bet · H401JuU15 · 2017-06-08 00:00:00 — Tillsammans mot brott – ett nationellt brottsförebyggande program Utskottet föreslår att lägger regeringens skrivelse om ett nationellt brottsförebyggande program till handlingarna. Vidare föreslår utskottet ett tillkännagivande till regeringen med anledning av motionsyrkanden om att regeringen dels inte ska tillsätta en nationell samordnare för brottsförebyggande frågor, dels ska återkomma till med en redovisning av vilka konkreta brottsförebyggande åtgärder som regeringen avser att vidta och när man avser att vidta dessa åtgärder. Det nationella brottsförebyggande programmet syftar till att skapa förutsättningar för ett strukturerat och långsiktigt brottsförebyggande arbete i hela samhället. Programmet ska också bidra till att stimulera och entusiasmera fler berörda aktörer att vidta brottsförebyggande åtgärder och att utveckla samverkan, såväl på nationell som på regional och lokal nivå. Det riktar sig till en bred målgrupp såsom myndigheter, landsting, kommuner, näringslivet och det civila samhällets organisationer. I programmet beskrivs regeringens övergripande målsättningar för hur ett kunskapsbaserat brottsförebyggande arbete bör bedrivas och hur samverkan mellan berörda aktörer kan utvecklas. Vidare anges regeringens målsättningar för och exempel på hur förebyggande insatser kan riktas mot såväl individer som riskerar att begå och har begått brott, som de tillfällen och situationer där brott riskerar att uppstå. Under respektive målsättning beskrivs sammanfattningsvis hur regeringen avser att verka för att målsättningarna ska uppnås. I betänkandet finns fem reservationer (S, M, SD, MP, V, KD). Skrivelse 2016/17:126 Tillsammans mot brott – ett nationellt brotts-förebyggande program. Tio yrkanden i följdmotioner. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Tillsammans mot brott – ett nationellt brottsförebyggande program 1.Zonförbud, punkt 1 (M) 2.Bättre statistiskt underlag och utökad kameraövervakning, punkt 2 (SD) 3.Feministisk stadsplanering och bostadsbyggande, punkt 3 (V) 4.Familjens och civilsamhällets roll i det brottsförebyggande arbetet m.m., punkt 4 (M, KD) 5.En nationell samordnare m.m., punkt 5 (S, MP, V) Bilaga Förteckning över behandlade förslag Utskottets förslag till riksdagsbeslut 2016/17:3699 av m.fl. (M). Reservation 1 (M) Bättre statistiskt underlag och utökad kameraövervakning 2016/17:3701 av (SD) yrkandena 1 och 2. Reservation 2 (SD) Feministisk stadsplanering och bostadsbyggande 2016/17:3681 av m.fl. (V). Reservation 3 (V) Familjens och civilsamhällets roll i det brottsförebyggande arbetet m.m. 2016/17:3682 av m.fl. (KD) yrkandena 1–3. Reservation 4 (M, KD) En nationell samordnare m.m. ställer sig bakom det som utskottet anför om att regeringen dels inte ska tillsätta en nationell samordnare för brottsförebyggande frågor, dels ska återkomma till med en redovisning av vilka konkreta brottsförebyggande åtgärder som regeringen avser att vidta och när man avser att vidta dessa åtgärder, och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:3692 av m.fl. (L) yrkandena 1–3. Reservation 5 (S, MP, V) Ett nationellt brottsförebyggande program lägger skrivelse 2016/17:126 till handlingarna. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (M), (MP), i (S), (S), (M), (M), (S), (C), (S), (SD), (L), (V), (KD), (S), (M), (SD) och (S). I betänkandet behandlar utskottet regeringens skrivelse 2016/17:126 Tillsammans mot brott – ett nationellt brottsförebyggande program. Med anledning av skrivelsen har fem motioner med sammanlagt tio yrkanden väckts. Förslagen i motionerna finns i bilaga. Tillsammans mot brott – ett nationellt brottsförebyggande program Utskottets förslag i korthet lägger skrivelse 2016/17:126 till handlingarna. ställer sig bakom det som utskottet anför om att regeringen dels inte ska tillsätta en nationell samordnare för brottsförebyggande frågor, dels ska återkomma till med en redovisning av vilka konkreta brottsförebyggande åtgärder som