bet · H501SfU5 · 2017-09-22 00:00:00 — m.fl. (V) begär i kommittémotion 2016/17:3748 yrkande 1 att avslår regeringens förslag till lag om ändring i utlänningslagen när det gäller 10 kap. 2 §. Om förslaget genomförs kommer det, enligt motionärerna, att medföra en stor risk för att barn kommer att tas i förvar i ökad utsträckning. De skäl som regeringen anför är enligt motionärerna inte tillräckliga för att motivera så långtgående inskränkningar av barns rättigheter som förslaget innebär. I yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma med ett förslag som innebär att det införs en möjlighet att överklaga beslut om omhändertagande för att verkställa en avvisning eller en utvisning. Motionärerna anför att ingripande tvångsåtgärder traditionellt sett alltid kunnat och principiellt sett alltid bör kunna överklagas. I yrkande 3 begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma till med ett förslag som innebär att det vid lämplighetsbedömningen även ska tas hänsyn till vilka risker det kan innebära för den omhändertagne att med tvång föras till sin hemlandsambassad eller en annan beskickning. Den som har tagit sig till och som inte får sin ansökan om uppehållstillstånd beviljad är skyldig att självmant lämna landet. Det förväntas att den som har fått ett avvisnings- eller utvisningsbeslut respekterar detta. Utskottet delar regeringens bedömning att det är av stor vikt för verkställighetsarbetet att , när det är nödvändigt, kan använda tvångsåtgärder i samband med att en verkställighet ska genomföras mot den som inte frivilligt medverkar. Det bör i lagen uttryckligen anges att en person kan omhändertas om han eller hon har ett avvisnings- eller utvisningsbeslut som ska verkställas. När det gäller möjligheten att överklaga ett beslut om omhändertagande vill utskottet särskilt peka på att ett omhändertagande får vara i högst , och får förlängas i om det finns särskilda skäl, men i normalfallet kommer att vara mycket kortare än så. Ett eventuellt överklagande skulle därför som regel inte hinna prövas innan frågan förlorar sin aktualitet. Utskottet anser mot den bakgrunden i likhet med regeringen att det inte bör införas någon möjlighet att överklaga. Utskottet vill även understryka att det i det nu aktuella förslaget är en förutsättning för omhändertagandet att åtgärden är nödvändig för att verkställigheten av ett slutligt beslut om avvisning eller utvisning ska kunna förberedas eller genomföras. Verkställande myndigheter måste ges möjlighet till ett effektivt verkställighetsarbete, vilket inte minst omfattar att resehandlingar kan införskaffas och att utredningar av identitet kan göras. Utskottet vill dock peka på att de aktuella åtgärderna får vidtas endast om de kan antas bli verkningsfulla samt är lämpliga och nödvändiga. Den som ansöker om uppehållstillstånd här ska inte utsättas för fara på grund av verkställighetsarbetet. Utskottet delar regeringens bedömning att det är av mycket stor vikt att inför ett besök på en ambassad eller annan beskickning noggrant överväger vilka uppgifter om utlänningen som kan lämnas till den utländska myndigheten i samband med besöket. Om det redan från början står klart att en åtgärd inte kan lyckas bör den inte heller vidtas. Enligt utskottets mening är den föreslagna ordningen utformad på ett sådant sätt att den person som är föremål för verkställighetsarbetet inte bör löpa några risker. Det kan i sammanhanget konstateras att den som anser sig behöva skydd mot hemlandets myndigheter antingen redan har fått en prövning av åberopade skäl, eller kan åberopa skyddsskäl som inte har prövats. Utskottet anser i likhet med regeringen att behovet av att ta barn i förvar för att genomföra en avvisning med omedelbar verkställighet måste anses vara detsamma oavsett om det är eller som fattat beslutet om avvisning. Utskottet, som konstaterar att det bara är i undantagsfall som förvarstagande ska kunna ske, delar regeringens bedömning att bör