bet · H401KU20 · 2017-06-13 00:00:00 — I det aktuella ärendet hade gjort bedömningen att svaren på kommissionens frågor inte krävde något ställningstagande från sida. Utskottet kunde konstatera att statsrådet inte gett några särskilda instruktioner för att säkerställa att han blev löpande underrättad och att han följaktligen förblev omedveten om det sätt vilket ärendet utvecklades på. Granskningen gav i övrigt inte anledning till något uttalande från utskottets sida. Under rubriken av statsråds ansvar anfördes i granskningsbetänkandet följande (s. 192): En fråga som emellanåt har aktualiserats i utskottets granskning är hur långt statsrådens ansvar för handlingar, åtgärder etc. som inte har stått under deras direkta kontroll sträcker sig. En genomgång av tidigare granskningar ger vid handen att utskottet har hållit statsråd ansvarigt för brister i handläggningen trots att det inte i första hand är statsrådet personligen som handlat bristfälligt. I vissa fall har dessutom bristerna varit av sådan art att det knappast varit rimligt att kräva av statsrådet att denne personligen ska ha haft kontroll över dem (se bet. 2005/06:KU8 s. 71 f.). Utskottet har även gjort bedömningen att i sin granskning fästa avseende vid underlåtenhet att handla i en viss situation (s. 39). granskade utskottet finansministerns agerande efter uppgifter om manipulerade utsläppsvärden hos en fordonstillverkare (bet. 2015/16:KU20 s. 341 f.). Av granskningen framgick att inte hade ställt frågor till fordonstillverkaren. Utskottet anförde att finansministerns uttalanden kunde tolkas som att ställt frågor till fordonstillverkaren och även övervägde att agera på andra sätt, vilket inte var fallet. Finansministerns uttalanden kunde uppfattas på olika sätt och kunde därför, anförde utskottet, ge en felaktig bild. Som utskottet tidigare uttalat gällde att uttalanden av statsråd ska vara korrekta. Genom en skrivelse till begärde utskottet svar på följande frågor: – Vilka rutiner finns inom för att hantera brev från företrädare för kommissionen? Hur såg dessa rutiner ut ? – Vidtogs några åtgärder med anledning av brevet? Om ja, vilka åtgärder vidtogs? Om nej, vilka bedömningar gjordes som ledde fram till att ingen åtgärd skulle vidtas? – Besvarades brevet från den dåvarande industrikommissionären? Om ja, vad innehöll svaret? Om nej, vilken bedömning låg till grund för att inte besvara brevet? – Tog något statsråd eller någon statssekreterare del av brevet? Om ja, vem eller vilka? – eller regeringen någon information från Transportstyrelsen om misstankar om manipulerade avgasvärden beträffande motorfordon? Om sådan information mottogs, föranledde informationen några åtgärder? – Vilken bedömning gjordes vad gäller information till om den fråga som togs upp i brevet från den dåvarande industrikommissionären? Informerades om brevet? Om ja, när och på vilket sätt? Om nej, vilken bedömning låg till grund för att inte informera och hur förhöll sig den bedömningen till den ordning som gällde för information till om dokument från kommissionen? – Vilka upplysningar eller kommentarer i övrigt föranleder anmälan och denna promemoria? Dessutom begärde utskottet en kopia av brevet från industrikommissionären. Som svar fick utskottet en promemoria upprättad inom (bilaga A2.6.2). Som bilaga till promemorian finns en kopia av brevet från industrikommissionären. I promemorian anförs att det inte finns några särskilda rutiner för hur brev från företrädare för kommissionen ska hanteras inom . Sådana brev hanteras enligt normala rutiner. Vidare anförs att brevet innehåller information om befintliga och planerade förslag till rättsakter om marknadskontroll och typgodkännanden. För dessa förslag har svenska ståndpunkter tagits fram enligt gällande rutiner för EU-ärenden. Några åtgärder därutöver med anledning av brevet har inte vidtagits. Det anförs också i promemorian att brevet var allmänt hållet och bör läsas mot bakgrund av att det pågick ett större arbete inom kommissionen för att