· H501FiU1 · 2017-11-22 09:01:06 — Där borde vi egentligen nästan kunna vara ense. Jag går tillbaka till ursprungsfrågan. Varför vänta till nästa val? Här har vi all möjlighet i världen att stoppa detta innan det ens kommer på plats. Varför låta det komma på plats , vänta och sedan kanske ha möjlighet att ta bort det om lite ? Jag fattar inte. Resonemanget håller inte riktigt. Ledamoten kan rimligen inte se det som sin uppgift att hjälpa regeringen att lotsa igenom dess politik med hänvisning till något regelverk. Resonemanget håller inte. Om det finns något regelverk som hindrar att driva den politik han egentligen vill - herregud, då ändrar vi det regelverket! Det här är riksdag. Det är rimligen vi som bestämmer vilka regelverk vi ska lyda under. Ni och era kompisar var beredda att sparka ett gäng statsråd på grund av en flygskatt. Hur rimmar det med regelverket? Det rundar ju hela regelverket. gjorde ni aldrig det, för fegade ur när det väl blev skarpt läge. Men ni var beredda att göra det. Ni var beredda att sparka ett gäng statsråd på grund av en skattehöjning. Men ni kan tydligen absolut inte i utskottet rösta nej till en skattehöjning i en proposition. Resonemanget håller inte. Det kan rimligen inte vara oppositionens, vare sig eller min, uppgift att hjälpa regeringen att lotsa igenom sin politik. Jag köper inte det resonemanget. Det står såklart fritt att tolka regelverket som de vill, men jag kommer att göra tydligt för både mina egna och era väljare hur ni agerar i frågan så får vi se vad de har att säga om saken. I sin sista mening är inne på kärnfrågan, för detta kommer slutligen att avgöras i nästa val. Om svenska folket vill ha höjda skatter på allt som rör sig, höjda skatter på sparande och så vidare kan man lugnt fortsätta att rösta på de rödgröna. Jag kommer att jobba ganska hårt för att det inte kommer att bli så för att vi långsiktigt ska komma in på en bättre väg. Det argumenterar emot är egentligen att vi har regler över huvud taget för hur vi jobbar här. Vi har testat att inte ha några regler. Vi hade knappt några regler för hur vi tar fram en budget. Det fattades budgetbeslut och otid, de verkade i motsatt riktning och så vidare. Det blev dåligt. Vi drog lärdomar av det och satte ett väldigt tajt regelverk på plats för hur vi fattar beslut om budgeten. När det väl ska avgöras och förslag ska ställas mot varandra är det alla utgifter och alla intäkter i ett klubbslag. Det hindrar inte oppositionen från det vi till exempel gör: att sätta hård press på regeringen att inte trotsa riksdagsmajoritetens vilja i ett antal frågor. Det var faktiskt två ministrar som rök . Det var dessutom ett antal skattehöjningar som försvann. Vi har gjort regeringens budget bättre genom att vara mycket tydliga på ett antal punkter om vad som inte tolereras. Men för att få som man vill på alla punkter finns det bara ett sätt, och det är att efter ett val, som vi nu ska ha , rösta fram en bättre regering som tar ansvar för helheten. Annars kommer det så fort det är en socialdemokrat som sitter som statsminister med sina regeringskompisar att finnas en mängd punkter som både och jag kommer att vilja stoppa. Men för att komma till rätta med det måste svenska folket rösta fram en alliansregering. Låt mig börja med att yrka bifall till reservationerna 4 och 9. Den senaste stora skattereformen i , som i alla fall kallades skattereform, var århundradets skattereform. Då, 1991, hade vi ett Windows som hette 3.0. Nintendo hade sin åttabitars spelkonsol, som var en hett efterlängtad julklapp. Det var fortfarande kvar till World . Själv gick jag i högstadiet och hade en blond kalufs. Vissa saker var bättre . Jag tror att det är dags igen för en skattereform. Kanske ska vi göra detta till årtusendets skattereform. Vi bör då fundera på ett antal saker både i budgeten och i en sådan framtida skattereform. Vi ser från Liberalerna att vi har en stor möjlighet i , men vi har också ett stort problem. Vi behöver hantera det , och vi