ha samma förutsättningar som att ta barn i förvar och att den föreslagna ordningen är lämplig då verkställighet ska kunna ske innan barnet har hunnit etablera sig och förväntningar på att stanna kvar i har vuxit fram. När det gäller övriga förslag i propositionen om bl.a. överlämnande av ett verkställighetsärende och placering utanför förvarslokal delar utskottet regeringens bedömning. Utskottet tillstyrker med det anförda propositionen och avstyrker motion 2016/17:3748 (V). Förvarstagande av barn m.m., punkt 2 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:3748 av m.fl. (V) yrkandena 1–3. Ett beslut om en tvångsåtgärd mot en enskild av det slag som det nu är fråga om har traditionellt sett alltid kunnat överklagas och bör principiellt sett alltid kunna överklagas. Utöver att det är av största intresse för den enskilde är det också viktigt för att myndigheten ska få vägledning i hur bestämmelsen ska tillämpas. Regeringen bör återkomma med förslag som innebär att det införs en möjlighet att överklaga beslut om omhändertagande. Möjligheten att utan samtycke föra en omhändertagen till hemlandsambassaden eller en annan beskickning kräver avvägningar av såväl lämpligheten som möjligheten att upprätthålla sekretess för uppgifter som om de röjs kan innebära att den asylsökande eller någon närstående till honom eller henne lider men. För t.ex. hbtq-personer och personer som lämnat en repressiv diktatur och sökt asyl i kan det innebära akut fara om känslig information överförs till hemlandet. Det finns svårigheter att upprätthålla sekretessen i en intervjusituation som polisen inte råder över och som sker på ett annat språk än svenska. Regeringen bör därför återkomma med förslag som innebär att det vid lämplighetsbedömningen även ska tas hänsyn till vilka risker det kan innebära för den omhändertagne att med tvång föras till sin hemlandsambassad eller en annan beskickning. Vidare bör förslaget om att barn i större utsträckning än ska kunna tas i förvar inte genomföras. De skäl som anförs för detta är inte tillräckliga för att motivera så långtgående inskränkningar av barnets mänskliga rättigheter. Ett barn ska inte kunna tas i förvar bara för att han eller hon är ensamkommande eller har skilts från sina föräldrar eller med anledning av sin migrationsstatus, hemvist eller brist på hemvist. Förslaget går på tvärs mot innehållet i och intentionerna med och bör avstyrkas. Lagförslagen, punkt 1 (SD) (SD) och (SD) anför: Vi delar regeringens bedömning att en person som har ett verkställbart beslut om avvisning eller utvisning ska kunna omhändertas för att verkställigheten ska kunna förberedas eller genomföras. Den tidsgräns för omhändertagande som föreslås – och om det finns särskilda skäl – är emellertid för kort och bör förlängas, för att det syfte som omhändertagandet har ska kunna uppnås. Även den tidsgräns som regeringen föreslår för placering av den som hålls i förvar i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest av transporttekniska skäl är för kort. föreslås, men för att få verklig effekt bör även denna tidsgräns förlängas. Trots de brister som propositionen uppvisar är den ändå ett steg i rätt riktning, och kommer därför att rösta ja till den. Förteckning över behandlade förslag Proposition 2016/17:191 Tydligare befogenheter för polisen när beslut om avvisning eller utvisning verkställs: 1.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i utlänningslagen (2005:716). 2.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. 2016/17:3748 av m.fl. (V): 1.Riksdagen beslutar att avslå regeringens förslag till lag om ändring i utlänningslagen (2005:716) såvitt avser 10 kap. 2 §. 2.Riksdagen ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma med ett förslag som innebär att det införs en möjlighet att överklaga beslut om omhändertagande för att verkställa en avvisning eller utvisning i utlänningslagen och tillkännager detta för regeringen. 