bet · H401KU23 · 2017-06-01 00:00:00 — Målsättningen är att nå ut till alla elever i och i gymnasieskolan. Uppdraget omfattar rasism och liknande former av intolerans såsom afrofobi, antisemitism, antiziganism, islamofobi, homofobi och transfobi och ska genomgående ha ett genusperspektiv. Regeringen fattade beslut om att målgruppen för insatsen ska breddas. Myndigheten har fått i uppgift att nå ut till fler grupper än elever i och i gymnasieskolan. Vidare ska myndigheten verka för en bred geografisk spridning. Detta omfattas av åtgärd 7 i skrivelsen. Flera av de andra åtgärderna som redovisas i skrivelsen tar också sikte på kunskapshöjande åtgärder liksom på en del av den nationella samordnarens uppdrag att verka för att kunskapen om våldsbejakande extremism ökar och att förebyggande metoder utvecklas. Samordnaren ska skapa rutiner för ett erfarenhets- och kunskapsutbyte mellan berörda aktörer och ge exempel på och sprida framgångsrika åtgärder på nationell och lokal nivå för att motverka grogrunderna för våldsbejakande extremism. Den nationella samordnaren mot våldsbejakande extremism har gett i uppdrag att planera och genomföra en utbildning om våldsbejakande extremism. Enligt uppgift på samordnarens webbplats vänder sig kursen till lokala samordnare i kommunerna och andra befattningar som arbetar mot våldsbejakande extremism. Utbildningen ges på distans av med tre internat . Bland föreläsarna återfinns personer med kunskap inom området från utbildningsinstitutioner såsom vid , och vid . Strategisk handlingsplan för att inrätta kommunala s.k. kunskapshus presenterade den nationella samordnaren tillsammans med kommunerna en strategisk handlingsplan för att inrätta kommunala s.k. kunskapshus för att värna demokratin mot våldsbejakande miljöer. Dessa kunskapsdrivna lokala nav ska utgöra en modell för hur kommuner och regioner kan optimera sina resurser för att stärka det förebyggande arbetet mot våldsbejakande miljöer. Här samlas den kommunala expertisen, och här finns samordningsansvaret för att på ett mer effektivt sätt möta utmaningarna i arbetet mot våldsbejakande extremism. Kunskapshusen ägs, förvaltas och organiseras av respektive kommun. Samordnaren uppmuntrar, biträder och stöder kommunerna i utveckling av nya metoder, finansiering av forskningsinitiativ och annan relevant kunskap som behövs i arbetet mot våldsbejakande extremism. Samordnaren skapar således en nationell plattform av experter som kommunerna kan nyttja för att stärka arbetet mot våldsbejakande extremism. Ett tydligt uppdrag och mandat för hur kunskapshusens samordning och riktlinjer ska anpassas efter lokala förutsättningar måste beslutas av respektive kommunledning. Ett kunskapshus syftar inte till att skapa nya strukturer i kommunen, utan ska i stället tjäna som en ingång för att möta behoven från anhöriga, avhoppare, invånare, praktiker och övriga aktörer, och kanalisera det till lämpliga mottagare inom kommunen och andra samverkanspartner. Syftet med detta är att på en grundläggande nivå stärka det förebyggande arbetet mot miljöer som tar sig våldsamma uttryck. Ett antal grundläggande uppdrag bör ingå i ett kunskapshus för att stärka det förebyggande arbetet mot våldsbejakande miljöer. Det gäller samordning, främjande av demokratin och samverkan med idéburna organisationer. Här kan som exempel uppmärksammas samordning av kommunens samlade före-byggande resurser för att tillgodose behovet av stöd till avhoppare från våldsbejakande miljöer och till deras anhöriga. Arbetet ska bygga på tvärsektoriellt samarbete mellan kommunen och övriga aktörer och nivåer. Vidare tar den strategiska handlingsplanen upp samordning av omvärldsbevakning och kvalitetssäkring samt att kunskapshusen ska ta emot samtal som behöver kanaliseras till relevant verksamhet från den nationella stödtelefonen dit anhöriga, kommuner och organisationer kan vända sig för att få information, rådgivning och stöd. (Mer information om den nationella stödtelefonen finns nedan under