bet · H401KU16 · 2017-04-21 00:00:00 — Den förra regeringen antog en långsiktig strategi för romsk inkludering som bl.a. handlar om att synliggöra det historiska förtryck som svenska romer utsatts för, att öka dialogen mellan kommuner och myndigheter och företrädare för romer samt att underlätta utbildnings- och arbetsmarknads-åtgärder. Ett långsiktigt genomförande av strategin för romsk inkludering kräver långsiktiga och uthålliga åtaganden, och regeringen bör höja den samlade anslagsnivån för åtgärder för den nationella minoriteten romer. har vi sett en ökning av fattiga EU-medborgare som på grund av utbredd fattigdom, utanförskap och främlingsfientlighet i hemländerna kommer till för att tigga på gatorna. Många är romer som drabbas av en utbredd antiziganism. Regeringen bör vidta åtgärder för att bekämpa diskriminering, rasism och antiziganism. Regeringen bör också fortsätta arbetet inom EU för att få fram ett europeiskt samarbete mot antiziganism. Antiziganism och strategin för romsk inkludering, punkt 1 – motiveringen (SD) av (SD) och (SD). För är principen om alla människors lika värde helt central. Därför förväntas också alla medborgare ha samma rättigheter och skyldigheter gentemot det allmänna under livets olika skeenden. Det innebär att vi motsätter oss alla former av otillbörlig särbehandling på grund av den enskildes personliga egenskaper och/eller preferenser. Detta gäller all särbehandling, vare sig den är positiv eller negativ. Därför behöver vare sig grundlag eller annan lag räkna upp några särskilt skyddsvärda grunder. Inte heller bör grundlag stadga att vissa gruppers möjligheter att behålla och utveckla ett eget kultur- och samfundsliv särskilt ska främjas. Det är i första hand upp till varje individ och dennes eventuella grupptillhörighet att i största möjliga mån ge uttryck för och tillvarata sina intressen på samma villkor och med samma förutsättningar som för alla andra. Det står därför självklart var och en fritt att välja det språk, den kultur eller den religion som man önskar, så länge detta inte riskerar att strida mot någon lag eller inkräkta på någon annan medborgares fri- och rättigheter. är en enhetsstat med en egen och unik kombination och sammansättning av grundläggande värderingar och gemensamma utgångspunkter. För att ett sammanhållet och tryggt samhälle ska råda krävs att våra gemensamma resurser och krafter används för det gemensammas bästa, inte för att gynna enskilda grupper som för tillfället uppbär etablissemangets gunst. Att som ha en mängd olika förutsättningar och åtgärder när det gäller olika personliga egenskaper och prefenser leder till ett godtycke kring vilka som kan anses förtjäna särskilt stöd eller vara mer skyddsvärda än andra. Man riskerar med andra ord att hamna i ett Orwellianskt ”alla är jämlika men vissa är mer jämlika än andra”. Nuvarande ordning tenderar att medföra att fler exkluderas än inkluderas. Med detta sagt erkänner och respekterar den särskilda ställning som våra fem nationella minoriteter har av hävd och med stöd i internationella konventioner. Den svenska staten har, och bör alltjämt ha, vissa särskilda skyldigheter gentemot just dessa grupper. Den praktiska tillämpningen av dessa skyldigheter skiljer sig förstås åt mellan de länder som har anslutit sig till respektive konvention och de specifika förutsättningar som råder inom varje land. I torde det inte finnas någon avsevärd lagstadgad diskriminering eller negativ olikhet inför lagen. Vidare så kännetecknas den svenska samhällsordningen av långtgående de-centralisering, inte minst vad gäller den kommunala självstyrelsen och de berättigade intressen som konventionerna syftar till att tillvarata rörande bland annat vård, skola och omsorg på de nationella minoritetsspråken. Därför finns goda möjligheter men också en viktig lokaldemokratisk aspekt i att de kommuner och landsting