3.Riksdagen ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma till med ett förslag som innebär att det vid lämplighetsbedömningen även ska tas hänsyn till vilka risker det kan innebära för den omhändertagne att med tvång föras till sin hemlandsambassad eller beskickning och tillkännager detta för regeringen. I den proposition som vi debatterar föreslås bland annat ett tydligare lagstöd för och Säkerhetspolisens möjligheter att använda tvångsåtgärder vid verkställighet av avvisnings- och utvisningsbeslut. Det föreslås att polisen ska kunna återlämna verkställighetsärenden till , att ska vara ansvarig myndighet för ny verkställighet av avvisnings- eller utvisningsbeslut och handläggande myndighet när det gäller förvar i dessa situationer samt att ska ha samma förutsättningar som att ta barn i förvar. Som också har konstaterat finns ett behov av att förtydliga regelverket för polisens befogenheter. De åtgärder som omfattas av förslaget karakteriseras av tvångsinslag, och just därför behövs en klar och tydlig reglering. Tvångsingripanden får endast ske under rättssäkra och förutsebara former, och det måste finnas ett tydligt lagstöd för sådana ingripanden. Jag tänker först och främst fokusera på barnperspektivet. Barns bästa ska alltid beaktas och vara vägledande för beslut som rör barn. Enligt artikel 37 b får inget barn godtyckligt berövas sin frihet. Frihetsberövande av ett barn får endast ske i absoluta undantagsfall som en sista utväg och för kortast lämpliga tid. Det kan inte motiveras enbart av att barnet är ensamkommande eller har skilts från sina föräldrar eller av barnets migrationsstatus, hemvist eller brist på sådan. tycker därför att de skäl som regeringen anför för att motivera statens rätt att ta barn i förvar är ytterst tveksamma. I propositionen motiveras förslaget med att barn på detta sätt bättre kan förberedas för en verkställighet. Det är ärligt talat helt obegripligt hur just inlåsning skulle kunna förbereda ett barn bättre för en utvisning. Vi vet att inlåsning av barn, även , påverkar barnets psykiska hälsa väldigt negativt. har regeringen genomfört en rad lagändringar, både i rätten till bistånd och boende för dem med utvisningsbeslut och i en handräckningsbestämmelse för att ska kunna be polisen flytta folk från boendet. har den övriga oppositionen tävlat i att föreslå åtgärder för att öka antalet avvisnings- och utvisningsbeslut. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Tydligare befogenheter för polisen när beslut om avvisning eller utvisning verkställs Valet mellan att följa ett utvisningsbeslut och att inte göra det är valet mellan att återvända till den plats man flytt ifrån och att stanna kvar på den plats man flytt till. Även i de fall det saknas grund för asyl flyr människor från platser med hemska och svåra förhållanden. Att tro att ett indraget bistånd eller tvångsåtgärder skulle vara till hjälp för att få människor att vilja återvända är i bästa fall naivt, i sämsta fall cyniskt. Regering och riksdag bör i stället basera sina beslut på det vi faktiskt vet fungerar - inte på signalpolitik om hårdare tag. För det finns andra och bättre metoder för att öka återvändandet. Fokus ska ligga på ett effektivt återvändande med bibehållen rättssäkerhet och mänsklig värdighet och inte på repressiva åtgärder. Detta säger jag för att vi vet vad som fungerar. Vi kan lyssna till mångåriga arbete med återvändande. Deras erfarenheter visar att det i stället är positiva incitament som ökar viljan till frivilligt återvändande. Det kan handla till exempel om beviljande av återetableringsstöd för fler nationaliteter, behovsanpassad rådgivning efter avslag på asylansökan och inför återvändande samt riktade stödinsatser till särskilt utsatta grupper, såsom våldsutsatta kvinnor och personer med funktionsnedsättning. har identifierat ett antal luckor i skyddet för ensamkommande barn generellt. Kommittén konstaterar att i många länder blir ensamkommande barn och barn som