behöver hantera det i en skattereform framöver. Möjligheten som vi har är den digitala revolutionen. Problemet som vi har är den klyfta som finns mellan de människor som har kommit in i det svenska samhället och de människor som är i utanförskap. Låt mig börja med problemet och sedan avsluta med möjligheten. Utanförskapet minskade under alliansregeringen, men vi ser att det ökar nu igen. Dessutom har vi, framför allt 2015, haft en stor flyktinginvandring med delvis lågutbildade människor som har kommit hit. De är mycket välkomna till , men det uppstår ett problem när vi har en arbetsmarknad som funkar som den gör. Det är en väldigt stel arbetsmarknad där det är dyrt att anställa människor. Det gör att det är väldigt svårt för en stor del av de här människorna att komma in på arbetsmarknaden. Vi har hört mina allianskamrater beröra detta tidigare. Lösningen är uppenbar. Om vi har en stel arbetsmarknad ska vi naturligtvis göra den mindre stel. Vi behöver moderna arbetsmarknadsregler i . Om det är dyrt att anställa människor ska vi naturligtvis göra det billigare att anställa människor, vilket är precis vad vi gör i Liberalernas budget och också gemensamt med de andra allianspartierna på några punkter. Sedan ska man komma ihåg att det viktigaste motmedlet mot utanförskap långsiktigt sett är en bra och fungerande skola. Vi från Liberalerna har drivit den frågan länge, som ni kanske har hört talas om. Vi har även såklart förslag om detta i denna budget. Vi föreslår tioårig grundskola, fler undervisningstimmar och en mängd andra saker. Vi lämnar problemet och fokuserar på den stora möjlighet som vi har i och med den digitala revolution som sveper över världen. har fått en bra start. Vi ligger bra till inom flera områden och långt fram inom teknikområdet. Vi har en stor mängd snabbväxande startup-företag. är en av världens bästa startup-städer och konkurrerar med sådana platser som om att ha flest snabbväxande företag. Men vi ser också här hur en del av dessa företag växer utomlands och inte i . Spotify är ett exempel, och det finns även andra. Till stor del beror det på den skattepolitik som förs av regeringen . Det räcker inte med startup-bolagen. De är bra, men det räcker inte med dem. Vi behöver digitalisera hela samhället. Vi har en mängd förslag på det här området från Liberalerna. Jag ska redogöra för några av dem . Vi har en digitaliseringsmiljard till vården för att ha resurserna att digitalisera den. Man måste kunna erbjuda lika bra digital tillgänglighet som fysisk tillgänglighet, eller kanske helst bättre med tanke på hur den fysiska tillgängligheten är . Vi har en digital vårdgaranti. Du ska kunna ha din journal tillgänglig på nätet enkelt och säkert. Patienter ska erbjudas behandling via nätet. Från politikens håll behöver vi titta mycket bredare på den här frågan vad gäller just digitaliseringen. Vi vill ha en ordentlig genomgång av stora delar av svensk lagstiftning utifrån perspektivet att vi har en exponentiell teknisk tillväxt och att Moores lag gäller, alltså att utvecklingen inte bara går snabbt utan att den går snabbare och snabbare. Det här sätter press på regelverk både högt och lågt, och ibland dyker helt oväntade frågor upp. Vi kommer inte att kunna förutse och fixa alla problem i förväg, men vi kommer att kunna lösa en del problem och vi kommer med en sådan kunskapsbas att kunna vara på tårna när problem uppstår. Detta såg vi när det plötsligt blev förbjudet att ha drönare med kameror på. Regeringens första inställning var att man inte behövde göra någonting åt det för att en utredning skulle vara klar . ändrade man sig, och vi löste det snabbt tillsammans här i . Utgångsläget måste alltid vara att vi löser sådana här saker snabbt, inte att det finns en utredning som är klar . En annan del är den snabbväxande delningsekonomin där vi behöver se till att det är enkelt att rapportera in de här uppgifterna till - vi behöver göra många saker, men det här är en av dem - så att man kan få grå och svarta