rubriken roll och den nationella orostelefonen.) Vidare ska kunskapshusen bl.a. stödja, initiera och främja lokalt demokratiarbete genom exempelvis medborgardialog, temadagar, ungdoms- och föreningsverksamhet och föräldramöten samt kontinuerligt föra dialog med det civila samhällets aktörer om våldsbejakande miljöer. Kunskapshusens förmåga att genomföra sitt uppdrag är avhängigt av deras möjlighet att sammankalla olika specialistkompetenser, då arbetet mot vålds-bejakande miljöer är mångfacetterat och tvärsektoriellt. Vid etableringen av kunskapshusen bör det därför finnas en grundsammansättning som består av kompetenser från polis, socialtjänst och hälso- och sjukvård. gav den nationella samordnaren mot våldsbejakande extremism i uppdrag att utvärdera de fyra pilotprojekt, Kunskapshusen, som den nationella samordnaren initierat i , , och . Utvärderingen ska bl.a. fungera som underlag och ge goda exempel i det fortsatta arbetet mot våldsbejakande extremism. Ett syfte är att dokumentera såväl hinder som framgångsfaktorer för kunskapshusens lokala samverkansformer för att arbeta mot våldsbejakande extremism. På det sättet kan pilotkommunerna med sina delvis olika val i fråga om organisation, styrning och metodik tjäna som inspiration för landets kommuner (SOU 2016:92 s. 136). Uppdraget ska slutredovisas med en skriftlig delredovisning . Utskottets yttrande med anledning av propositionen Kunskap i samverkan gav utbildningsutskottet tillfälle att yttra sig över proposition 2016/17:50 Kunskap i samverkan – för samhällets utmaningar och stärkt konkurrenskraft och följdmotioner. Yttrandet tar upp frågor om forskning om våldsbejakande extremism som väckts i en motion (yttr. 2016/17:KU4y). I sitt ställningstagande framhöll utskottet följande: Utskottet anser att det finns ett stort behov av kunskap om våldsbejakande extremism, och särskilt gäller det kunskap om våldsbejakande radikal islamism. Det är en relativt ny företeelse i vårt land jämfört med vänster- och högerextremism. Det är viktigt att bredda och fördjupa den samlade kunskapen om den radikala islamismen i , eftersom den, i likhet med andra antidemokratiska ideologier, utmanar grundläggande demokratiska värderingar. Utskottet anser därför att det vid bestämmandet av forskningspolitikens inriktning bör tas hänsyn till behovet av forskning inriktad mot den våldsbejakande islamistiska ideologin och hur den uttrycks och utformas i . överlåter till utbildningsutskottet att inom ramen för en samlad bedömning av olika forskningsinsatser ta ställning till frågan om forskning om våldsbejakande islamism. Från de utgångspunkter som utskottet har att beakta har utskottet inte något ytterligare att tillägga. kom i sitt ställningstagande fram till följande (bet. 2016/17:UbU12). I likhet med motionärerna, och även enligt mening, anser utskottet att det finns ett stort behov av kunskap om våldsbejakande extremism och islamism. Utskottet välkomnar därför att det pågår en mängd insatser och forskning på området och att frågan är levande hos regeringen och berörda myndigheter och aktörer. Enligt utskottets mening kan relevant forskning dessutom komma att inrymmas i de nationella forskningsprogrammen liksom inom ramen för den satsning på förstärkning av forskning inom humaniora och samhällsvetenskap som regeringen beskriver i propositionen. Utskottet finner därför inte skäl att tillstyrka förslaget om ett särskilt forskningsprogram med den inriktning som motionärerna föreslår. avstyrkte därmed motionen. Utskottet behandlade motioner om beredskap för att hantera avhoppare och exitverksamheter i utskottets betänkande 2015/16:KU4 (s. 33 f.). Utskottet framhöll där betydelsen av att samhället på olika sätt markerar sitt avståndstagande från våld och antidemokratiska tendenser. Därför är det viktigt att myndigheter och kommuner har beredskap för att hantera avhoppare som fortfarande förespråkar våldsbejakande ideologier eller som återvänder och misstänks ha begått grova brott utomlands. Utskottet