har skilts från föräldrarna rutinmässigt nekade inresa eller hålls kvar vid gränsen av gränskontrolls- eller immigrationstjänstemän. I andra fall får de inresetillstånd men vägras möjlighet att söka asyl, eller så hanteras deras asylansökningar inte på ett ålders- och könsanpassat sätt. ställer sig, precis som remissinstansen , frågande till hur barns rätt att söka asyl i landet ska kunna säkerställas om ges befogenhet att ta barn i förvar redan vid en yttre gränskontroll. är mycket positivt inställt till det pågående arbetet med att inkorporera i svensk lagstiftning. Men både undertecknandet av och arbetet med att inkorporera i svensk lagstiftning är mer än bara symboliska handlingar. har på olika punkter fått återkommande kritik av för hur vi följer, eller snarare inte följer, . Även om lagstiftningen inte är på plats än borde regeringen föra en politik som redan nu genomsyras av ett starkt barnperspektiv och hänsyn till barnets bästa. har regeringen i stället fört en politik som på ett antal områden tvärtom kränker eller inskränker barns mänskliga rättigheter. Det har handlat om införandet av de nya asylreglerna, med bland annat familjesplittring som följd, och att barn fortfarande, trots stark kritik från FN-organ, placeras i häkten och åläggs restriktioner som i princip innebär isolering och avsaknad av mellanmänsklig kontakt. Förslaget att öka möjligheterna att placera barn i förvar är således ytterligare ett exempel i raden av sådant som går helt på tvärs mot innehåll och intentioner. motsätter sig därför att det införs ytterligare en möjlighet för samhället att frihetsberöva barn. Den här världen behöver inte fler inlåsta barn. De skäl som anförs är inte tillräckliga för att motivera så långtgående inskränkningar av barns rättigheter. Även om det i propositionen anges att användningen av möjligheten att sätta barn i förvar ska tillämpas restriktivt delar vi Rädda Barnens farhåga att det finns en stor risk för att barn kommer att tas i förvar i ökad utsträckning om förslaget genomförs. borde därför besluta att bestämmelserna i utlänningslagen som rör förutsättningarna för att ta barn i förvar inte utvidgas på det sätt som föreslås i propositionen. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Tydligare befogenheter för polisen när beslut om avvisning eller utvisning verkställs har inget att invända i sak mot förslaget att i lag tydliggöra förutsättningarna för omhändertagande vid verkställighet av avvisnings- och utvisningsbeslut. Men det är mycket problematiskt att beslut om omhändertagande inte är överklagbara, eftersom ingripande tvångsåtgärder traditionellt sett alltid kan och principiellt sett bör kunna överklagas. Beslut av den här karaktären bör vara överklagbara för att en laglighetsprövning ska kunna komma till stånd. När det rör barn ser vi dessutom här återigen hur regeringens förslag krockar med , som man så ofta säger sig vilja göra till lag. Jag läser ur artikel 37, avsnitt d: "Varje frihetsberövat barn skall ha rätt att få tillgång till såväl juridisk biträde och annan lämplig hjälp som rätt att få lagligheten i sitt frihetsberövande prövad av en domstol eller annan behörig, oberoende och opartisk myndighet samt rätt till ett snabbt beslut i saken." Detta går helt emot det som föreslås. Överklagandemöjligheten har även stor betydelse för hur tillämpningen av den föreslagna möjligheten att omhänderta någon kommer att se ut samt för att säkerställa att denna möjlighet tillämpas på ett rättssäkert sätt. Rättssäkerhet borde vara vår ledstjärna. Därför tycker vi i att regeringen måste se till att det införs en möjlighet att överklaga beslut om omhändertagande. I propositionen föreslås också att och Säkerhetspolisen ska kunna vidta tvångsåtgärder för att skaffa nödvändiga handlingar för verkställigheten och utreda identiteten. Det innebär bland annat att polisen får rätt att omhänderta en utlänning och utan samtycke föra hen till hens hemlandsambassad