delar av den här ekonomin att bli vita och att anställdas villkor är garanterat bra. Vi har också enorma mängder offentliga data som behöver tillgängliggöras digitalt för att kunna bygga tjänster men också för offentlighetsprincipen i sig. Det är extremt viktigt, tycker inte minst jag som bor på landet, att den digitala infrastrukturen finns över hela . Inom skolområdet och inför införandet av programmering i vissa ämnen behöver lärarkåren ha ett digitalt lärarlyft. Vi har en mängd förslag i Liberalernas budget kring digitalisering av samhället. De är viktiga i sig. Men vi kan inte ha en skattepolitik som motverkar det här området. Som jag nämnde tidigare växer startup-företagen utomlands i stället för i . Om en fabrik lägger ned i och tusen människor blir av med jobbet är det en jättenyhet, men när Spotify anställer tusen personer utomlands i stället för i som de först tänkte blir det inte alls en lika stor nyhet. Men det är en lika stor nyhet eller till och med större, för det här handlar om de nya jobben som växer fram. I skattereformen 1991 gick vi ifrån marginalskatter på och sänkte dem dramatiskt som vi breddade skattebasen, bland annat på momsområdet. är återigen uppe på en nivå där vi har världens högsta marginalskatter - och det i ett av de länder i västvärlden där det är minst lönsamt att utbilda sig. Att beskatta kunskap och utbildning, som är den absolut viktigaste resursen, högst i världen är naturligtvis ett stolleprov. Regeringen pytsar ut pengar till allt möjligt i denna budget. En del är bra, men mycket är utpytsningar inför ett valår. Den enorma möjlighet som vi har med det digitala samhälle som växer fram glöms delvis bort i regeringens budget, och via skattepolitiken motverkas delar av den. Jag tror att det är extremt viktigt för att vi klarar av både problemet med arbetsmarknaden och tar vara på möjligheten med digitaliseringen. Jag tror att vi behöver lösa problemet med utanförskap genom att se till att skapa mer lågkvalificerade jobb så att man får sitt första jobb oavsett om man är ung eller har flyttat hit till , men vi behöver också se till att de högkvalificerade och högbetalda jobben växer fram och stannar kvar i . Vi gör precis detta i Liberalernas budget, och det bör också vara utgångspunkten för en möjlig framtida skattereform. Jag är helt övertygad om att vi kan lösa problemet med utanförskap och ta vara på den enorma möjlighet som digitaliseringen innebär. Det går bra för svensk ekonomi överlag, och det är alldeles utmärkt. Men det går inte bra för reformarbete - det arbete som ska bygga starkt för framtiden, säkra konkurrenskraft och öppna vägar in till arbetsmarknaden. Det går inte bra med arbetet med att åtgärda utsatthet för funktionsnedsatta, med att vända otryggheten i en del bostadsområden och med att motverka den ensamhet som många äldre drabbas av i äldreboendebristens spår. Det arbetet utförs inte. Vårdköerna ökar i takt med mandatperioden. Område efter område kan läggas till listan. Polisen är i kris, vi har en stel bostadsmarknad och en tudelad arbetsmarknad där allt fler, trots högkonjunkturen, står allt längre från ett jobb och inte får chansen att visa vad de går för i en arbetsgemenskap. Riktiga, rejäla reformer är nödvändiga men lyser med sin frånvaro i de rödgrönas budgetproposition som inte heter På strukturreformfronten intet nytt men kanske borde ha hetat så. Jag tror att det här skapar lite risker, nämligen att tilliten till det offentliga naggas i kanten. Det behöver vi vara bekymrade över . Utgiftsförslagen är desto fler. Det offentliga åtagandet byggs ut brett. Då kan man få bilden att det är pengar som går till välfärden. Det är det till viss del, men inte bara. Det är också en dyr och ineffektiv elcykelpremie. Ineffektiv är ett ord som kan användas om miljöpolitiken över huvud taget. Det är lägre pris på naturguidning, som bäversafari och kronhjortsspaning. Det är gratis busskort till alla elever . Allt fler välfärdstjänster över huvud taget ska bli gratis. Det