bet · H401FiU22 · 2017-03-17 00:00:00 — Finansiell stabilitet och finansmarknadsfrågor Utskottet föreslår i betänkandet ett tillkännagivande till regeringen om behovet av en ny regelbunden skrivelse om Internationella valutafondens (IMF) och andra internationella finansiella institutioners arbete med frågor som rör finansiell och monetär stabilitet. Förslaget är ett utskottsinitiativ. Utskottet föreslår vidare att avslår motioner om finansiell stabilitet och finansmarknadsfrågor. Motionerna handlar om kapitaltäckning och risktagande i banker, makrotillsyn och hushållens skuldsättning, EU:s bankunion, bankstrukturfrågor, kontanthantering och betaltjänster, konkurrens och transparens på finansmarknaden, regelverk och tillsyn, fakturabedrägerier samt . Utskottet hänvisar främst till pågående utredningar och arbeten, på såväl EU-nivå som nationell nivå, inom finansmarknadsområdet. I betänkandet redogörs för aktuella bedömningar av den finansiella stabiliteten från IMF, , och Finansiella stabilitetsrådet. Utskottet anser att det är viktigt att följa och bevaka bedömningarna av den finansiella stabiliteten i och internationellt. Det finansiella systemet är centralt för en väl fungerande ekonomi, men känsligt för störningar som kan leda omfattande samhällsekonomiska kostnader. I betänkandet finns nio reservationer (M, SD, V, C, L). Ett utskottsinitiativ och ett sextiotal yrkanden i motioner från allmänna motionstiden /17. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Aktuella bedömningar av den finansiella stabiliteten Ny skrivelse om internationella finansiella institutioners arbete med frågor som rör finansiell stabilitet Motioner som rör finansiell stabilitet Kapitaltäckning och risktagande i banker Makrotillsyn och frågor om hushållens skuldsättning EU:s bankunion och bankstrukturfrågor Motioner om andra finansmarknadsfrågor Konkurrens och transparens på finansmarknaden Regelverk och tillsyn inom finansmarknadsområdet 1.Makrotillsyn och frågor om hushållens skuldsättning, punkt 3 (SD) 2.EU:s bankunion och bankstrukturfrågor, punkt 4 (V) 3.EU:s bankunion och bankstrukturfrågor, punkt 4 (L) 4.Kontanthantering och betaltjänster, punkt 5 (C) 5.Kontanthantering och betaltjänster, punkt 5 (V) 6.Konkurrens och transparens på finansmarknaden, punkt 6 (M) 7.Konkurrens och transparens på finansmarknaden, punkt 6 (V) 8.Fakturabedrägerier och inkassoverksamhet, punkt 8 (SD) 9.Frågor om , punkt 9 (V) Bilaga Förteckning över behandlade förslag Motioner från allmänna motionstiden /17 Utskottets förslag till riksdagsbeslut Ny skrivelse om finansiell och monetär stabilitet ställer sig bakom det som utskottet anför om behovet av en ny regelbunden skrivelse om IMF:s och andra internationella finansiella institutioners arbete med frågor som rör finansiell och monetär stabilitet, och detta tillkännager för regeringen. Motioner som rör finansiell stabilitet Kapitaltäckning och risktagande i banker 2016/17:79 av (SD), 2016/17:544 av (MP) yrkandena 1–3 och 2016/17:585 av (S). Makrotillsyn och frågor om hushållens skuldsättning 2016/17:267 av (SD), 2016/17:273 av (SD), 2016/17:1203 av (M), 2016/17:1639 av (S), 2016/17:1845 av (M), 2016/17:2407 av och (båda SD), 2016/17:2444 av m.fl. (SD) yrkandena 1–4 och 2016/17:2455 av (SD) yrkandena 1 och 2. Reservation 1 (SD) EU:s bankunion och bankstrukturfrågor 2016/17:732 av m.fl. (V) yrkandena 1, 8 och 9 samt 2016/17:1077 av m.fl. (L) yrkande 8. Reservation 2 (V) Reservation 3 (L) Motioner om andra finansmarknadsfrågor 2016/17:620 av m.fl. (S), 2016/17:865 av m.fl. (C) yrkande 34, 2016/17:888 av (S), 2016/17:2474 av m.fl. (V) yrkandena 7 och 8, 2016/17:2591 av och (båda SD) yrkandena 1–4 och 2016/17:2820 av och (båda S). Reservation 4 (C) Reservation 5 (V) Konkurrens och transparens på finansmarknaden 2016/17:108 av (MP) yrkandena 1 och 2, 2016/17:387 av och (båda S), 2016/17:732 av m.fl. (V) yrkandena 2–7, 2016/17:1136 av och (båda S), 2016/17:1481 av Boriana (M), 2016/17:2933 av och (båda SD), 2016/17:2987 av Per Åsling och (båda C), 2016/17:3035 av Per Åsling och (båda C) yrkandena 1 och 2 samt 2016/17:3128 av m.fl. (M) yrkande 2. Reservation 6 (M) Reservation 7 (V) Regelverk och tillsyn inom finansmarknadsområdet 2016/17:876 av (S), 2016/17:1192 av (C) yrkandena 1–4, 2016/17:3057 av och (båda C) yrkande 4 och 2016/17:3263 av (M). 