där det finns ett eller fler nationella minoritetsintressen kan driva utvecklingen inom dessa områden i önskvärd riktning. Detta genom att rösta fram partier som dels företräder deras intressen och dels har beskattningsrätt för att kunna driva igenom utlovade åtaganden. Därför borde också statens ansvar kunna begränsas till att, under rådande omständigheter, säkerställa att det till exempel finns utbildning i (men inte nödvändigtvis på) minoritetsspråk hos statliga högre lärosäten samt att i viss utsträckning anställa minoritetsspråkstalande till olika länsstyrelser och statliga myndigheter, alternativt tolkar som kan bistå vid aktuella myndighetskontakter. På dessa områden och vad gäller anställningar inom berörda kommuner torde det då vidare framstå som meriterande för en arbetssökande att även kunna kommunicera på ett eller flera av minoritets-språken. Dessutom kan lämpliga statliga myndigheter förfoga över särskilda kultur- och föreningsanslag, vilka öronmärks för att stärka och utveckla de nationella minoriteterna. Mer än så bör dock statsmakten inte ingripa, och rättsstatens likhet inför lagen bör råda, så att makten att förvalta och utveckla sin egen kulturella särart i största möjliga mån överlåts åt och till dem som saken i första hand angår. Med hänvisning till detta avstyrks motionsyrkandena. Antiziganism och romsk inkludering, punkt 2 (M, C, L, KD) av (M), (M), (M), (C), (M), (L) och (KD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:2492 av m.fl. (M, C, FP, KD) yrkandena 1–4. Romer och resande har funnits i , och romer inklusive resande är en av fem nationella minoriteter. Men den svenska historien när det gäller behandlingen av romer och resande är mörk. Under stora delar av präglades det officiella förhållningssätt av rasbiologiskt präglade tankesätt som i sin yttersta form gick ut på att romer inte borde leva i . När detta sakta förändrades sattes samhällsinsatser in för att hjälpa romer, men utan samråd med dem som berördes av åtgärderna. Diskriminering och fördomar mot romer är en del av den svenska verkligheten. Många romer upplever ett utanförskap, och många romer och resande har levnadsvillkor som är mycket sämre än för befolkningen i övrigt. Detta tar sig uttryck på många områden: utbildning, arbetsmarknaden, bostadsmarknaden, hälsotillstånd och trygghet. Många romer utsätts för diskriminering i sin vardag, och öppen eller dold antiziganism är ett utbrett problem. finns det en utbredd okunskap hos stora delar av befolkningen om vad romer har utsatts för som grupp under sin historia. Denna bristande kunskap är ett allvarligt hinder för att överbrygga den förtroendeklyfta som är vanligt förekommande mellan romer och det övriga samhället. Det behövs fortsatta satsningar mot antiziganism och diskriminering. Kommissionen mot antiziganism har gjort ett viktigt arbete, och dess arbete och dess slutsatser måste spridas. kan spela en viktig roll i arbetet för att bekämpa diskriminering av romer och resande. Skolor är centrala i arbetet mot olika former av intolerans, såsom antziganism, och skolpersonal behöver stöd i arbetet med att bemöta intolerans och fördomar. Samhället måste reagera kraftfullt mot hatbrott. En viktig del i förståelsen av romers situation är den mörka historien om behandlingen av romer och resande. Många romer och resande som lever har själva utsatts för det officiella förtryck i form av inreseförbud, sterilisering, hinder för bosättning eller skolgång, nekande av mödrahälsovård osv. Det är av största vikt att arbetet fortsätter för att synliggöra behandlingen av romer och resande under svenskt 1900-tal. Det behövs också en tydlig jämställdhetsdimension i arbetet för romsk inkludering. Jämställdhetsaspekten ska vara integrerad i alla åtgärder som vidtas mot antiziganism och för romsk inkludering, och konkreta insatser som är relevanta för jämställdheten mellan