regeringen avser att vidta och när man avser att vidta dessa åtgärder, och tillkännager detta för . avslår motioner om bl.a. införande av zonförbud, bredare tillämpning av kameraövervakning, feministisk stadsplanering och polisens förutsättningar att arbeta långsiktigt i det brottsförebyggande arbetet. Jämför reservationerna 1 (M), 2 (SD), 3 (V), 4 (M, KD) och 5 (S, MP, V). Regeringen presenterade 1996 ett nationellt brottsförebyggande program, Allas vårt ansvar (Ds 1996:59). Syftet var att skapa förutsättningar för ett långsiktigt och uthålligt brottsförebyggande arbete inom alla samhällssektorer. överlämnade regeringen till skrivelsen Brott kan förebyggas! Utvecklingen av det brottsförebyggande arbetet (skr. 2000/01:62) som redogör för hur det brottsförebyggande arbetet utvecklats inom olika områden sedan programmet beslutades. Det visade sig bl.a. att programmet haft betydelse för utvecklingen av det brottsförebyggande arbetet, inte minst på lokal nivå. Sedan Allas vårt ansvar presenterades har samhället utvecklats och brottsligheten förändrats. Det finns enligt regeringen ett behov av att förstärka samhällets förmåga att förebygga brott. Regeringen gav därför ett uppdrag till (Brå) att lämna förslag på hur det nationella stödet till brottsförebyggande arbete kan utvecklas. Av Brås redovisning i rapporten stöd till – och samordning av – det lokala brottsförebyggande arbetet framgår att det finns behov av dels bättre samverkan på alla nivåer, dels ett utvecklat nationellt stöd till lokala aktörer, inte minst kommuner. Vidare konstaterar att många aktörer, både kommuner och statliga myndigheter, varken har tillräcklig kunskap eller prioriterar brottsförebyggande arbete i tillräckligt hög utsträckning. Det strategiska arbetet behöver utvecklas, och fler aktörer behöver involveras i arbetet. Ett nytt brottsförebyggande program Utöver straffrättsliga åtgärder och satsningar för att stärka rättsväsendets förmåga att utreda och lagföra brott finns det enligt regeringen ett stort behov av att också utveckla det brottsförebyggande arbetet, inte bara i rättsväsendet utan även hos andra berörda aktörer. Regeringen har därför tagit initiativ till en brottsförebyggande satsning i flera steg. Satsningen innebär bl.a. en förstärkning av Brå och en ny uppgift till länsstyrelserna att ansvara för samordning och stöd på regional nivå samt ekonomiska medel för detta. Regeringen anför att den också avser att inrätta en nationell samordnare som ska verka . Regeringen delar Brås uppfattning att det brottsförebyggande arbetet bör utföras mer strukturerat och kunskapsbaserat. Fler aktörer måste involveras. Arbetet ska präglas av en helhetssyn och integreras i det löpande arbetet. Den kunskap som tas fram måste användas i praktiken och genomsyra utvecklingsarbetet på lokal nivå. Arbetet bör följas upp löpande och utvärderas regelbundet. Den s.k. situationella preventionen som riktas mot tillfällen eller platser där brott begås behöver utvecklas. Som komplement till de redan beslutade åtgärderna inom ramen för regeringens brottsförebyggande satsning krävs det ett bredare initiativ som kan stimulera och entusiasmera fler aktörer att bidra till att förebygga brott, inte minst de som saknar ett uttalat uppdrag att arbeta brottsförebyggande enligt författning, regleringsbrev eller andra styrdokument. På lokal nivå är kommunerna centrala aktörer, men även många statliga myndigheter utanför rättsväsendet kan påverka brottsligheten, både nationellt och på det lokala planet. Näringslivets roll för det brottsförebyggande arbetet behöver uppmärksammas och förstärkas. Det är också angeläget att bättre ta till vara det civila samhällets kunskap och erfarenhet. Även forskares delaktighet behöver bli en naturlig del i ett kunskapsbaserat arbete. Regeringen anser att det därför behövs ett nytt nationellt program som samlar regeringens ambitioner och målsättningar för det brottsförebyggande arbetet inom olika politikområden och som även kan bidra till att öka