2016/17:1121 av och (båda M), 2016/17:1182 av m.fl. (M) och 2016/17:2309 av (SD). Reservation 8 (SD) 2016/17:1005 av (M), 2016/17:2472 av m.fl. (V) yrkandena 1–3 och 2016/17:2745 av (M). Reservation 9 (V) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (S), (M), (SD), (M), (S), (C), (MP), (M), (S), (SD), (L), (KD), (S), (S), (M), (S) och (V). I detta ärende lägger utskottet med stöd av sin initiativrätt i 9 kap. 16 § riksdagsordningen (RO) fram förslag om ett tillkännagivande om behovet av en regelbunden skrivelse om IMF:s och andra internationella finansiella institutioners arbete med frågor som rör finansiell och monetär stabilitet. I betänkandet behandlas ett sextiotal motionsyrkanden om finansiell stabilitet och finansmarknadsfrågor från den allmänna motionstiden . Motionerna handlar om kapitaltäckning och risktagande i banker, makrotillsyn och hushållens skuldsättning, EU:s bankunion, bankstrukturfrågor, kontanthantering och betaltjänster, konkurrens och transparens på finansmarknaden, regelverk och tillsyn, fakturabedrägerier samt . En sammanställning över behandlade förslag finns i bilagan. Aktuella bedömningar av den finansiella stabiliteten Utskottets bedömning i korthet Utskottet anser att det är viktigt att följa och bevaka bedömningarna av den finansiella stabiliteten i och internationellt. Det finansiella systemet är centralt för en väl fungerande ekonomi men känsligt för störningar som kan leda till omfattande samhällsekonomiska kostnader. Bedömningarna som utskottet granskat visar att det finansiella systemet fungerar väl men att det också finns sårbarheter och risker. På global nivå handlar det bl.a. om risker kopplade till en svag tillväxt, ekonomisk-politisk osäkerhet och svagheter i det europeiska banksystemet. I handlar det framför allt om att det finansiella systemet är stort, sammanlänkat och utsatt för risker till följd av hushållens höga skuldsättning. Enligt utskottet är det mycket viktigt att regeringen och berörda myndigheter fortsätter att grundligt analysera riskerna för den finansiella stabiliteten, inte minst när det gäller hushållens skuldsättning, och har beredskap att vidta ytterligare åtgärder om det skulle krävas. Utskottet sammanfattar i detta avsnitt aktuella redogörelser och bedömningar av den finansiella stabiliteten gjorda av regeringen, IMF, och . Därutöver sammanfattas också diskussionen i Finansiella stabilitetsrådet enligt protokollet från senaste mötet. Regeringens redovisning i förhållande till målet om ett stabilt finansiellt system I budgetpropositionen redogör regeringen för det riksdagsbeslutade målet om ett stabilt finansiellt system präglat av högt förtroende med väl fungerande marknader som tillgodoser hushållens och företagens behov av finansiella tjänster som det finns ett högt skydd för konsumenter (prop. 2016/17:1 utg.omr. Med finansiell stabilitet avses att det finansiella systemet ska kunna upprätthålla dessa tre grundläggande funktioner även under ogynnsamma förhållanden. Regeringen framhåller att det finansiella systemet är en förutsättning för att det moderna samhället ska kunna fungera och för att ekonomin ska växa, som det är känsligt för störningar som kan leda till omfattande samhällsekonomiska och sociala kostnader. De främsta sårbarheterna utgörs enligt regeringen av att det svenska banksystemet är stort och tätt sammanlänkat, att storbankerna har en hög andel marknadsfinansiering (varav en stor del i utländsk valuta) och att bankerna har begränsade möjligheter att absorbera förluster. De svenska bankernas höga andel marknadsfinansiering och låga andel inlåning från hushållen, jämfört med banker i