romska kvinnor och män samt flickor och pojkar bör vidtas. En central del av arbetet för romsk inkludering är romsk delaktighet och romskt inflytande. Detta är en förutsättning för att förtroendeklyftan mellan romer och det offentliga liksom samhället i stort ska kunna minskas. Det utvecklingsarbete som pågår inom myndigheter och kommuner avseende olika former för samråd och dialog med romer och resande samt romska företrädare behöver spridas vidare. Det är också viktigt att skapa förutsättningar för att möjliggöra för det romska civilsamhället att engagera sig ytterligare i arbetet. Det finns behov av att framöver skapa en romsk nationell språk- och kulturinstitution. En sådan institution ska kunna tjäna som ett forum och en samlingsplats för romsk kultur och historia men också som ett avseende utbildning och spridande av romsk kultur och romskt språk. Regeringen bör därför, i nära samråd med det romska civilsamhället, arbeta för en nationell kunskaps- och utbildningsinstitution med tydligt uppdrag kring romsk kultur och historia samt romskt språk. Antiziganism och romsk inkludering, punkt 2 – motiveringen (SD) av (SD) och (SD). I motionerna argumenteras för åtgärder mot antiziganism och för romsk inkludering. Med hänvisning till det vi anför i reservation 2 avstyrks motionsyrkandena. Antisemitism, punkt 3 (M, C, L, KD) av (M), (M), (M), (C), (M), (L) och (KD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:2495 av m.fl. (M, C, FP, KD) yrkandena 1–4. Hatbrott, fördomar och diskriminering är ett allvarligt samhällsproblem som direkt eller indirekt drabbar många. Oavsett bakgrund, religion, hudfärg eller annan personlig egenskap har varje individ rätt att leva sitt liv utan att behöva känna rädsla. Tyvärr är detta inte fallet. En av de grupper som genom historien utsatts för fördomar, fientlighet och öppen förföljelse är den judiska befolkningen. Förintelsen av sex miljoner judar – det mest omfattande folkmordet mänskligheten sett – är det mest extrema uttrycket för detta, men antisemitiska föreställningar är också ett reellt samhällshot , i . De antisemitiska terrordåden i och 2015 visar att antisemitismen är en hotbild som behöver tas på största allvar. På grund av antisemitiska attityder begränsas människors möjlighet att leva en tillvaro i trygghet och värdighet. Judar i hånas och trakasseras på öppen gata för att de bär judiska kännetecken. Säkerhetsarrangemangen runt judiska synagogor och andra institutioner förstärks på grund av en förvärrad hotbild. Antalet antisemitiska hatbrott som anmäls till polisen har, enligt Brottsförebyggande rådets statistik, trefaldigats . Antisemitismen har vissa drag som skiljer den från de flesta andra former av främlingsfientlighet. Ett sådant drag är föreställningen att judar är särskilt inflytelserika som grupp eller rent av styr samhället i hemlighet. Sådana idéer är utbredda i vårt samhälle. Även den israelisk-palestinska konflikten används för att sprida eller befästa antisemitiska attityder. När svenska judar hånas eller attackeras på grund av agerande eller görs ansvariga för beslut fattade av den israeliska staten är det ett oacceptabelt uttryck för kollektiv skuldbeläggning. Det är därför av stor vikt att regeringen verkar för att fortsatta insatser vidtas för att sprida kunskap om antisemitism och de särskilda föreställningar som är antisemitismens näring. Det är också angeläget att det sker ett kontinuerligt arbete för att sprida kunskap om förföljelsen mot judar genom historien och fram till våra dagar, och att detta arbete bedrivs på ett sätt som gör att kunskapen når fram till alla delar av den svenska befolkningen. Viktiga satsningar har gjorts för att öka säkerheten vid judiska synagogor och andra institutioner samt judiska evenemang och mötesplatser. Det är viktigt att regeringen säkerställer att dessa satsningar utvärderas och att