kunskapen om brottsförebyggande arbete och stimulera utvecklad samverkan mellan berörda aktörer. Programmet riktar sig därmed till en bred målgrupp inom många samhällssektorer: myndigheter, landsting, kommuner, näringslivet och det civila samhällets organisationer. Det övergripande syftet med programmet är att skapa förutsättningar för ett strukturerat och långsiktigt brottsförebyggande arbete i hela samhället. Områdets komplexa karaktär kräver en samlad ansats. Med gemensamma målsättningar för det brottsförebyggande arbetet inom berörda politikområden bildas en gemensam grund för utvecklingsarbetet. Programmet ska också bidra till att stimulera fler berörda aktörer att vidta brottsförebyggande åtgärder och att öka samverkan, såväl på nationell som på regional och lokal nivå. I programmet ges en samlad beskrivning av brottsförebyggande arbete och en inriktning för hur man kan arbeta kunskapsbaserat. Programmet ska bidra till att uppnå regeringens mål för kriminalpolitiken – att minska brottsligheten och öka tryggheten. Programmet fokuserar på verksamheter som i första hand syftar till att förebygga brott och brottslighet. Brottsförebyggande arbete kan visserligen bedrivas inom de flesta samhällssektorer, men det huvudsakliga målet för insatser inom dessa är oftast ett annat än att förebygga brott. Den avgränsning som regeringen har valt att utgå från i programmet följer den som används i boken i lokalt brottsförebyggande arbete som har tagits fram av Brå, och Kommuner och Landsting (SKL). Där beskrivs brottsförebyggande arbete enligt följande: Åtgärder som syftar dels till att påverka de omständigheter i själva situationen som gör att personer väljer att begå brott, dels åtgärder som syftar till att minska benägenheten (motivationen) hos människor att begå brott. Denna avgränsning fokuserar på den brottsliga handlingen och omfattar brottsförebyggande åtgärder där det finns ett uttalat syfte att motverka att brott begås. Programmet ska dock inte i första hand fokusera på enskilda brottstyper eller förebyggande metoder mot dessa. Några konkreta exempel finns, men de syftar främst till att illustrera hur ett kunskapsbaserat och lokalt anpassat brottsförebyggande arbete kan bedrivas. Programmet kompletterar på så sätt de särskilda strategier och handlingsplaner som fokuserar på specifika samhällsproblem och brottstyper, t.ex. den svenska strategin mot terrorism (skr. 2014/15:146), den nationella planen mot rasism, liknande former av fientlighet och hatbrott (Ku2016/02629/DISK), skrivelsen med åtgärder för att göra samhället mer motståndskraftigt mot våldsbejakande extremism (skr. 2014/15:144) och den nationella strategin för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor (skr. 2016/17:10). Hur samhället kan förebygga brott Ett sätt att motverka brottslighetens grundorsaker är att skapa en god välfärd för alla. Merparten av alla välfärdsinsatser kan i någon mån sägas ha brottsförebyggande effekter, men oftast på ett indirekt sätt. Att inkludera hela välfärdspolitiken skulle dock riskera att ta fokus från alla de konkreta åtgärder som kan vidtas med direkt syfte att förebygga brott. Den generella välfärdspolitiken kan dessutom inte förebygga alla typer av brott. Parallellt med att utveckla välfärden måste därför brottsligheten mötas med riktade insatser såväl för de individer som riskerar att begå eller har begått brott som mot de omständigheter, platser och situationer där det finns en risk för att brott kan begås. Olika grupper av människor utsätts för olika typer av brott, och upplevelsen av trygghet är ojämnt fördelad i befolkningen. Det är enligt regeringen viktigt att man beaktar flera perspektiv i det brottsförebyggande arbetet. Bland annat behöver ett jämställdhetsperspektiv integreras i det brottsförebyggande arbetet. Det är också viktigt med ett barnperspektiv, inte minst när det gäller åtgärder som syftar till att tidigt upptäcka och motverka våld inom familjen. Dessutom bör ett ungdomsperspektiv finnas med i