andra europeiska länder, beror på att svenska hushåll i större utsträckning än andra europeiska hushåll sparar i aktier, fonder och kapitalförsäkringar. Vidare utgör hushållens höga skuldsättning en risk såväl för enskilda hushåll som för den realekonomiska utvecklingen. kan även dessa risker förorsaka finansiella stabilitetsstörningar. Regeringen pekar på att finansiella kriser historiskt ofta föregåtts av hög skuldsättning och snabb tillväxt i krediter och fastighetspriser. Hushållens skuldsättning har fördubblats , både som andel av disponibel inkomst och som andel av BNP, noterar regeringen. Andelen hushåll som har kort räntebindningstid ökar, vilket leder till att enskilda hushåll och samhällsekonomin påverkas kraftigare vid en ränteuppgång. Regeringen bedömer att bolånetak och amorteringskrav har bidragit till att andelen hushåll med hög belåningsgrad minskat . Regeringen uppger att den tillsammans med berörda myndigheter fortsätter att analysera riskerna med hushållens skuldsättning och har beredskap att vidta ytterligare åtgärder om det skulle krävas. pågår också ett arbete för att tydliggöra mandat att införa åtgärder för att bl.a. minska riskerna med hushållens skuldsättning. Regeringen skriver vidare att förtroendet för statens förmåga att hantera finansiella kriser påverkas av i vilken utsträckning det finns krishanteringsregler som är ändamålsenliga, tydliga och kända. De krishanteringsregler som infördes innebär att staten genom kan ta kontroll över och hantera ett krisdrabbat finansiellt företag. Detta s.k. resolutionsförfarande är endast aktuellt om det krävs för att bevara den finansiella stabiliteten. Skuldnedskrivning och konvertering blir med dessa regler det centrala verktyget för att hantera banker i kris. Även om de nya krishanteringsreglerna innebär att det i första hand är aktieägare och långivare till drabbade institut som ska bära kostnaderna kan statens ekonomiska ställning ha betydelse för omvärldens förtroende för statens förmåga att hantera finansiella kriser. Regeringen framhåller att den svenska statsskulden är låg ur ett historiskt och internationellt perspektiv, vilket bidrar till att stärka förtroendet för statens generella krishanteringsförmåga. Ett ökat förtroende minskar även risken för att en finansiell kris ska inträffa. IMF:s utvärdering av den svenska finansiella sektorn IMF har utvärderat den svenska finansiella sektorn (: Financial Sector Stability Assessment 2016). Utvärderingen, som publicerades , presenterades för finansutskottet . IMF genomför regelbundna granskningar av den finansiella sektorn (Financial Sector Assessment Program, FSAP). En FSAP-utvärdering är en omfattande och djuplodande analys av ett lands finansiella sektor. I utvärderingen granskas bl.a. finanssektorns motståndskraft och de nationella myndigheternas förmåga att hantera eventuell stress i systemet. Syftet är att utvärdera hur länders finansiella system uppfyller internationella standarder inom olika områden, exempelvis banktillsyn och finansiell infrastruktur, och att fånga upp risker för den finansiella stabiliteten. Efter den finansiella krisen beslutades att FSAP-utvärderingar ska vara obligatoriska för länder med systemviktiga finansiella sektorer och att de ska genomföras regelbundet, minst . är ett av de 29 länder för vilka FSAP-utvärderingar är obligatoriska. I och med den senaste utvärderingen har granskats inom ramen för FSAP. Första gången var 2001 och 2011. IMF noterar att flera av de rekommendationer som lämnades i den förra utvärderingen har genomförts, exempelvis införandet av Finansiella stabilitetsrådet, ökade resurser till och ett nytt resolutionsramverk. konstaterar IMF att riskerna för den finansiella stabiliteten i har ökat , t.ex. genom den ökande andelen högt skuldsatta hushåll. Genom att de nordisk-baltiska ländernas finansiella system är nära sammanlänkade kan en finansiell störning i också medföra påtagliga gränsöverskridande effekter, enligt IMF. IMF anser att även om