önskad riktning. Men det handlar också om en förändrad rollfördelning mellan och . anser att regeringen i stor utsträckning har använt sig av styrformer som involverar SKL, vilket har gjort SKL till en central aktör i styrningen av vården och i praktiken har gett dem en myndighetsliknande roll. Men eftersom SKL inte är en myndighet lyder organisationen inte under förvaltningslagen eller regeringsformen, vilket innebär att möjligheterna till ansvarsutkrävande inte är desamma som om SKL skulle ha varit en myndighet. Därmed kan varken regeringen, andra myndigheter eller medborgare ställa samma krav på objektivitet och transparens på SKL som man skulle kunna göra på till exempel en myndighet som . Detta är någonting som oroar oss, eftersom vi anser att det är viktigt att man som medborgare alltid ska kunna utkräva ansvar. Eftersom SKL nu i praktiken har fått ett myndighetsliknande uppdrag är det viktigt att ansvarsutkrävande är möjligt men också att full insyn finns. Detta är i slutänden alltså en fråga om att såväl regeringsformen som förvaltningslagen ska efterlevas. Det är oerhört viktigt att medborgarna har insyn, så att de ska kunna granska och utkräva ansvar av dem som den politiska makten har delegerats till. En av de farhågor som vi, i likhet med , ser är att SKL:s roll är något oklar, främst i förhållande till . Regeringen nämner dessutom själv i denna skrivelse att den anser att det finns skäl att reflektera över om det har funnits en otydlig rollfördelning, inte minst eftersom det har handlat om att SKL har haft stora belopp att hantera och även en omfattande administration. Vi delar även uppfattning om att regeringen behöver utvärdera samarbetet med SKL för att på ett principiellt plan ta ställning till formerna för samverkan. Därutöver delar vi mening att det vore rimligt att informerades om omfattningen och utvecklingen av de medel som tilldelas SKL, eftersom det ofta rör sig om stora summor som de har fått ansvar att hantera. Jag yrkar bifall till reservationen. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT om statens styrning på vård-området Landstingen och regionerna är huvudmän för hälso- och sjukvården i . Den finansieras till stor del genom den inkomstskatt som huvudmännen uppbär. Statens roll är bland annat att driva en ekonomisk politik som ger förutsättningar för fler i arbete och därmed säkrar sjukvårdshuvudmännens intäkter. Staten styr även genom lagstiftning och därtill följande tillsyn. har staten försökt styra via specialdestinerade bidrag och överenskommelser med sjukvårdshuvudmännen, företrädda av Kommuner och Landsting, SKL. Det har lett till oklarheter om ansvarsförhållandena mellan framför allt SKL och statliga myndigheter, framför allt , som har att ansvara för mycket inom sjukvårdssektorn. är en mycket viktig statlig instans som granskar hur staten sköter sina åtaganden. har i sin slutrapport om statens styrning på vårdområdet, efter elva delrapporter, pekat på flera områden där ansvarsfördelningen är otydlig. I rapporten konstaterar att och Kommuner och Landsting, SKL, i grunden har olika roller men att regeringens styrning har gjort att rollerna har sammanblandats. anser med mycket stor tydlighet att regeringen i första hand bör använda den centrala förvaltningsmyndigheten, , för att förverkliga sin politik. har rekommenderat regeringen att tydliggöra roller och arbetsuppgifter, vilket regeringen huvudsakligen inte tycker behövs. Jag instämmer i det som mina företrädare i talarstolen har sagt, men jag beklagar att regeringen inte lyssnar på . Jag yrkar bifall till reservationen i betänkandet från M, SD, C och KD. Vi socialdemokrater välkomnar den granskning som gjort av statens styrning av hälso- och sjukvården. Som flera talare har påpekat har i en internationell jämförelse en sjukvård av hög kvalitet, som är tillgänglig för alla. Den modell vi har med landsting/regioner och kommuner som huvudmän ger invånarna möjlighet att genom demokratiska beslut påverka utformningen av vården ur ett lokalt perspektiv. Det har också visat sig att decentraliserat beslutsfattande