eller annan beskickning. Denna möjlighet aktualiserar frågor som rör både avvägningar i fråga om lämplighet och möjligheten att upprätthålla sekretess för sådana uppgifter som om de röjs kan innebära att den asylsökande eller någon närstående lider allvarliga men. Uppgifter som omfattas av sekretess får som huvudregel inte röjas för en utländsk myndighet. Mot bakgrund av att det för många personer, till exempel hbtq-personer eller personer som har lämnat eller andra repressiva diktaturer och sökt asyl här, kan innebära akut fara om känslig information överförs till hemlandet eller dess representanter måste noggranna överväganden göras innan någon med tvång förs till sitt hemlands ambassad eller motsvarande. Detta är något som även framhåller i sitt remissvar. Det finns stora svårigheter att upprätthålla sekretessen i en intervjusituation där polisen faktiskt inte har kontroll och i många fall inte förstår språket. Till skillnad från lagrådsremissen har regeringen i propositionen utvecklat resonemanget kring denna problematik. Men man landar ändå i att sådana åtgärder får vidtas om de bedöms lämpliga i meningen att de ska vara verkningsfulla. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Tydligare befogenheter för polisen när beslut om avvisning eller utvisning verkställs Här tycker att regeringen måste klargöra att hänsyn även ska tas till de eventuella risker förfarandet kan innebära för den omhändertagna. Det innebär inte nödvändigtvis att vi behöver göra ändringar i offentlighets- och sekretesslagen. Men regeringen måste återkomma till med ett förslag som innebär att det vid lämplighetsbedömningen även ska tas hänsyn till vilka risker som det kan innebära för den omhändertagna att med tvång föras till hemlandsambassad eller beskickning. Sammanfattningsvis vill jag säga att det betänkande som vi har på vårt bord saknar nödvändiga hänsyn till barnrättigheter, till rättssäker möjlighet till överklagande av frihetsberövande och till riskbedömning. Som jag sa tidigare: Det världen behöver är inte fler inlåsta barn. Med detta yrkar jag bifall till reservation. Regeringen föreslår i propositionen att polisen ska få tydligare befogenheter när beslut om avvisning eller utvisning ska verkställas. Den som har tagit sig till och som inte får sin ansökan om uppehållstillstånd beviljad är skyldig att självmant lämna landet. Det förväntas att den som har fått ett avvisnings- eller utvisningsbeslut respekterar detta. Det är av stor vikt för verkställighetsarbetet att har möjlighet att använda tvångsåtgärder när det behövs för att genomföra en verkställighet mot den som inte frivilligt medverkar i detta. Det är en uttrycklig bestämmelse som ger möjlighet att omhänderta en utlänning om det är nödvändigt för att verkställighet ska kunna förberedas eller genomföras. En sådan ordning liknar den som finns på andra områden där har ett ansvar för att genomföra utvisning eller avvisning. Regeringens förslag innebär ett förtydligande av och Säkerhetspolisens möjligheter att använda tvångsåtgärder vid verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning - och inget annat. En uttrycklig rätt till omhändertagande innebär att den polisman som ska genomföra åtgärden får befogenhet att använda våld vid ingripandet under de förutsättningar som anges i polislagen. En rätt att omhänderta den som ska avvisas eller utvisas innebär också att det finns en befogenhet att genomföra kroppsvisitation och göra husrannsakan för att söka den person som ska omhändertas. Frågan om huruvida ett omhändertagande behövs beror på omständigheterna i det enskilda fallet. Utgångspunkten är att omhändertagandet ska vara så kort som möjligt som tiden för omhändertagandet måste vara så lång att de nödvändiga åtgärderna som regel kan genomföras. I de allra flesta fall torde det vara tillräckligt med en maximal tid för omhändertagande . Tiden bör kunna utsträckas till ytterligare högst om det finns särskilda skäl. Ett