föreslog att skulle tillkännage detta för regeringen och därmed bifalla en motion. I betänkandet finns en reservation i denna del (SD). beslutade i enlighet med utskottets förslag (rskr. 2015/16:137). Utskottet anförde också att olika former av exitverksamheter för att fånga upp människor som vill lämna våldsbejakande, extremistiska grupper är av stort värde. Detsamma gäller dokumenterande och spridande av kunskap om avhoppares erfarenheter av livet i extremistiska kretsar och de skäl som fick dem att bryta med det livet, för att avskräcka andra från att ansluta sig eller uppmuntra andra att själva lämna en destruktiv miljö. Med hänsyn till det arbete som redan bedrevs (jämför t.ex. åtgärderna 16 och 17 i regeringens skrivelse 2014/15:144) fann utskottet dock inte skäl att göra något tillkännagivande om dessa frågor. I betänkandet finns en motivreservation i denna del (SD). Utskottet framhöll även vikten av ökad kunskap om förebyggande arbete och om arbete med återvändare, och kunde i och för sig se att en handlingsplan för förebyggande insatser skulle kunna vara användbar (bet. 2015/16:KU4 s. 21 f.). Mot bakgrund av det arbete som redan pågår, bl.a. inom ramen för den nationella samordnarens uppdrag, ansåg utskottet dock inte att det fanns skäl för de begärda tillkännagivandena (jämför t.ex. åtgärd 4 i regeringens skrivelse 2014/15:144). Utskottet föreslog därför att skulle avslå motionsyrkandena. Utskottet har tidigare behandlat motioner om kunskapshöjande åtgärder, bl.a. ökad kunskap hos skolor m.fl. för tidig upptäckt av radikalisering (bet. 2015/16:KU4.s 21 f.). Utskottet instämde i vad motionärerna anfört om att det finns behov av djupare kunskaper hos unga människor om hur ett samhälle kan påverkas av bristande demokrati, avsaknad av rättssäkerhet och brott mot mänskliga rättigheter, för att minska risken för att de ska lockas av extrema rörelser. Utskottet framhöll även behovet av kunskap om våldsbejakande islamistiska organisationers övergrepp och ideologi. Utskottet föreslog att skulle tillkännage för regeringen att det finns behov av att sprida kunskap om våldsbejakande islamistiska organisationers övergrepp och ideologi. Uppgiften att sprida sådana kunskaper skulle, mot bakgrund av de uppdrag som myndigheten redan har, förslagsvis kunna ges till Forum för levande historia. Utskottet föreslog därmed att delvis skulle bifalla motionen. beslutade i enlighet med utskottets förslag (rskr. 2016/17:137). Utskottet delade motionärernas och utbildningsutskottets uppfattning att det finns behov av ökad kunskap i kommuner och skolor och hos andra aktörer om hur radikalisering kan upptäckas på ett tidigt stadium. Utskottet noterade att även regeringen anser att det behövs mer kunskap hos samtliga aktörer för att de ska kunna arbeta förebyggande och att flera myndigheter har särskilda uppdrag att vidta kunskapshöjande åtgärder (jämför t.ex. åtgärderna 1 och 5 i regeringens skr. 2014/15:144). Utskottet bedömde därför att det inte fanns något behov av ett tillkännagivande om frågan. Därmed föreslog utskottet att skulle avslå motionen. beslutade i enlighet med utskottets förslag (rskr. 2015/16:137). Regeringens åtgärder med anledning av tillkännagivandena I budgetpropositionen (prop. 2016/17:1 utg.omr. 1 s. 78 f.) ansåg regeringen att det nämnda tillkännagivandet om beredskapen för att hantera avhoppare var tillgodosett och slutbehandlat. Regeringen bedömde att myndigheterna och kommunerna har fått verktyg och riktlinjer för att utveckla sin beredskap och sitt förebyggande arbete i relation till dessa individer. Viktiga faktorer i denna del är dels den nationella samordnarens kunskapsöversikt, dels , Statens institutionsstyrelses och Kriminalvårdens rapporter och kunskapsstöd till sina personalgrupper. Därutöver övervägs enligt regeringen nya uppdrag till dessa myndigheter om det finns behov. Utskottet delade inte regeringens bedömning i denna del (bet. 2016/17:KU1, rskr. 2016/17:75). I regeringens skrivelse 2016/17:75 