tillsammans med medlemsländerna och andra utveckla nya och mer rättvisande testmetoder för lätta fordon (personbilar). Brevet lades till handlingarna utan att besvaras. Det anges i promemorian att det inte har kunnat klarläggas om något statsråd eller någon statssekreterare tog del av brevet. Vidare anförs i promemorian att inte fick någon information från Transportstyrelsen om misstankar om manipulerade avgasvärden när det gäller motorfordon. Det e-postmeddelande som skickades från en tjänsteman vid kommissionen till Transportstyrelsen innehåller inte heller något om manipulerade avgasresultat. Slutligen anförs i promemorian att inte informerades om brevet eftersom det enbart innehöll allmänt hållen information. Utfrågning med f.d. näringsminister Utskottet höll en utfrågning med den tidigare näringsministern (bilaga B2). Inledningsvis anförde följande. Brevet i fråga är adresserat till henne som näringsminister. Det är ett allmänt hållet brev som inkom . Eftersom ansvaret för inremarknadsfrågor om transporter inte inkluderades i § 5-förordnande skrevs brevet skyndsamt över till transportenheten som låg under den dåvarande infrastrukturministern. Som brukligt skedde detta på tjänstemannanivå. mindes inte att hon läst brevet innan . Hon konstaterade att brevet inte hade nått henne som statsråd eller någon i den politiska ledningen på departementet. Att detta inte behövdes var en bedömning som gjordes på tjänstemannanivå. Brevet bedömdes vara allmänt hållet, och innehållet tydde på att brevet sänts till flera medlemsstater. konstaterade att departementets bedömning är att brevet hanterades enligt gängse rutiner. I efterhand har också tagit del av de anteckningar som finns i aktens dagboksblad. Av dessa framgår att den ansvariga tjänstemannen ansåg att brevet var hanterat genom att representerades i olika forum där frågorna som berördes i brevet diskuterades. Därmed kunde brevet läggas till handlingarna. Den högnivågrupp som det refereras till i brevet bestod av bl.a. biltillverkare och regeringsrepresentanter från sex medlemsstater. var inte med i högnivågruppen. Vidare anförde att brevet inkom till innan avgasskandal avslöjades. I efterhand är det enkelt att läsa in avgasutsläpp i brevets skrivningar, men detta är en efterhandskonstruktion. I har en arbetat med just utsläppsskandalen. Den tidigare kommissionären har i en öppen utfrågning fått frågor om brevet. anförde att industrikommissionär på en direkt fråga om brevet innehöll en varning om utsläppsfusk har svarat: ”Nej. Det handlar om marknadsövervakning.” Kommissionären har kraftfullt tillbakavisat att brevet i fråga skulle ha handlat om utsläppsfusk. Det handlade om rättsakter för marknadsövervakning, rättsakter som låg under den dåvarande infrastrukturministerns § 5-förordnande. När dessa rättsakter sedan, , presenterades blev de svenska ståndpunkterna förankrade i enligt gängse rutiner för samråd med . Som svar på frågor anförde att som statsråd förväntar man sig att få den information som man behöver för att kunna fullgöra sitt uppdrag som statsråd. Det innebär att bl.a. brev från kommissionärer tas upp på beredningar inför rådsmöten eller att informationen om breven ges till statsråden på annat sätt. När det här brevet inkom gjorde man en bedömning av innehållet i förhållande till statsrådens § 5-förordnanden. Man konstaterade då på tjänstemannanivå att det föll utanför näringsministerns § 5-förordnande. Brevet överfördes till transportenheten, och där gjorde ansvarig tjänsteman en bedömning att brevet skulle läggas till handlingarna och skrev ned bedömningen i aktens dagboksblad. Vidare anförde som svar på frågor att det finns rutiner för brev, och det finns rutiner för EU-ärenden. Dessa återfinns bl.a. i Gula boken och i Cirkulär 2 om samråd med . Men rutinerna handlar snarare om brev från allmänheten än om brev från kommissionen. Brevet i fråga har beretts enligt de rutiner som man brukar hantera brev med. Som statsråd är man inte inne i alla detaljer, utan man har