omhändertagande får endast användas i den form och den utsträckning som behövs för att det avsedda resultatet ska kunna uppnås. Verkställande myndigheter måste ges möjlighet till ett effektivt verkställighetsarbete, vilket minst omfattar att resehandlingar kan införskaffas och att utredningar av identitet kan göras. Dessa åtgärder vidtas endast om de antas bli verkningsfulla, lämpliga och nödvändiga. Den som ansöker om uppehållstillstånd här ska inte utsättas för fara på grund av verkställighetsarbetet. Utskottet delar regeringens bedömning att det är av mycket stor vikt att inför ett besök på en ambassad noggrant överväger vilka uppgifter om utlänningen som kan lämnas till den utländska myndigheten i samband med besöket. Det kan i sammanhanget konstateras att den som anser sig behöva skydd mot hemlandets myndigheter antingen redan har fått prövning av åberopade skäl eller kan åberopa skyddsskäl som inte har prövats. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Tydligare befogenheter för polisen när beslut om avvisning eller utvisning verkställs Det är inte lämpligt att förutsättningarna för att ta ett barn i förvar är beroende av vilken myndighet som har fattat ett beslut som kan verkställas . I övrigt bör förutsättningarna för att ta ett barn i förvar inte förändras. Regeringen betonar att en utgångspunkt är att barn inte i onödan ska utsättas för tvångsåtgärder och att barnets bästa i enlighet med särskilt ska beaktas. Det är därför av vikt att bestämmelsen tillämpas med särskild restriktivitet när det gäller barn. I första hand ska andra åtgärder vidtas i form av till exempel information och motiverande samtal. Om ett förvarstagande ändå måste ske ska tvångsåtgärder genomföras med särskild försiktighet och på ett barnanpassat sätt, med hänsyn till det enskilda barnets situation och erfarenheter. Jag yrkar i och med detta bifall till utskottets förslag i SfU5 om ändringar i utlänningslagen och i lagen om särskild utlänningskontroll och avslag på reservationen från . Jag vill å Alliansens vägnar yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet SfU5. behöver en långsiktig migrationspolitik, och det måste ha sin bas i tillfälliga uppehållstillstånd och försörjningskrav . I spåren av den stora flyktinginvandringen under framför allt 2015 har behovet av ett effektivt återvändande ökat. har tagit emot 300 000 asylsökande. Det är bra och viktigt att vårt lands lagstiftning ger skydd till människor som är i behov av skydd. Den andra sidan av myntet är dock att de som inte uppfyller kraven på skydd måste lämna landet. Det måste helt enkelt vara en skillnad på ett ja och ett nej. Eftersom inte alla som fått nej hörsammar kravet på att frivilligt återvända - de stannar i stället kvar - tydliggörs behovet av tydliga regler och befogenheter för de myndigheter, i detta fall polisen, som har ansvaret att agera. Det bör också kompletteras med en förlängning av tiden då man kan få sin sak prövad, från fyra till . Då minskar nämligen motivationen att hålla sig undan och att inte lämna landet. När den här typen av frågor debatteras lyfts ofta argumentet att det är omänskligt med tvång och förvarstagande. Jag tror att det är viktigt att påpeka att lagstiftningen är tydlig med att det är ett frivilligt återvändande som är grunden. Det är när en person vägrat att göra det som diskussionen om tvång och förvar dyker upp. , , beräknas 50 000 människor gå under jorden. Alternativet till att lämna landet är att människor förvisas till ett skuggsamhälle, där de riskerar att utnyttjas av skrupelfria människor. Kvinnor och män riskerar att arbeta för slavlöner, leva i extrem trångboddhet, utsättas för sexuellt utnyttjande med mera. För barnen är riskerna ännu större. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Tydligare befogenheter för polisen när beslut om avvisning eller utvisning verkställs Det är i relation till detta som tvångsåtgärder och förvar bör och ska diskuteras.