säkerhetsläget kontinuerligt följs upp. Ingen ska behöva känna fruktan eller oro inför att besöka synagogan, den judiska skolan eller någon annan judisk institution. Arbetet mot antisemitism och för judisk säkerhet behöver läggas upp i kontinuerlig dialog med det judiska civilsamhället och dess olika företrädare. Denna dialog behöver ske på ett sätt som fångar upp olika aspekter och tar hänsyn till att situationen vad gäller antisemitism och hotbilder varierar i olika delar av samhället. Det är av största vikt att regeringen inom ramen för den nationella planen mot rasism och hatbrott beaktar antisemitismen som en särskild form av främlingsfientlighet. Detta handlar inte om att gradera olika former av rasism eller främlingsfientlighet eller ställa dem mot varandra, utan om att antisemitismen livnär sig av specifika och ofta ytterst långlivade tankefigurer om judar som grupp. Det behövs därför ett fortsatt arbete som är särskilt riktat mot antisemitism. Kommuner inom förvaltningsområden – uppföljning och sanktionsmöjligheter, punkt 4 (M) av (M), (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:2501 av m.fl. (M), 2015/16:2177 av (MP) och 2015/16:2787 av m.fl. (FP) yrkande 3 och 2015/16:2494 av m.fl. (M, C, FP, KD). Att stärka de nationella minoriteternas egenmakt och inflytande samt att verka för att deras språk och kultur ska hållas levande är en bärande del av minoritetspolitiken enligt lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk. Genom lagen fastställs de nationella minoriteternas grundläggande rättigheter och de utökade rättigheterna inom förvaltningsområdena för meänkieli, samiska och finska. Lika viktiga som de stärkta rättigheterna är för våra nationella minoriteter, lika viktigt är att uppföljning och utveckling i förvaltningsområdena av skyddet för de nationella minoriteterna genomförs. Annars är risken stor att insatserna efter hand stagnerar. Det har i uppföljning och i samtal med företrädare för olika minoritetsgrupper framkommit att inte alla kommuner och landsting/regioner som ingår i förvaltningsområdena lever upp till sina åtaganden. Det är självklart inte acceptabelt. Många kommuner och landsting/regioner har ingått i förvaltningsområden under . Det bör därför kunna krävas att de har byggt upp och anpassat verksamhet i enlighet med lagens föreskrifter. Då dessa kommuner och landsting ersätts för sina merkostnader genom statsbidrag är det rimligt att ifrågasätta om dessa statsbidrag används på rätt sätt. Det är viktigt att regeringen vidtar erforderliga åtgärder för att skärpa uppföljningen av att de kommuner som ingår i förvaltningsområden för minoritetsspråk verkligen lever upp till sina åtaganden. I de fall det går att påtala brister bör i första hand åtgärder tas för att rätta till dessa, lämpligen genom uppdrag till i och . En sådan uppföljning är nödvändig för att säkerställa att de rättigheter för enskilda, som en anslutning av en kommun till ett förvaltningsområde innebär, verkligen förverkligas i den lokala verksamheten och att de statsbidrag som betalas ut till kommuner och landsting/regioner används på rätt sätt. Hjälper inte det bör det övervägas om en sanktionsmöjlighet bör införas i form av indraget statsbidrag eller andra sanktioner gentemot de kommuner som inte lever upp till sina åtaganden inom förvaltningsområdena för minoritetsspråk. Det är inte rimligt att kommuner som inte lever upp till sina åtaganden ska få behålla det statsbidrag de erhållit för att genomföra åtgärder de sedermera visar sig inte ha vidtagit. Kommuner inom förvaltningsområden – uppföljning och sanktionsmöjligheter, punkt 4 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:2787 av m.fl. (FP) yrkande 3, 2015/16:2177 av (MP) och 2015/16:2501 av m.fl. (M) samt 2015/16:2494 av m.fl. (M, C, FP, KD). Kommuner och landsting/regioner kan ansöka om att tillhöra ett förvaltnings-område. Det