att tillse att det finns rutiner. Serviceskyldigheten gäller främst i förhållande till medborgare. är snarare att betrakta som en annan myndighet. För hanteringen av EU-ärenden finns Cirkulär 2, som handlar om samråd, överläggning och information mellan och regeringen i EU-ärenden. Där framgår att ståndpunkter i EU-ärenden ska förankras i och utskotten. När regeringen behövde ha svenska ståndpunkter vid hanteringen av rättsakter gick regeringen till för att få detta. Svar på frågor till f.d. statsrådet Utskottet beslutade att skicka ett antal frågor till det tidigare statsrådet . Som svar på frågorna fick utskottet ett e-postmeddelande från (bilaga A2.6.3). anför i meddelandet att hon som statsråd inte tog del av brevet från industrikommissionären, och hon blev inte heller informerad om brevet. Vidare anför att det inte var konstigt – allt varken ska eller bör hamna på statsrådets bord. Hon hade kontinuerlig kontakt med transportkommissionären, men hade ingen kontakt alls med industrikommissionären. I egenskap av statsråd hade ansvar för att rutiner följdes och att hanteringen skedde på rätt sätt. Granskningen ger inte anledning till något uttalande av utskottet. 3 Vissa frågor om regeringens ansvar för förvaltningen och statliga bolag 3.1 Kultur- och demokratiministerns hantering av frågor rörande en nationell samordnare I en anmälan till (dnr 2224-2015/16), bilaga A3.1.1, begärs det att utskottet granskar kultur- och demokratiminister agerande och hantering enligt följande. Enligt anmälarna har kultur- och demokratiministern i massmedierna hävdat att hon inte har varit inblandad i rekryteringen av en person som blev anställd hos den nationella samordnaren mot våldsbejakande extremism, som det av uppgifter i medierna framgick att det var kultur- och demokratiministern som hade fattat det aktuella anställningsbeslutet. Anmälarna begär att utskottet ska utreda kultur- och demokratiministerns agerande och överväganden i rekryteringsärendet samt hennes uttalande i massmedierna. Anmälarna gör också gällande att uppgifter i massmedierna talar för att en tidigare nationell samordnare mot våldsbejakande extremism i strid med tryck- och yttrandefrihetslagstiftningen underlät att diarieföra handlingar hos myndigheten. Anmälarna begär att utskottet ska utreda kultur- och demokrati-ministerns kännedom om och ansvar för påstådda brister i diarieföringen hos den nationella samordnaren mot våldsbejakande extremism. Till grund för granskningen har legat bl.a. två promemorior som har upprättats inom , bilaga A3.1.2–3. Utskottet höll en offentlig utfrågning med kultur- och demokratiminister , bilaga B3. Nationell samordnare för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism Regeringen beslutade att bemyndiga det ansvariga statsrådet att ge en särskild utredare i uppdrag att som nationell samordnare förbättra samverkan mellan myndigheter, kommuner och organisationer på nationell, regional och lokal nivå när det gäller arbetet med att värna demokratin mot våldsbejakande extremism. Samordnaren ska även verka för att kunskapen om våldsbejakande extremism ökar och att förebyggande metoder utvecklas. Det beslutades vidare om samordnarens direktiv (dir. 2014:103). I uppdraget, som ursprungligen skulle redovisas , ingår enligt direktivet att – stärka och stödja samverkan i arbetet med att värna demokratin mot våldsbejakande extremism på nationell och lokal nivå – inrätta en referensgrupp för kunskaps- och informationsutbyte – stödja aktörer som identifierar problem med våldsbejakande extremism lokalt – genomföra riktade utbildningsinsatser. Det ansvariga statsrådet – – utsåg f.d. statsrådet till nationell samordnare. beslutade regeringen om tilläggsdirektiv till den nationella samordnaren (dir. 2015:27). Enligt tilläggsdirektivet ska samordnaren för att stärka den nationella samordnarens arbete gentemot myndigheter, kommuner och det civila samhällets organisationer inklusive trossamfund, även – förbättra stödet till anhöriga – utreda