de makrotillsynsåtgärder som genomförts , exempelvis amorteringskravet, är steg i rätt riktning behövs ytterligare åtgärder för att minska obalanser på bostadsmarknaden. Som exempel nämner IMF ett skuldkvotstak[1] och åtgärder för att minska incitamenten att låna, som slopade ränteavdrag. Dessutom behövs enligt IMF åtgärder på för att minska hindren för nybyggnad och stimulera utbudet på bostadsmarknaden. För att minska bankernas strukturella sårbarheter rekommenderas att ett bruttosoliditetskrav[2] införs relativt omgående. För att förbättra tillsynen av bankernas likviditetsrisker rekommenderas att börjar bevaka bankernas likviditetstäckningsgrad (LCR)[3] i dollar och euro även på tre månaders sikt, utöver nuvarande 30 dagars LCR. IMF understryker behovet av att stärka ramverket för finansiell stabilitet i . mandat för makrotillsyn behöver stärkas och ansvarsfördelningen mellan regeringen och klargöras i lag. Även roll inom området behöver förtydligas. IMF rekommenderar också att Finansiella stabilitetsrådets mandat förstärks genom att rådet ges möjlighet att lämna rekommendationer. Vidare bör ges en viktig roll i den analys av systemrisker som görs inom ramen för Finansiella stabilitetsrådets arbete. IMF rekommenderar också att resurser utökas ytterligare, inte minst mot bakgrund av ökade tillsynskrav till följd av Nordeas planerade ombildning från dotterbolagsstruktur till filialstruktur i de nordiska länderna. IMF lyfter också fram sammanlänkningen mellan och de övriga nordisk-baltiska ländernas finansiella system. Här bör det regionala samarbetet kring finansiell stabilitet utvecklas ytterligare, anser IMF. publicerar två stabilitetsrapporter , den senaste (Finansiell stabilitet, 2016:2). I rapporten skriver att storbankerna i är kostnadseffektiva och har god lönsamhet och låga kreditförluster. finns det ett antal strukturella sårbarheter i det svenska banksystemet som gör det finansiella systemet och ekonomi känsliga för störningar. Banksystemet är stort, koncentrerat och sammanlänkat samt utsatt för likviditetsrisker och alltmer exponerat mot bostadsmarknaden. Riksbanker ser såväl kortfristiga som strukturella likviditetsrisker i bankerna bedömer att det finns kortfristiga likviditetsrisker i banksystemet som i förlängningen kan medföra risker för den finansiella stabiliteten. Därför anser att bör ställa krav på likviditetstäckningsgrad (LCR) i alla väsentliga valutor, dvs. i vissa av de nordiska valutorna och brittiska pund för de banker som i väsentlig omfattning finansierar sig i dessa valutor. Det kan enligt också finnas ett behov av att se över förmåga att ge likviditetsstöd, där begränsningar ges av valutareservens storlek. har även bedömt att de svenska storbankerna tar betydande strukturella likviditetsrisker. Dessa uppkommer bl.a. av att bankerna på tillgångssidan har en stor andel bolån med lång löptid, medan de på skuldsidan har en jämförelsevis hög andel kort marknadsfinansiering. Ett mått som används internationellt för att mäta strukturella likviditetsrisker är den stabila nettofinansieringskvoten (NSFR)[4]. Ett problem med detta mått är enligt att det behandlar all finansiering som har en löptid på längre än som stabil, och därmed inte till fullo fångar en banks strukturella likviditetsrisker. Att de svenska storbankerna sammantaget har en NSFR är positivt, men otillräckligt, menar . anser att ett bruttosoliditetskrav bör ställas som komplement till riskvägda kapitalkrav i storbankerna bedömning har tillbaka varit att storbankerna har en för liten andel kapital i förhållande till sina tillgångar, och att de därmed har en för låg motståndskraft mot störningar. Enligt är det därför positivt att har vidtagit åtgärder som ökar kapitalkraven på bankerna. hänvisar också till att avser att införa ett internationellt minimikrav för bruttosoliditet på . hänvisar vidare till att ett flertal länder med stora sammankopplade banksystem beslutat att införa ett bruttosoliditetskrav som är högre än den kommande