har exempelvis blivit gratis för äldre över 85 att sitta i allt längre vårdköer. Då har jag inte nämnt dyra och ineffektiva byggsubventioner eller en arbetsmarknadspolitik som inte fungerar. De saker jag har nämnt är stora reformer. Ett normalt reformår, när vi inte har jättemycket pengar eller reformutrymme, skulle de vara dominerande. Det är stora belopp. Om man i ett sådant här konjunkturläge ska använda stora belopp till väldigt många reformer ska de gå till åtgärder som rustar . Jag menar att det gör det i alldeles för liten utsträckning. Vad behöver göras då? Det behövs en riktig reformkost, snarare än den lite lätt sockrade men ganska näringsfattiga anrättning som regeringen föreslår. spenderar mindre pengar än regeringen. Vi är mer försiktiga med att lägga på staten fler utgifter, för att vi vill kunna investera i reformer. För att skapa fler jobb föreslår vi dubbelt jobbskatteavdrag för grupper som har svårt att komma in på arbetsmarknaden, som unga, nyanlända och långtidsarbetslösa. I kombination med det föreslår vi en ny anställningsform, med något lägre ingångslöner, att man ska kunna lära sig jobbet på jobbet och en borttagen arbetsgivaravgift. Vi föreslår en rejäl utbyggnad av den RUT-reform som har fungerat så väl. Och vi satsar faktiskt mer än regeringen på korta yrkesutbildningar som yrkesvux och yrkeshögskola. Vi vill ta bort den särskilda löneskatt för äldre som regeringen har infört. Vi kommer också att föreslå att skillnaden i beskattning mellan löntagare och pensionärer avskaffas helt och hållet från . Vi föreslår en bred skattelättnad för alla och ett särskilt jobbskatteavdrag för föräldrar för att stärka barnfamiljers möjligheter. Vi vill se sänkta marginalskatter, så att det lönar sig bättre att ta ett chefsjobb inom äldreomsorgen eller att vidareutbilda sig till barnmorska. När vi säger nej till arbetsmarknadspolitik som inte fungerar, nej till byggsubventioner, nej till många gratisreformer, nej till ineffektiva och utdömda miljöåtgärder men ja till höjda miljöskatter kan vi också göra rejäla satsningar på vården och omsorgen - 27 miljarder mer än regeringen . Med budget blir det alltså mer pengar till vården och omsorgen än det blir med regeringens politik. Även om man antar att varenda krona som regeringen föreslår i höjda generella statsbidrag går till bara vården och omsorgen, vilket de inte gör, blir det ändå mer pengar till vården och omsorgen med budget. Vi vill framför allt göra strukturellt riktiga reformer på vårdens område. Det gäller en utbyggnad av primärvården. Vi är för sjukhustunga i . Vi behöver en kraftig utbyggnad av primärvården. Det gäller tillgängligheten i form av öppenhet men också en skarpare vårdgaranti, så att fler känner att det är mödan värt att vända sig till primärvården i stället för akutmottagningarna. Vi återinför naturligtvis kömiljarden. Det är en gåta att regeringen inte redan har återinfört den, efter att ha sett vårdköerna växa. Vi vill också se 2 miljarder att dela på för de landsting som klarar att hålla tillgängliga vårdplatser alla årets månader. Jag tror att det är en nyckel till att kunna minska överbeläggningar och vårdskador. Vi måste också påbörja en reform så att staten tar ansvar för sjukhusvården i . Dagens system, med 21 landsting som ska klara samtliga vårdens förmågor, klarar inte av att få bukt med ojämlikheten. Ensamhet är lika farligt som rökning, visar en del forskning. Men i dör allt fler utan någon som helst ceremoni. Jag tror att det delvis hänger ihop med bristen på äldreboendeplatser. De äldre får inte komma till ett ställe där det finns mer av gemenskap. Äldreboenden behövs inte bara av medicinska skäl utan också av sociala skäl. Men allt fler får veta att det inte finns någon äldreboendeplats för dem. Då tar man makt ifrån äldre. Man tillåter ensamhet att krypa längs väggarna hos dem som känner sig isolerade. Om vi har en hemtjänst där äldre understundom kan få träffa ett närmast oräkneligt antal personer har vi ett