förutsättningarna för en pilotverksamhet med en nationell stödtelefon – ta fram och initiera genomförandet av en sammanhållen strategi för arbetet med att värna demokratin mot våldsbejakande extremism, – uppmuntra till insatser för individer som vill lämna våldsbejakande extremistiska rörelser – inrätta ett nätverk av experter. beslutade regeringen om tilläggsdirektiv till den nationella samordnaren (dir. 2015:83). Enligt tilläggsdirektivet ska samordnaren ge en etablerad frivilligorganisation som anmäler sitt intresse i uppdrag att genomföra en pilotverksamhet med en nationell stödtelefon dit bl.a. anhöriga, kommuner och organisationer kan vända sig för att få information, råd och stöd. lämnade uppdraget som nationell samordnare mot våldsbejakande extremism. beslutade regeringen om tilläggsdirektiv till den nationella samordnaren (dir. 2016:43). Enligt tilläggsdirektivet ska samordnaren bl.a. – vidareutveckla och fördjupa det kunskapsbaserade förebyggande arbetet – fortsätta pilotverksamheten med en nationell stödtelefon för information, råd och stöd om våldsbejakande extremism – analysera och föreslå hur det förebyggande arbetet mot våldsbejakande extremism bör samordnas och organiseras nationellt fr.o.m. . Utredningstiden förlängdes, och det beslutades att det pågående uppdraget skulle delredovisas . Vidare beslutades att den del av uppdraget som rör den långsiktiga organiseringen av arbetet och kommunernas ansvar skulle redovisas . Uppdraget ska slutredovisas . utsåg regeringen till nationell samordnare för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism. Hon lämnade sitt uppdrag . utsåg regeringen till nationell samordnare för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism. Hon tillträdde sitt uppdrag . Rapportering och uttalanden i massmedierna förekom rapportering i massmedierna om ett rekryterings-ärende om en anställning av en biträdande sekreterare hos den nationella samordnaren mot våldsbejakande extremism. I anmälan till hänvisas dels till en artikel med rubriken sa nej till livvakt som publicerades i , dels till en artikel med rubriken anställde ”livvakt” som publicerades i . Enligt den artikel som publicerades i har kultur- och demokratiminister uppgett att själv hade ansvar för kommitténs anställningar. Vidare ska kultur- och demokratiministern ha uttalat följande om rekryteringsbeslutet: Så länge det inte föreligger en tydlig misstanke om att en person inte behövs, så ser inte jag var det skulle kunna stoppas. hade ansvaret och möjligheten att anställa människor till kommittén. Och hon ansåg att han behövdes. Enligt uppgifter i den artikel som publicerades i fattades det aktuella anställningsbeslutet av kultur- och demokratiminister . publicerade en artikel med rubriken : skyller ifrån sig. I artikeln förekommer kritiska uttalanden om verksamheten hos den nationella samordnaren mot våldsbejakande extremism och det görs bl.a. gällande att arbetsplatsen varit rörig. besvarade kultur- och demokratiminister en skriftlig fråga om den nationella samordnaren mot våldsbejakande extremism (fr. 2016/17:587) och anförde följande: har frågat mig hur jag avser att säkerställa att samordnaren följer regeringens direktiv. Enligt regeringens kommittédirektiv till den nationella samordnaren är samordnarens huvuduppdrag att stärka och stödja samverkan i arbetet med att värna demokratin mot våldsbejakande extremism mellan myndigheter, kommuner och organisationer på nationell, regional och lokal nivå. Samordnaren ska även verka för att kunskapen om våldsbejakande extremism ökar och att förebyggande metoder utvecklas. I dessa delar är regeringens bedömning att samordnaren tillsammans med berörda kommuner och myndigheter åstadkommit väldigt mycket sedan kommittén påbörjade sitt arbete 2014. Samordnaren har i princip besökt alla 290 kommuner. hade samordnaren genomfört riktade utbildningsinsatser om våldsbejakande extremism vid mer än 200 tillfällen för totalt ca 20 000 deltagare. Samordnarens undersökning visar att av