internationella miniminivån, t.ex. , , och . För att säkerställa att bankerna har tillräckligt med kapital anser att ett bruttosoliditetskrav bör införas som ett komplement till de riskvägda kapitalkrav som redan finns, och att kravet bör sättas till . bedömer att det behövs en kombination av åtgärder för att minska riskerna med skuldsättning i hushållssektorn har även lyft fram de höga och snabbt stigande bostadspriserna och hushållens höga och stigande skuldsättning som risker. Skuldkvoten[5] uppgår till , vilket är högt i ett historiskt perspektiv. Statistik på hushållsnivå visar att av hushållen med bolån har en skuldkvot , och en skuldkvot . Enligt är uppgången en följd av den lågräntemiljö som råder, men det finns framför allt ett flertal strukturella faktorer som bidragit till utvecklingen. Kredittillväxten till hushåll är fortsatt hög och deras skulder ökar fortfarande snabbare än deras inkomster. Detta i kombination med att allt fler hushåll väljer rörlig ränta på sina bolån gör hushållen sårbara. bedömer att det behövs en kombination av olika åtgärder, inom flera olika politikområden, för att minska riskerna. Framför allt behövs åtgärder som hanterar orsakerna till att skuldsättningen ökar, dvs. åtgärder som förbättrar bostadsmarknadens funktionssätt. Det behövs även ett helhetsgrepp om och en översyn av beskattningen av bostäder, anser . En möjlig makrotillsynsåtgärd är att införa ett skuldkvotstak. Andra risker som enligt kan hota den finansiella stabiliteten lyfter också fram risker kopplade till den internationella utvecklingen. Till exempel är tillståndet i den europeiska banksektorn fortfarande osäkert, och det är oklart vilka konsekvenserna blir av att röstat för att gå ur EU. Lågräntemiljön kan dessutom leda till ett överdrivet risktagande där tillgångar blir övervärderade och risker felaktigt prissatta. Många tillgångspriser har också ökat snabbt och är höga ur ett historiskt perspektiv, t.ex. priser på aktier och kommersiella fastigheter. Detta kan innebära att risker byggs upp som kan hota den finansiella stabiliteten, menar . publicerar i likhet med två stabilitetsrapporter , den senaste (Stabiliteten i det finansiella systemet, ). bedömer att de finansiella företagen har tillfredsställande motståndskraft för att hantera störningar. Bankerna har stora kapitalbuffertar som kan fungera som stötdämpare i en finansiell kris. Det amorteringskrav som har infört anses ha haft en dämpande effekt, men riskerna med utvecklingen på bostadsmarknaden och hushållens höga skuldsättning är fortfarande förhöjda. Lågräntemiljön innebär enligt risker för att obalanser byggs upp Den svenska ekonomin är stark, och går in i en period med stigande resursutnyttjande och stark tillväxt. Att räntorna är extremt låga skapar en unik kombination av omständigheter. konstaterar att erfarenheterna av en sådan situation är begränsade, men att det uppenbart är en miljö där obalanser riskerar att byggas upp. Dessa är mycket viktiga att följa och kan komma att ställa krav på åtgärder, både från och från andra myndigheter inom flera politikområden. Det svenska finansiella systemet och ekonomin är nära sammanlänkade med omvärlden. Låga kapitalnivåer i ett flertal systemviktiga banker har lett till försämrat förtroende för flera banker. Hur EU-samarbetet kommer att utvecklas är ovisst. På global nivå finns frågetecken om tillväxtmarknadernas, och då framför allt , förmåga att vara loket för den globala ekonomin. Genomförandet av brexit är en annan osäkerhetsfaktor, liksom hur den ekonomiska politiken i kommer att utformas. Det reformarbete som pågår med centrala delar av de finansiella regelverken bidrar också till osäkerhet, enligt . De olika initiativen syftar visserligen till att öka motståndskraften i det finansiella systemet, men det är omfattande förändringar som genomförs, och konsekvenserna kan inte helt förutses. Det finns flera möjliga störningar som kan utlösa förlopp med negativ påverkan på det svenska finansiella