problem. menar att det behövs en äldreboendegaranti. För att klara av att införa det och möta det behovet behövs det tydliga incitament för kommunerna att bygga äldreboenden. Vi behöver också en långt större höjning av ekonomiskt utsatta äldres BTP än regeringen föreslår, så att fler, inte minst äldre kvinnor, får råd att flytta till nyproducerade trygghetsboenden eller vad det nu kan handla om. Och vi behöver stimulera kommuner att utveckla arbetssätt som ökar personaltätheten. Vi gör också en rejäl satsning på att mota demenssjukdomarna, för att nämna något. Hopp och framtidstro är beroende av en skola som fungerar. Här lägger vi, liksom regeringen, betydande resurser. Men vi lägger det på delvis andra saker. Vi tror att det är avgörande att kunna locka de bästa lärarna till de skolor som behöver dem allra mest. Vi vill införa ett speciallärarlyft. Det är stor brist på speciallärare. Vi vill göra en kompetenssatsning så att långt fler lärare får kompetens i svenska som andraspråk. Vi vill också göra en större satsning på elevhälsan, så att alla elever ska kunna veta att det går att få kontakt med elevhälsan . Den vetskapen skulle också betyda mycket för lärarna. Alla föräldrar behöver involveras mer i elevernas skolgång. Forskning visar att man lyckas bättre om man klarar av att involvera föräldrarna i elevernas skolgång, ger föräldrarna verktyg att kunna stötta sina barn i skolgången. Det gäller också för de föräldrar som inte själva är resursstarka och som kanske inte har egna erfarenheter av svensk skola. Regeringen gör faktiskt en liten satsning där. Jag vill gärna berömma ansatsen. Kanske har de lyssnat på oss; kanske är det helt eget tänk. I vilket fall är det bra. Men jag tror att det är fel att det är studieförbunden som ska klara detta. Man måste göra det i skolans regi. Annars tror jag inte att det kommer att fungera. Men det är en väldigt bra ansats. I vårt budgetförslag drar vi inte ned på åklagare och domstolar. Vi ser till att de pengar som läggs på inte bara läggs i en allmän pott utan att vi får ut mesta möjliga genom att öka den lokala förankringen och genom att vi ser till att polisen kan satsa mer på bättre arbetsvillkor. Det gör vi för att kunna rekrytera och behålla poliser och för att få ut fler poliser på gator och torg snabbare än med regeringens politik. Vi gör också satsningar för att lyfta utsatta och underlätta ekonomiskt för en del som har det tufft ekonomiskt. Jag har nämnt höjda bostadstillägg för pensionärer. Vi föreslår också höjd barndel i bostadsbidraget för ekonomiskt utsatta barnfamiljer. Vi anslår medel för familjeåterförening så att små barn kan återförenas med sina föräldrar och så att lagen som gör det möjligt att bevilja uppehållstillstånd när det finns synnerligen ömmande omständigheter ska återinföras. Men vi har också medel för fler förvarsplatser, för att kunna öka effektiviteten i återanvändandearbetet gällande personer som ska avvisas. Vi har många utmaningar i . Jag har nämnt några av dem. Men jag tänker också på en annan utmaning som vi inte hör särskilt mycket om i den här kammaren eller i samhällsdebatten. hörde jag en företrädare för säga på radio att barn i inte tror att deras föräldrar har tid för dem. Har vi en politik för att möta den samhällsutmaningen? Någon kanske invänder att det inte är en politisk fråga i första hand. Nej, så kan det vara. Men politiken måste finnas där och ge familjer möjligheter till mer tid för barnen, mer tid tillsammans, mer ork att finnas där när barnen behöver det. Vi föreslår en lång rad sådana satsningar i vår budget. Det är jag stolt över. Jag tycker ibland att politiken handlar mer om att vi ska styra och ställa med familjerna än att stödja dem. Min övertygelse är att tilliten växer när vi kan lita på välfärden, när vi kan lita på polisen och skolan och när vi kan lita på att vården finns när vi behöver den. Därför är det otroligt viktigt att vi klarar de här samhällsfunktionerna på ett bättre sätt. är tillit inte något som kan