har frigjort kreativitet och lett till många goda, ekonomiskt effektiva lösningar i vårdens organisation och utformning. Detta har i sin tur gynnat medborgarna, som har fått del av en god vård. , fru talman, är det viktigt att tillse att alla medborgare - oberoende av var du bor och vem du är - får del av en modern sjukvård av hög kvalitet som ges med stor säkerhet. Det är statens roll att tillse att vården ges på lika villkor och att den håller samma höga kvalitet överallt och för alla. Därför är det bra att har granskat hur statens insatser främjat effektiviteten och kvaliteten inom hälso- och sjukvården för att vi ska nå målen om den goda hälso- och sjukvården. Vad gäller iakttagelser och slutsatser ställer vi socialdemokrater oss bakom de svar som regeringen har lämnat i sin skrivelse och som vi debatterar här . menar att regeringen har frångått principen om att statsbidrag i första hand ska ges som generella bidrag. Regeringen svarar i sin skrivelse att huvuddelen av statsbidragen till landsting och kommuner är generella och att de riktade bidragen står för en mindre andel. De bidrag som regeringen överenskommer med Kommuner och Landsting syftar till att stimulera till insatser för att utveckla vården, och regeringen menar att det även fortsättningsvis kommer att vara nödvändigt med någon form av nationell styrning för att garantera en jämlik vård. Överenskommelser underlättar en långsiktighet som bygger på samsyn om likvärdighet i kvalitet och säkerhet, vilket är viktigt eftersom det lokala självstyret betyder att det kommer att finnas skillnader. De medel som följer med överenskommelserna syftar till att stödja, stimulera och förbättra initialt. Om man anser att medlen behövs permanent ska de ges som generella bidrag till landsting och kommuner. I en gemensam motion från M, KD och C har man synpunkter på att regeringen riktar för stor andel av bidragen i stället för att göra dem generella. Intressant är dock att konstatera att dessa partiers syn på om statsbidragen ska vara riktade eller generella skiljer sig ganska väsentligt åt, vilket inte minst förslagen till budget visar. När det gäller Kommuner och Landstings roll i regeringens styrning av hälso- och sjukvården skriver att SKL getts en myndighetsliknande roll och att regeringen inte tagit tillräcklig hänsyn till att det i sin tur kan leda till sämre möjligheter att utkräva ansvar och att tillgången till betydelsefulla databaser riskeras. Regeringen menar i sin tur att SKL är en viktig aktör i styrningen men att det finns anledning att reflektera över om det funnits otydligheter i rollfördelningen. Likaså håller man med om att det kan finnas osäkerhet kring databaserna men menar att det finns ett stort värde i att huvudmännen själva förvaltar register som har stor betydelse för deras verksamhet. Likaså instämmer regeringen i synpunkt att bör informeras om medlen till SKL även om det kan vara svårt att ge en rättvisande bild av hur medlen fördelats och verkar på en aggregerad nivå. Detta instämmer vi socialdemokrater i, liksom vi instämmer i regeringens uppfattning att staten även kommer att ha behov av att sluta överenskommelser med kommuner och landsting och deras gemensamma intresseorganisation . Att i principbeslut exakt fastställa hur ett sådant samarbete alltid ska se ut tror vi kan riskera att leda till en olycklig låsning. Utgångspunkterna är ju vilka behov som finns, och det kan variera från till en annan. Det måste ju finnas möjligheter för berörda landsting att i varje aktuell satsning och överenskommelse få påverka utformningen i syfte att få ut bästa möjliga resultat. När det gäller åsikt att fått en mer undanskymd roll kan det möjligen stämma att myndigheten inte har tagit en tillräcklig roll som rådgivare till huvudmännen på vårdområdet. Men mot bakgrund av den nuvarande inriktningen av arbete, och mot bakgrund av de initiativ som tagits , kan man nog påstå att är mycket aktiv i sin stödjande funktion gentemot huvudmännen. Vi ser därför, precis som regeringen, inga skäl att ytterligare tydliggöra roll. lyfter också fram