systemet, t.ex. en bankkris i , en kraftig priskorrigering på aktier och andra riskfyllda tillgångar eller en negativ utveckling på den svenska bostadsmarknaden. anser att motståndskraften i bankerna är tillfredsställande men att potentiella risker finns bedömer att svenska banker har en tillfredsställande motståndskraft. De fyra systemviktiga storbankerna uppfyller kapitalkrav, och stresstester visar att de väntas göra det även under stress. Svenska banker har internationellt sett stora kapitalbuffertar och god lönsamhet, vilket gör dem motståndskraftiga mot störningar. Om man ser till kapital i förhållande till icke-riskviktade tillgångar, s.k. bruttosoliditet, ligger storbankerna jämfört med andra europeiska banker inte lika högt, vilket innebär att bankerna inte är lika väl kapitaliserade i detta avseende. Om internationella bruttosoliditetskrav utformas som ett minimikrav kan det enligt innebära att buffertutrymmet minskar. Det innebär i sin tur att bankerna får mindre möjligheter att på egen hand absorbera förluster. Det gör att direkta ingripanden i en banks verksamhet från myndigheternas sida kan behöva ske i ett tidigare skede, vilket vore negativt för den finansiella stabiliteten. anser därför att ett bruttosoliditetskrav i huvudsak bör utformas som ett buffertkrav och inte som ett minimikrav. anser att svenska bankers likviditets- och refinansieringsrisker är en av de största potentiella sårbarheterna i det finansiella systemet. är förtroendet för de svenska bankerna högt, och deras tillgång till finansiering är fortsatt god. Ett viktigt led i arbetet med att stärka bankernas motståndskraft mot störningar i deras finansiering är kravet på likviditetstäckningskvot (LCR). införde ett nationellt LCR-krav . Samtliga storbanker har enligt strategier för att leva upp till det NSFR-krav på som ska införas inom EU 2018. Det låga ränteläget och återinvesteringsrisker är enligt väsentliga utmaningar för försäkringsföretagen. bedömer att de även i fortsättningen kan hantera dessa utmaningar och infria sina åtaganden. anser att risken för ett boprisfall är förhöjd Riskerna med utvecklingen på bostadsmarknaden och hushållens höga skuldsättning är fortfarande förhöjda, och ytterligare åtgärder utöver amorteringskravet kan bli nödvändiga. Men det är viktigt att först följa upp effekterna av amorteringskravet och att eventuella ytterligare åtgärder är väl avvägda, framhåller . Skulderna ökar fortfarande snabbare än hushållens disponibla inkomster, vilket i längden inte är hållbart. Risken för en prisnedgång på bostadsmarknaden är därför förhöjd jämfört med ett normalläge. bedömer att skuldsättningen inte utgör en direkt risk för stabiliteten i det finansiella systemet, eftersom hushållen har kapacitet att bära nuvarande skuldnivå med sina inkomster och tillgångar. Men även om hushållens skuldsättning inte primärt bedöms utgöra en risk för den finansiella stabiliteten innebär den en risk för en negativ makroekonomisk utveckling. I förlängningen kan en kraftig lågkonjunktur även innebära att företag får problem att betala sina skulder och därmed leda till ökade kreditförluster för bankerna. anser att det är mycket positivt att en politisk ramöverenskommelse kommit på plats så att befogenheter kan klargöras och ytterligare åtgärder vidtas vid behov. åtgärder kan motverka de risker som byggs upp, men de kan enligt myndigheten inte lösa de fundamentala problemen på bostadsmarknaden. För att motverka att snabbt stigande bostadspriser och skulder leder till stora obalanser krävs därför även åtgärder från andra politikområden. lyfter även fram att företagens skuldsättning har ökat i förhållande till BNP . Fastighetsbranschen står för en stor del av skuldsättningen. är lönsamheten i fastighetssektorn god, men de höga investeringarna kan innebära risker, och kommer därför att följa utvecklingen noga framöver. I Finansiella stabilitetsrådet ingår företrädare för regeringen, , och . Finansmarknadsministern är ordförande i rådet.