anför regeringen att denna punkt inte är slutbehandlad (s. 214). Regeringen anför att den nationella samordnaren har i uppdrag att bistå kommunerna med att utveckla insatser för individer som vill lämna våldsbejakande extremistiska rörelser (dir. 2016:43). Vidare gav regeringen nya uppdrag till (Ku2016/02295/D), (Ku2016/02296/D) och Kriminalvården (Ju2016/06988/) om att vidareutveckla respektive myndighets arbete ytterligare när det gäller det förebyggande arbetet. Det handlar både om att förebygga radikalisering och rekrytering till våldsbejakande extremism och om att utveckla arbetet med individer som är involverade i våldsbejakande extremism. har fått i uppdrag att göra en kartläggning av hälso- och sjukvårdens erfarenheter av ärenden som rör våldsbejakande extremism (Ku2016/02713/LS). Vidare har regeringen genomfört ändringar i förordningen (2011:1508) för statsbidrag för verksamhet som värnar demokratin, som gör det möjligt för organisationer att söka verksamhetsbidrag för befintliga verksamheter som ger stöd till individer som vill lämna våldsbejakande extremistiska rörelser (Ku2016/02756/RS). avsätter regeringen till statsbidrag som kommuner och det civila samhället kan söka för att utveckla verksamheter som förebygger våldsbejakande extremism, inklusive stöd till dem som vill lämna sådana rörelser. Regeringen avvaktar redovisningarna av dessa uppdrag innan en bedömning av vidare åtgärder kan vidtas. I budgetpropositionen (prop. 2016/17:1 utg.omr. 1 s. 76 f.) framhöll regeringen vidare att den nationella samordnaren är bäst lämpad för uppdraget att sprida kunskap om våldsbejakande extremism. Den nationella samordnaren har ett huvudansvar för att genomföra aktuella utbildningsinsatser (dir. 2014:103). Enligt regeringen krävs dock ytterligare satsningar. De åtgärder som behöver vidtas bör enligt regeringen omfatta alla former av våldsbejakande extremism, men åtgärderna bör kunna skräddarsys efter myndigheters och kommuners behov. har påbörjat ett arbete med att göra medarbetare inom skolan uppmärksamma på tendenser till radikalisering. , som redan har i uppdrag att utveckla och sprida kunskap om och metoder för att minska rekryteringen till våldsbejakande ideologier och rörelser och till rasistiska organisationer, har fått uppdraget att genomföra ytterligare insatser. En särskilt viktig del av detta uppdrag är enligt regeringen det förebyggande arbetet mot våldsbejakande extremism i skolorna, inklusive stöd till lärare, fritidspersonal och socialarbetare. Dessutom förlängs uppdraget till om det förebyggande arbetet mot våldsbejakande extremism i skolorna . Med dessa åtgärder ansåg regeringen att tillkännagivande om kunskapshöjande åtgärder var tillgodosett och att tillkännagivandet därmed fick anses slutbehandlat. När det gäller tillkännagivanden till regeringen om våldsbejakande extremism (bet. 2015/16:KU4, rskr. 2016/17:137) lämnade i samband med utskottets beredning av budgetpropositionen även in en skrivelse med kompletterande underlag (prop. 2016/17:1 utg.omr. 1, bet. 2016/17:KU1). När det gäller tillkännagivandet om kunskapshöjande åtgärder om våldsbejakande islamistiska organisationers övergrepp och ideologi framgår av skrivelsen bl.a. att efter förfrågan från regeringen skulle vara värd för en nordisk forskarkonferens om våldsbejakande extremism den 24–. Våldsbejakande islamistisk extremism var ett av fokusområdena vid konferensen. Därutöver har () fått i uppdrag att göra kvantitativa kartläggningar och analyser av våldsbejakande extremistisk propaganda. Myndigheten ska genomföra kvalitativa analyser av materialet och av innehållet i texter och budskap. Uppdraget pågår till . En delrapport redovisades , och den rapporten fokuserar bl.a. på våldsbejakande islamistisk extremism och dess internationella förgreningar. I FOI:s uppdrag ingår även att sprida resultatet av kartläggningen till berörda aktörer. Bland berörda aktörer nämns den nationella samordnaren och kommunerna. Resultatet av FOI:s uppdrag kommer att ge ny kunskap om våldsbejakande islamistisk extremism. Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor (MUCF) har redovisat sitt uppdrag om unga och våldsbejakande extremism. Bland annat har myndigheten tagit fram en forskningsöversikt (Ung och extrem – om våldsbejakande islamistisk extremism) och poddar med redovisade rapporter. Vidare har den nationella samordnaren tillsammans med och ett antal forskare tagit fram en antologi (Våldets sociala dimensioner). I antologin finns bl.a. en text om den våldsbejakande islamismens teologiska rötter av , professor vid . Det är tänkt att antologin ska användas i undervisningen vid universitet och högskolor. Vidare framgår att den nationella samordnaren har en viktig roll i att sprida de kunskapsunderlag som andra myndigheter har tagit fram. Samordnaren använder t.ex. underlagen i sina utbildningsinsatser i kommunerna, och har samordnaren besökt ca 270 kommuner. planerar samordnaren fler kompetenshöjande insatser i samverkan med bl.a. universitet och länsstyrelser. Andra viktiga kanaler för samordnarens kunskapsförmedling är en referensgrupp med företrädare för myndigheter, forskarnätverk och nätverk av praktiker. De kunskapshöjande och kunskapsinhämtande åtgärder som vidtas bör omfatta alla former av våldsbejakande extremism men anpassas efter myndigheters och kommuners behov av kunskap. Forum för levande historia har i uppdrag att, med utgångspunkt i Förintelsen, främja arbete med demokrati, tolerans och alla människors lika värde. Myndigheten är en central aktör i regeringens insatser mot rasism. Det är inte lämpligt att ge myndigheten ett särskilt uppdrag om våldsbejakande islamistisk extremisms historia och ideologi. Regeringen har därför lagt ut uppdragen på andra myndigheter i linje med tillkännagivandet. Efter att ha fått del även av detta kompletterande underlag delade utskottet regeringens bedömning att tillkännagivandet var tillgodosett (bet. 2016/17:KU1 s. 27). Utskottet anser att det är angeläget med olika former av avhopparverksamhet för människor som vill lämna våldsbejakande och extremistiska grupper. Detsamma gäller dokumentation och spridande av kunskap om avhoppares erfarenheter av livet i extremistiska miljöer och skälen till att de valde att hoppa av. Syftet med dokumentationen och kunskapsspridningen är att avskräcka andra från att ansluta sig till eller uppmuntra andra att lämna dessa miljöer. Det är tydligt att det finns brister i arbetet med hanteringen av återvändare. Utskottet är därför positivt till den nationella samordnarens tankar om ett statligt, nationellt kompetensteam som kan ge stöd till bl.a. kommunerna. Ett sådant nationellt kompetensteam kan bli ett värdefullt stöd i kommunernas arbete med att hantera IS-återvändare och avhoppare från extremistgrupper. Utskottet anser dock att regeringen utöver detta även bör överväga att inrätta en statlig avhopparverksamhet för IS-återvändare och andra anhängare av våldsbejakande islamism, eftersom det trots olika insatser ännu inte har etablerats någon avhopparverksamhet för dessa grupper. Utskottet vill i detta sammanhang även framhålla vikten av att regeringen verkar för att öka kunskapen hos kommuner, skolan och andra aktörer om det förebyggande arbetet mot våldsbejakande extremism och om hur radikalisering kan upptäckas samt om hur kommunerna bör arbeta med återvändare. Utskottet föreslår att tillkännager detta för regeringen. Därmed tillstyrks motion 2016/17:3287 yrkande 1, motion 2016/17:3290 yrkande 3 samt motion 2016/17:3287 yrkande 4 och motion 2016/17:3387 yrkande 6 delvis. Utskottet finner inte skäl att utnyttja sin initiativrätt med hänsyn till att frågan i förslaget till utskottsinitiativ ryms inom beredningen av ärendet. Utskottet anser inte att det finns något behov av ett tillkännagivande med anledning av motion 2016/17:3287 yrkande 5 och det avstyrks därmed. Med hänsyn till den pågående utvärderingen av kunskapshusen avstyrker utskottet motion 2016/17:1987 yrkande 2 och 