bekymret med svårigheterna att få genomslag för det nationella kunskapsstödet i landsting och kommuner. Även föregående talare har lyft fram detta, och det är ett stort bekymmer. Det är en viktig fråga för en mer jämlik sjukvård att huvudmännen tar till sig av det kunskapsstöd som tillhandahålls från nationell nivå, och vi socialdemokrater välkomnar de åtgärder som vidtagits för att främja behovsanpassade kunskapsstöd som har hög relevans och stor följsamhet. Exempel på detta är förordningen om statlig styrning med kunskap avseende hälso- och sjukvård och socialtjänst och den utredning om ökad följsamhet till nationella kunskapsstöd i hälso- och sjukvården som lagts på regeringens bord. Det finns också exempel på ett antal initiativ som tagits på regional och lokal nivå samt på SKL-nivå för att tillsammans arbeta fram strukturer för att kunna ta emot kunskapsstödet. Jag tycker också att man kan tillägga något. uttryckte sig i ganska nedlåtande och raljanta ord om att hälso- och sjukvården struntar i eller inte har lust att tillägna sig denna typ av stöd. Jag tror inte att det är så enkelt, utan jag tror att det är betydligt mer komplicerat. Förutom att vi har en väldigt pressad situation i vården med stora svårigheter att rekrytera och behålla personal - man är för få, helt enkelt - tror jag att det är viktigt att tillägga att arbetet med att digitalisera vården bör stödjas och påskyndas. Det är väsentligt att vården får tillgång till bra och tillgängliga beslutsstöd för att kunna tillgodogöra sig kunskapsstödet. Med detta, fru talman, vill jag yrka bifall till utskottets förslag och avslag på motionerna. Jag vill först säga något med anledning av det sista nämnde. Det är absolut inte min avsikt att vara raljant mot vårdens personal; jag vet att de jobbar oerhört hårt och gör stora ansträngningar för att leverera bra vård i de möten de har med varje enskild patient. Vi kan dock ändå konstatera att riktlinjerna faktiskt inte följs. Den styrning som vi som har det högsta politiska ansvaret i vårt land använder oss av påverkar vilka förutsättningar man får ute i vården för att ha ett bra möte med patienten - och för att patienten över huvud taget ska få ett möte med vården. Min fråga till är, fru talman: Hur uppfattar ni att det fungerar med den styrning vi har ? För ungefär sedan kom rapporter om att det nu bara är ett landsting - ett enda - som klarar av att ge de barn som behöver få en första kontakt med barn- och ungdomspsykiatrin en sådan kontakt . Man får alltså vänta i en månad på ett akut besök. Den låga ambitionsnivån klarar bara ett landsting. För bara var det 16 landsting som klarade det, eller de klarade åtminstone att ge av alla som behövde det deras första akuta besök inom barn- och ungdomspsykiatrin . får de flesta vänta betydligt längre. Jag fick ett brev från en pappa som sa att hans barn denna dag hade fått det första besöket. De hade väntat . Hur funkar den styrningen? Ni tog bort det riktade, tydliga uppdraget - resultatet är att antalet landsting som klarar av den här ambitionen med socialdemokratisk styrning har gått från 16 till 1. frågade om vi är nöjda med situationen. Självklart är vi inte det. En god tillgänglighet till hälso- och sjukvård är grundläggande för att det ska finnas förtroende för det system som vi har. Detta system är gott i grunden men behöver upprätthållas - inte minst gäller detta vårt förtroende. Vi anser att den situation som råder beror på brist på kompetent personal inom vården. Vi vet att det råder stor brist på vissa sorters specialistläkare, inte minst inom allmänmedicin. Vi har också brist på specialistsjuksköterskor. Det är en pressad situation i vården - vi har svårt att behålla personal och att rekrytera personal. Det är därför som regeringen i budgeten lägger många miljarder på att förbättra situationen för personalen i vården och för att man ska kunna öppna upp primärvården, göra den mer tillgänglig och få ut en mer nära vård, så att man kan möta patienterna närmare. När det gäller situationen inom BUP, eller snarare hela det område som omfattar