planeringen, genomförandet och uppföljningen av insatser som rör unga. Det är av stor vikt att de aktörer som står inför ett gemensamt identifierat brottsproblem har en medvetenhet om att brottslighet ofta kan behöva mötas med olika insatser parallellt. Det kan finnas behov av både sociala förebyggande insatser av mer generell karaktär och riktade situationella åtgärder på en specifik plats. Kunskap om olika teorier om hur brott uppstår och hur brott kan förebyggas kan bidra till att identifiera såväl ens egen som de samverkande aktörernas roll och ansvar och därmed underlätta samverkan. Det är även viktigt att tydliggöra hur trygghetsbegreppet används och vilka åtgärder som ska betraktas som brottsförebyggande respektive trygghetsskapande, dvs. vilket mål och syfte åtgärderna har. Det finns många aktörer i samhället, både offentliga och privata, som kan bidra till att förebygga brott. I skrivelsen lämnas en beskrivning av ett flertal aktörer för att åskådliggöra bredden av alla som kan bidra i det brottsförebyggande arbetet. Regeringen har även inrättat en ny nationell stöd- och samordningsstruktur för att förbättra samverkan genom att förstärka Brås roll som nationell aktör och genom att ha gett länsstyrelserna i uppgift att på regional nivå stödja och bidra till samordning inom det brottsförebyggande området. När det gäller aktörer i det brottsförebyggande arbetet anför regeringen bl.a. att den verksamhet som bedrivs av det civila samhällets aktörer har stor betydelse för att stärka sociala förmågor och motverka utanförskap och därmed också förebygga brott. I det bredare perspektivet finns t.ex. idrottsrörelsen och annat föreningsliv, vars verksamheter ofta riktas till barn och ungdomar. Därutöver finns organisationer som arbetar riktat med brottsförebyggande frågor, inte minst de som stöttar dem som vill lämna kriminella grupperingar eller våldsbejakande extremistiska grupper, liksom föreningar för tidigare dömda som vill lämna det kriminella livet. Därtill finns ideella kvinno- och tjejjourer som utför ett betydelsefullt arbete med stöd och skydd till kvinnor som har utsatts för våld, inklusive bl.a. hedersrelaterat våld och förtryck samt prostitution och människohandel. Även organisationer som arbetar för att minska bruket av alkohol och narkotika kan spela en betydelsefull roll i det brottsförebyggande arbetet. Organisationer som riktar sig till brottsoffer kan också bidra i det förebyggande arbetet, t.ex. i syfte att minska upprepad utsatthet. Pensionärsorganisationernas arbete tillsammans med för att förebygga it-brott bland äldre är ett annat exempel på hur organisationer kan engagera sig i det brottsförebyggande arbetet. Även trossamfunden och folkbildningen tar ett stort ansvar för social trygghet och dialog mellan människor med olika livsåskådningar. Inom det civila samhället finns även ett fåtal organisationer vars huvudsakliga verksamhet bedrivs inom det brottsförebyggande området. Det kan handla om att driva opinion, bedriva analysarbete eller ge stöd och vägledning till övriga aktörer i samhället. Alla dessa insatser fyller på olika sätt en viktig funktion i samhället och det brottsförebyggande arbetet. Samverkan mellan det civila samhällets organisationer och det offentliga, såväl på statlig som på nivå, bör således kunna utvecklas ytterligare. Målsättningar för det brottsförebyggande arbetet Det brottsförebyggande arbetet är en viktig del i arbetet för att uppnå målet för kriminalpolitiken – att minska brottsligheten och öka människors trygghet. Regeringens målsättning är att skapa förutsättningar för ett strukturerat och långsiktigt brottsförebyggande arbete i hela samhället. För att nå dit har man tagit fram två övergripande målområden – målsättningar för arbetsprocessen och målsättningar för arbetets inriktning. När det gäller det förstnämnda konstaterar regeringen att ett effektivt brottsförebyggande arbete måste bedrivas kunskapsbaserat. En annan avgörande faktor är att berörda aktörer har förmåga att