kommunerna har utvecklat eller är på väg att utveckla sitt förebyggande arbete. På nationell nivå har arbetet i samordnarens referensgrupp med myndigheter bidragit till en större samsyn om vad det förebyggande arbetet innebär i praktiken. Diskussionerna i referensgruppen har fungerat som viktigt underlag för regeringen och föranlett flera regeringsuppdrag. Just nu arbetar mer än 15 myndigheter aktivt med insatser mot våldsbejakande extremism. Regeringen har också ökat anslagen för att det civila samhällets organisationer ska kunna söka medel för att utveckla nya verksamheter. Parallellt med denna satsning har samordnaren även förstärkt kansliet för att utveckla samverkan med och stödja det civila samhället i arbetet mot våldsbejakande extremism. planerar samordnaren att förstärka arbetet på regional nivå genom besök och utbildningsinsatser vid samtliga av 21 länsstyrelser. Huvudskälet till att regeringen gav den nationella samordnaren i uppdrag att genomföra en pilotverksamhet med en nationell stödtelefon var att det saknades en särskilt utpekad nationell aktör dit anhöriga och andra kan vända sig om de upptäcker att någon i deras närhet riskerar att dras in i eller redan är aktiv i en våldsbejakande extremistisk rörelse. Eftersom en nationell stödlinje mot våldsbejakande extremism funnits i bedömde regeringen det som viktigt att stödtelefonen utformades som en pilotverksamhet. I kommittédirektivet till samordnaren är regeringen tydlig med att en utvärdering bör göras när verksamheten har varit igång . Regeringen har med hjälp av Statskontoret utvärderat pilotverksamheten. Utvärderingen visar att regeringens bedömning av anhörigas behov av stöd var korrekt. Trots otillräcklig marknadsföring har 61 anhöriga nått fram till personal inom Röda Korset –. De som har nått fram har fått någon att prata om sin oro med. Det är beklagligt att samordnaren har brustit i kommunikationen med Röda Korset om detta uppdrag och inte har tagit fram rutiner för verksamheten i enlighet med direktivet. Mitt departement har haft dialog med samordnaren om dessa brister och kommer att följa arbetet noga framöver. Det förebyggande arbetet mot våldsbejakande extremism och terrorism kommer att vara fortsatt högt prioriterat av regeringen . Antalet myndigheter, kommuner och organisationer som deltar i det förebyggande arbetet mot våldsbejakande extremism har aldrig varit större till antalet. Med , den nya nationella samordnaren, på plats är jag övertygad om att vi kan ta nästa steg i det arbetet för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism och minska dragningskraften och rekryteringen till extremistiska grupperingar i och utanför . Av 12 kap. 1 § regeringsformen följer att de statliga förvaltningsmyndigheterna i regel lyder under regeringen. Detta gäller även kommittéer och särskilda utredare eftersom de är myndigheter. Ett sätt att markera att en kommitté eller en särskild utredare ska ha ställning av myndighet är att i regeringsbeslutet ange att kommittéförordningen (1998:1474) är tillämplig på kommitténs eller utredarens verksamhet. Kommittéförordningen innehåller allmänna bestämmelser om kommittéer och särskilda utredare. Av 1 § kommittéförordningen framgår att förordningen tillämpas på kommittéer som har tillkallats på grund av ett regeringsbeslut och som har ett utredningsuppdrag. Vad som sägs i förordningen om kommittéer och om ordförande i kommittéer gäller också särskilda utredare, om något annat inte framgår av sammanhanget (1 § andra stycket). En kommitté består av en ordförande och av en eller flera andra ledamöter (2 §). Ordföranden leder kommitténs arbete (3 §). Av förordningen framgår vidare att en kommitté kan biträdas av bl.a. sakkunniga, experter och sekreterare (4 §). Enligt 8 § ska kommittén göra upp en plan för utredningsarbetet. I samma bestämmelse anges att planen ska ses över fortlöpande och att ska hållas underrättat om planeringen på det sätt som bestämmer. Vidare anges i 9 § att ska fastställa en budget för varje kommitté. För detta ändamål ska kommittén lämna ett budgetförslag till . Av 10 § följer att vissa kostnader alltid ska anges i kommitténs budgetförslag. Av kommittéförordningen framgår vidare att kommittén ska lämna en arbetsredogörelse till (12 §). Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, ett statsråd utser och entledigar ordförande och andra ledamöter och beslutar om sakkunniga, experter, sekreterare och annat biträde åt kommittén (24 §). I kommittéförordningen finns även bestämmelser om bl.a. ersättning till ordförande, andra ledamöter, sakkunniga och experter (25–32 §§). När det gäller ersättningar är huvudregeln att de beslutas av , men får överlåta åt ordföranden i en kommitté att besluta om ersättning till andra medverkande i kommittén (32 §). Det framgår vidare av förordningen att förvaltningslagen (1986:223) ska tillämpas endast vid kommittéernas handläggning av administrativa ärenden och ärenden om utlämnande av allmänna handlingar (23 §). Slutligen framgår det av 33 § kommittéförordningen att ska besluta de ytterligare föreskrifter som behövs för kommittéväsendets organisation och formerna för kommittéernas verksamhet. Statsrådsberedningen har tagit fram (Ds 2000:1), som innehåller information och riktlinjer för kommittéordförande, särskilda utredare, kommittésekreterare och andra inom kommittéväsendet. Vad som sägs i handboken om kommittéer gäller också särskilda utredare, om något annat inte framgår av sammanhanget (s. 9). Kommittéerna lyder under regeringen. Det är regeringen som ger dem deras uppdrag. Uppdraget anges i direktiv för kommittén. Direktiven beslutas vid ett regeringssammanträde. bemyndigar regeringen det föredragande statsrådet att bestämma vilka personer som ska medverka i kommittén. Det ansvariga statsrådet utser sedan de personer som i olika funktioner ska delta i arbetet. I anges bl.a. följande om en kommittés sekretariat (s. 14). Sekretariatet består av en eller flera sekreterare – ibland används beteckningarna huvudsekreterare och biträdande sekreterare – och av övrig personal. Sekretariatet planerar, organiserar och administrerar under ordförandens ledning kommitténs arbete, genomför delutredningar och bereder och dokumenterar ledamöternas beslut. Sekreterarna (eller en av dem) ansvarar under ordföranden för det löpande arbetet. De har också ett ansvar för säkerhetsskyddet. Sekreteraren i en kommitté förordnas av statsrådet efter förslag av departementet, ordföranden eller kommittén i dess helhet. I handboken framhålls att om sekretariatet behöver förstärkas, bör sekreteraren diskutera detta med ordföranden innan kontakt tas med departementet, som svarar för rekryteringsarbetet. Beslut om statliga anställningar Av 12 kap. 5 § andra stycket regeringsformen framgår att vid beslut om statliga anställningar vid förvaltningsmyndigheter som lyder under regeringen ska avseende fästas endast vid sakliga grunder, såsom förtjänst och skicklighet. Enligt förarbetena (prop. 1973:90 s. 405 f.) är bestämmelsen ett uttryck för principen att statliga tjänster ska tillsättas efter objektiva grunder utan hänsynstagande till ovidkommande omständigheter. Med ”förtjänst” avses närmast den vana som förvärvats genom föregående tjänstgöring. Med skicklighet brukar förstås lämpligheten för befattningen, klarlagd genom teoretisk och praktisk utbildning samt den dittillsvarande verksamhetens art. Bestämmelsen är utformad så att även andra sakliga grunder än förtjänst och skicklighet kan få vägas in i bedömningen, och departementschefen nämnde arbetsmarknadspolitiska och lokaliseringspolitiska hänsyn. Vid behandlingen av förslaget till en ny regeringsform kommenterade bestämmelsens formulering. Utskottet förutsatte att arbetsmarknadspolitiska och lokaliseringspolitiska hänsyn kommer att utnyttjas på ett sådant sätt att inga faror för den enskildes rättssäkerhet kommer att uppstå (bet. KU 1973:26 s. 72). Närmare bestämmelser om tillsättning av statliga tjänster finns i lagen (1994:260) om offentlig anställning.