3. Den nationella stödtelefonen, numera orostelefonen, är tänkt att fungera som ett stöd till bl.a. yrkesverksamma i kommunerna. Den utvärdering som regeringen låtit genomföra visar dock bl.a. på kunskapsbrister hos de som svarat i telefonen. Arbete pågår med att rätta till dessa brister. Utskottet noterar vidare att samordnaren har ett ansvar för utbildningsinsatser gentemot yrkesgrupperna i fråga och för att ge kommunerna stöd och rådgivning. Det finns också ett förslag om att Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska överta rollen som nationell samordnare fr.o.m. . Förslaget bereds i . Utskottet anser att beredningen av detta förslag bör avvaktas. Mot denna bakgrund avstyrks motion 2016/17:1987 yrkande 4. Anhörigas roll och den nationella orostelefonen Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om ett tydligt anhörigperspektiv och att den nationella orostelefonen bör bli permanent och mer tillgänglig. I kommittémotion 2016/17:3287 av m.fl. (M, C, L, KD) yrkande 6 begärs ett tillkännagivande om vikten av att arbetet mot radikaliseringen har ett tydligt anhörigperspektiv. När en person är på väg att radikaliseras till våldsbejakande extremism är de anhörigas roll ofta central. De anhöriga behöver veta vart de kan höra av sig för att få hjälp eller för att uttrycka sin oro kring en person. Det finns dock även situationer där anhöriga aktivt stödjer en persons radikalisering, underlättar för personen att ansluta sig till våldsutövande grupper och tar personens våldsutövning i försvar. Också detta behöver beaktas i arbetet mot radikalisering. En viktig satsning som genomförts på regeringens uppdrag är inrättandet av den nationella stödtelefonen. Dit ska anhöriga, och andra som är oroliga för att en närstående är på väg att radikaliseras eller rent av resa iväg på en terrorkrigsresa, kunna ringa för att få stöd och vägledning. Stödtelefonen verkar dock inte fungera tillfredsställande. Den är bara bemannad fram , få ringer och återkommande tekniska problem har förekommit. En nationell stödtelefon kan spela en roll i det förebyggande arbetet mot våldsbejakande extremism, men då måste den fungera. Det är regeringens ansvar att se till att den nationella samordnaren genomfört uppdraget på ett godtagbart sätt och vidta åtgärder om så inte är fallet. För att stödtelefonen ska bli mer använd krävs sannolikt t.ex. att mer information om den sprids brett och på olika språk. I partimotion 2016/17:1987 av m.fl. (V) yrkande 11 begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör se till att pilotverksamheten med Röda Korsets stödtelefon blir permanent. Motionärerna anser att stödtelefonen fyller en viktig funktion och att det finns ett behov av att den får finnas kvar. I motion 2016/17:648 av (L) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att göra stödlinjen mot extremism mer tillgänglig. Enligt motionären är det uppenbart att det finns stora brister i verksamheten och åtgärder bör därför vidtas för att förbättra men också utöka tillgängligheten genom stödtelefonen. Rädda Barnens orostelefon (tidigare stödtelefon) Orostelefonen är en nationell stödtelefon mot våldsbejakande extremism. Den riktar sig i första hand till familj och närstående som känner oro för att en person ska ansluta sig till våldsbejakande extremistiska rörelser i eller utomlands. Till stödtelefonen kan även kommuner och organisationer vända sig för att få information, råd och stöd. Ytterligare en målgrupp är individer som vill lämna våldsbejakande extremistiska rörelser. Den startades av den nationella samordnaren mot våldsbejakande extremism tillsammans med Röda Korset och kallades då för stödtelefonen. Fr.o.m. med drivs telefonen av , och i samband med övergången bytte telefonen namn till orostelefonen mot radikalisering. Enligt uppgifter på Rädda Barnens webbplats är telefonnumret detsamma som tidigare, och telefonen är bemannad på –12.00 och –16.00 samt till . De som svarar i telefon är enligt uppgift utbildade i samtalsstöd.