samverka och dra nytta av varandras kompetens och verksamhet. Det andra området handlar om arbetets inriktning och utgår från att den lokala problembild som identifierats bemöts med insatser mot de tre förutsättningar som krävs för att ett brott ska uppstå. Minska motivationen att begå brott. Öka formell och informell kontroll. Begränsa tillgängligheten till lämpliga brottsobjekt. I skrivelsen beskrivs närmare regeringens målsättningar för de olika delarna i den ovan beskrivna processen och hur regeringen avser att verka för hur dessa ska uppnås. En av dessa rör kameraövervakning på särskilt brottsutsatta platser och för vissa brottstyper som enligt regeringen kan fungera som ett komplement till andra brottsförebyggande åtgärder. Forsknings-sammanställningar som Brå gjort visar att kameraövervakning är mer effektivt mot egendomsbrott än mot våldsbrott. Tekniken kan också underlätta avslöjandet av pågående brott och vara av betydelse i efterföljande utredningar. Kameraövervakning kan också utgöra en del av skyddet av andra typer av platser med en förhöjd hotbild, t.ex. asylboenden, medieredaktioner och lokaler som används av religiösa samfund. Det är angeläget att kameraövervakningslagen inte ställer upp för höga krav för eller andra relevanta aktörers möjligheter att använda kameror som hjälpmedel på sådana platser. Regeringen gav därför en särskild utredare i uppdrag att utreda vissa frågor om kameraövervakning. Syftet är att säkerställa att kameraövervakning kan användas där det behövs för att bekämpa brott och garantera ett starkt skydd för den personliga integriteten. Som anförts har regeringen en ny stöd- och samordningsstruktur för det brottsförebyggande arbetet på nationell och regional nivå. Regeringen har förstärkt Brås ansvar för nationellt stöd och samordning samt gett länsstyrelserna i uppgift att ansvara för samordning och stöd på regional nivå. Inom ramen för detta arbete ska Brå inrätta en nationell nätverksstruktur med berörda myndigheter. Brå ska vidare lämna en rapport till regeringen om hur det brottsförebyggande arbetet bedrivs. Regeringen kommer även att tillsätta en nationell samordnare för brottsförebyggande frågor som ska bidra till att öka engagemanget och höja prioriteten för brottsförebyggande arbete. Den nationella samordnaren ska stimulera, stödja och driva på utvecklingen av det brottsförebyggande arbetet i hela landet och verka för att brottsförebyggande frågor får större genomslag inom såväl offentlig som privat verksamhet. En viktig del för Brå, länsstyrelserna och samordnaren är att bidra till att nå ut med och medverka i genomförandet av regeringens brottsförebyggande program. Tillsammans ska de verka för att programmet får genomslag i landet hos samtliga berörda aktörer. När det gäller uppföljningen av programmet framgår det att regeringens ambition är att det brottsförebyggande programmet ska vara en plattform för ett kunskapsbaserat och långsiktigt brottsförebyggande arbete i hela landet. Regeringens övergripande målsättningar med det brottsförebyggande arbetet och de förväntningar som finns på att flera aktörer i samhället engagerar sig i det arbetet framgår av skrivelsen. Vidare framgår det hur arbetet bör bedrivas för att målen ska uppnås. Under respektive målsättning beskrivs sammanfattningsvis hur regeringen avser att verka för att målsättningarna ska uppnås. Detta handlar om att förbättra förutsättningarna så att andra berörda aktörer kan vidta de åtgärder som krävs för att uppnå målen. För att säkerställa att arbetet bedrivs i enlighet med den inriktning som programmet anger kommer det att följas upp på ett systematiskt sätt. Detta kommer att ske dels genom redovisningar från berörda myndigheter av hur arbetet har bedrivits och vilka åtgärder som har vidtagits, dels genom den årliga återrapporteringen från Brå och länsstyrelserna. Uppföljningen av programmet kommer huvudsakligen att ske inom ramen för den interdepartementala arbetsgrupp som bildats inom . Det är angeläget att alla