den psykiska hälsan för barn och ungdomar, är det ett misslyckande. Det är ett misslyckande som vi alla får dela på ansvaret för - ni i den tidigare regeringen, kommuner och landsting och även vi. Jag har sysslat med hälso- och sjukvårdspolitik , och detta har varit en evig fråga . De resurser som vi lägger på BUP verkar aldrig räcka till. Det finns något grundläggande systemfel som jag tror att det är bra om vi allihop kan ta ansvar för. Jag tror att det handlar om att vi måste se barnen . Vi måste förebygga psykisk ohälsa. Vi måste kunna se efter på dagis och i skolan, ta hand om dem som behöver enklare åtgärder och sortera ut dem som behöver gå till den högspecialiserade vården, som BUP faktiskt är. Detta behöver vi alla ta ansvar för. Detta har vi kristdemokrater tagit fasta på. I vår budget finns inte bara mer resurser för de frågor som är prioriterade för oss i ledningen av landet, utan vi har också på område efter område identifierat viktiga reformer för att ändra förutsättningarna. Vi vet nämligen av erfarenhet att det inte räcker med pengar. Pengar är ofta en grundförutsättning, men det räcker inte med pengar - det måste också finnas en tanke om hur verksamheten ska förbättras. Därför föreslår vi att man ska samla ansvaret för hälsan bland barn och ungdomar. är ansvaret splittrat mellan elevhälsan, primärvården och barn- och ungdomspsykiatrin. Vi behöver hitta ett nytt tänk. Det är därför - för att öka likvärdigheten - vi föreslår att det ska finnas ett statligt ansvar för den avancerade vården. Det var därför vi införde kömiljarden. Det var därför vi införde en samlad strategi för hur vi ska behandla människor som drabbas av cancer. På område efter område föreslår vi inte bara mer medel utan också bättre förutsättningar för sjukvårdshuvudmännen att använda de medel som vi satsar. På flera områden kunde vi under våra i regeringen också visa att det gav effekt, bland annat vad gäller köerna. Vi vet att en av de saker som gör att förtroendet för vården i vårt land är lågt är att människor känner att de inte får vård när de behöver den. Därför kommer jag tillbaka till frågan: Är ni nöjda? Och om ni inte är nöjda, som du sa i ditt förra svar, vad gör ni då åt det? Tar ni till er av alla de fakta som läggs fram om att köerna ökar och att förtroendet för vården sjunker? Gör om och gör rätt - återinför det som vi vet fungerar! Vi ser att effekten av att ta bort det är att det hela fungerar sämre. Jag tror att vi är överens om att pengar inte rår på detta. Däremot kan pengar hjälpa till, exempelvis i form av att vi anställer mer personal i vården. Det behövs fler händer i vården för att också få utrymme för förändringar. Vi vet till exempel att brist på vårdplatser på våra sjukhus gör att många människor får ägna all sin tid åt att hitta vårdplatser i stället för att kunna reflektera och utveckla och förändra det som behövs. Det behövs nämligen förändringar - även detta tror jag att vi är överens om. Många utredningar ligger och väntar på att få mynna ut i propositioner och hjälpa till att förändra i vården. Vi har redan sett förslag från till exempel på hur detta kan gå till. berömmer sig av att de satsningar som den förra regeringen gjorde på kömiljarden löste alla problem. Så är det dock inte - det var också pengar. Jag tror snarare att det ledde till att man cementerade de strukturer och system som vi har i vården , som vi vet inte fungerar. Vi måste ställa krav på vården när det gäller att förändra sig och att förändra strukturerna. Även detta kostar dock pengar och kräver resurser, som måste tillföras. Detta gör vi inte över . Kulturen sitter väldigt hårt ute i vårdverksamheten - vi ser till exempel hur svårt det är att få genomslag för kunskapsstöd. Jag tror att detta kommer att ta tid, men jag tror att vi är på rätt väg. Jag önskar att vi kunde vara överens om att vi ska lägga ut en färdplan för att få till stånd dessa förändringar i vården så att vi slipper tillgänglighetsproblematiken och problemen med att man inte tar till sig kunskapsstöd och får en vård som är tillgänglig och god för alla.