kommenderas fram från staten eller det offentliga. Vi behöver ett samhälle som håller ihop av egen kraft och vilja, där egen ansträngning och eget ansvarstagande lönar sig. Det ska vara ett samhälle som byggs i familjer och av företag, församlingar och föreningar. Det ska vara ett samhälle där tillit och solidaritet med den utsatte grundläggs, där vi får känna kärlek, där vi blir sedda och där vi får bidra. Och det sker bäst i gemenskap med andra människor. Jag tror och hoppas att det kristdemokratiska budgetförslaget skulle vara det bästa för ett samhälle som utvecklas i en sådan riktning. Om nu någon har missat det diskuterar och debatterar vi ramarna i statens budget, inkomsterna och inriktningen för den ekonomiska politiken . Utifrån vad jag har lyssnat på i debatten råder det inget tvivel om att det finns mycket olika uppfattningar om vilken väg som leder bäst framåt. Det , , ska ta ställning till är regeringens budgetförslag och de motförslag som de fem oppositionspartierna har lagt fram. Alternativen är tydliga. Mot regeringens investeringar i samhällsbygget står de borgerliga partiernas och skattesänkningar och nedskärningar. Mycket har sagts om de andra partiernas alternativ. De har berättat en hel del, fast kanske inte riktigt allt. Jag tänkte därför börja med det. I budgetförslag summerar nedskärningarna till . Det är en bred palett av neddragningar på allt från bostadsbyggande till hälso- och sjukvård och social omsorg. I när bostadsbristen är stor och blivande föräldrar oroar sig inför förlossningen är det förstås en ohållbar inriktning på politiken. I stod Liberalernas partiledare och sa att den stora uppgiften för är att bekämpa klyftorna. Det är en problembild som jag gärna delar. Men i budgetmotionen föreslås stora skattesänkningar där nästan allt tillfaller de absolut mest högavlönade. Den största delen går till högavlönade män. Med en sådan ekonomisk politik kan Liberalerna inte lösa den uppgift som är den viktigaste, enligt egen utsago. Det blir i stället ökade klyftor och mindre jämställt. talar gärna varmt om satsningar på välfärden, men partiet skär i själva verket ned 12 miljarder på kommuner och landsting som producerar och levererar välfärden. Det kan omöjligt bli fler skolor, fler äldreboenden eller fler anställda med bättre villkor. går ännu längre med 13 miljarder i nedskärningar till kommuner och landsting. Det blir mindre trygghet för barn och gamla. I stället vill de lägga resurser på en rejäl skattesänkning för dem som tjänar bäst. Oppositionspartierna må ha många olika idéer om vilka skatter som ska sänkas och på vilka områden man ska skära ned, men den gemensamma nämnaren är att minustecknen dansar över bladen. Minustecken är vad de borgerliga brukar lämna efter sig när det handlar om statsfinanser. Så var det också 2014. i modern tid har borgerliga regeringar styrt . Alla gånger har de lämnat efter sig stora hål i våra offentliga finanser. har i stället amorterat på statsskulden och satt ansvarsfulla investeringar i samhällsbygget före skattesänkningar. Resultatet av det arbetet talar faktiskt sitt tydliga språk. har 200 000 fler ett jobb att gå till, och beräknas överskottet i statens finanser landa på . Vi befinner oss verkligen i ett nytt ekonomiskt läge. Den stora frågan är nu inte hur vi ska få ordning på statsfinanserna - de är i god ordning - utan den stora frågan är hur vi ska fortsätta att investera i samhällsbygget, eller om vi inte ska göra det och i stället sänka skatter. I regeringens budget framgår tydligt hur vi vill göra. Vi vill fortsätta samhällsbygget under ansvarsfulla former, som vi alltid tillägger - vi tråkiga för statsfinanserna ansvarstagande socialdemokrater. Hälften av överskottet, 40 miljarder, föreslår vi ska gå till att amortera på statsskulden, som i och med det når sin lägsta kvot . Därmed står stabilt och väl rustat för sämre tider och eventuellt nya internationella kriser, med rejäla resurser att använda för att värna svenska jobb och svensk välfärd.