politikområden är delaktiga i uppföljningen inom ramen för sina verksamhetsområden. Parallellt med detta avser att regelbundet sammankalla en grupp av forskare för att följa utvecklingen inom det kriminalpolitiska området. Regeringen har även för avsikt att återkomma med en ny skrivelse när programmet varit i kraft för att beskriva utvecklingen av det brottsförebyggande arbetet. I motion 2016/17:3699 av m.fl. (M) begärs att möjligheten att införa en lagstiftning om zonförbud ska utredas. En sådan ordning finns bl.a. i . Zonförbud innebär att personer kan förbjudas att röra sig inom ett visst område . Syftet med ett sådant förbud är att garantera trygghet och säkerhet för människor på särskilt brottsutsatta och otrygga platser. I motion 2016/17:3701 av (SD) yrkande 1 pekas på behovet av bättre statistiskt underlag om invandrares brottslighet. Motionären föreslår att Brå ska ges i uppdrag att ta fram en rapport om brottslighet bland personer födda i och i utlandet. I yrkande 2 efterfrågas en bredare tillämpning av kameraövervakning i brottsförebyggande syfte. I motion 2016/17:3681 av m.fl. (V) begärs att regeringen ska återkomma med förslag på åtgärder som syftar till att uppmuntra och stimulera förekomsten av feministisk stadsplanering och feministiskt bostadsbyggande. Det kan t.ex. handla om väl upplysta gångstråk för att öka tryggheten. I motion 2016/17:3682 av m.fl. (KD) yrkande 1 pekas på familjens roll i det brottsförebyggande arbetet. Motionärerna anför att man saknar detta perspektiv i programmet. I yrkande 2 i motionen pekar motionärerna på att polisens förutsättningar att arbeta långsiktigt är central för ett fungerande brottsförebyggande arbete. För detta krävs det en kraftfull satsning på polisen. I yrkande 3 anför motionärerna slutligen att civilsamhällets roll måste tydliggöras och vara en del i hela den brottsförebyggande processen. I motion 2016/17:3692 av m.fl. (L) yrkande 1 anförs att en särskild nationell samordnare för brottsförebyggande arbete inte ska inrättas. I yrkande 2 i motionen begärs att regeringen ska återkomma med en redovisning av vilka konkreta åtgärder som regeringen avser att vidta inom ramen för det brottsförebyggande programmet. I yrkande 3 begär motionärerna slutligen att regeringen ska återkomma med en redovisning av tidsramen för dessa åtgärder. I ett svar på en interpellation (ip. 2016/17:335) om upploppet i har inrikesministern bl.a. anfört att såvitt han känner till har inte någon utvärdering gjorts av det danska zonförbudet. Inrikesministern har vidare i ett svar på en interpellation om otrygghet i i (ip. 2016/17:276) anfört bl.a. att erfarenheterna från av zonförbud inte alls är entydigt positiva. Utskottet har vid ett flertal tillfällen, senast vid behandlingen av budgetpropositionen (bet. 2016/17:JuU1 s. 80 f.), behandlat och avstyrkt motioner med en begäran om fördjupad brottsstatistik om nationalitet och invandrarbakgrund. följde utskottet (rskr. 2016/17:90). Även frågan om tillämpningen av kameraövervakningslagen (2013:460) har vid ett flertal tillfällen behandlats av utskottet, senast vid behandlingen av motioner om processrättsliga frågor (bet. 2016/17:JuU17). Utskottet föreslog då ett tillkännagivande om utökade möjligheter till kameraövervakning i områden som är utsatta för allvarlig brottslighet. följde utskottets förslag (rskr. 2016/17:212). Utskottet noterade även att regeringen gett en särskild utredare i uppdrag att utreda vissa frågor om kameraövervakning (dir. 2015:125). Syftet var att säkerställa att kameraövervakning kan användas där det behövs för att bekämpa brott och garantera ett starkt skydd för den personliga integriteten. Utredaren skulle bl.a. analysera om möjligheterna till kameraövervakning på särskilt brottsutsatta platser och andra platser med förhöjt skyddsbehov, t.ex. asylboenden, medieredaktioner och lokaler som används av religiösa samfund, behöver förbättras. Uppdraget ska, sedan regeringen beslutat om tilläggsdirektiv (dir. 2016:54), redovisas .