bygger således på frivillig anslutning, vilket är viktigt för att arbetet ska bli effektivt och för att kommunerna ska känna ett tydligt ägarskap. De kommuner och landsting/regioner som ingår i förvaltningsområden får statsbidrag. Regeringen bör tillse att det sker kontroll och uppföljning av hur de statliga resurserna används. Bland annat framkommer av uppföljnings-rapporter att endast en liten del av statsbidraget har använts till kostnader för samråd med representanter för minoritetsgrupperna. Detta trots att många av minoritetsföreträdarna anger att de inte har ekonomiska resurser att medverka i samråden och att samråd och delaktighet är en central del i arbetet med att genomföra minoritetspolitiken. Om kommuner och landsting/regioner inte använder statsbidraget på ett sätt som är avsett bör regeringen undersöka möjligheten till frysning av de statliga medlen. Åtgärder rörande nationella minoriteter och minoritetsspråk, punkt 5 (V) av Nooshi Dadgostar (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:104 av m.fl. (V) yrkande 3 och 2015/16:2787 av m.fl. (FP) yrkandena 4–6, 2016/17:98 av och (båda M), 2016/17:100 av och (båda M) och 2016/17:2146 av och (båda S). Samerna är enda ursprungsfolk och har som sådant en särställning bland nationella minoriteter. I har det länge setts ned på det traditionella samiska levnadssättet och den samiska kulturen. Samerna har under historien bl.a. använts för tvångsarbete, utsatts för tvångsförflyttningar och inskränkningar i sina möjligheter till skolgång och arbete, och drabbats av tvångssteriliseringar. antog 2007 en urfolksdeklaration. Detta kan ses som en historisk milstolpe i kampen för erkännandet av urfolkens mänskliga rättigheter och grundläggande friheter. Deklarationens tyngdpunkt ligger på rätten till självbestämmande och innehåller även skrivningar gällande urfolkens rätt att äga, bruka och kontrollera land, territorier och naturresurser. Rätten till självbestämmande så som den uttrycks i deklarationen innefattar det samiska folkets rätt att fritt avgöra sin ekonomiska, sociala och kulturella utveckling samt kontrollera och besluta över sina egna naturresurser. Deklarationen understryker vidare samernas rätt att stärka sina särskilda politiska, juridiska och ekonomiska institutioner, vilket inkluderar såväl folkvalda samiska parlament och gemensamma samiska parlamentariska råd som traditionella lokala ekonomiska och kulturella strukturer såsom samebyar, renbeteslag och sjösamiska gemenskaper. har haft på sig att implementera FN:s urfolksdeklaration. Det är genant att , som är ett så pass rikt land, inte kan berättiga samerna att ta del av världssamfundets mänskliga rättigheter när det gäller urfolken. FN:s urfolksdeklaration bör implementeras i . Åtgärder rörande nationella minoriteter och minoritetsspråk, punkt 5 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:2787 av m.fl. (FP) yrkandena 4–6, 2016/17:2146 av och (båda S) och 2015/16:104 av m.fl. (V) yrkande 3, 2016/17:98 av och (båda M) och 2016/17:100 av och (båda M). Allt fler kommuner inom förvaltningsområdena erbjuder förskola och äldreomsorg med minoritetsspråksprofil, och efterfrågan ökar. Det är t.ex. positivt att det växer fram äldreboenden med inriktning på minoritetsspråk. finns också exempel på hemtjänstföretag som erbjuder minoritetsspråks-talande personal. Regeringen bör arbeta för att öka tillgängligheten av äldreomsorg och barnomsorg på minoritetsspråk och överväga frågan om skärpt lagstiftning för att sätta tydligare krav på kommunerna. handlar det om hur verksamheten organiseras och administreras snarare än att resurser behöver tillföras. Vidare bör regeringen verka för att kommuner och landsting bättre ska kunna tillvarata den språkkompetens som ofta finns hos personalen. Vid upphandling av service och omsorg inom t.ex. äldreomsorgen bör kommunerna också kunna bli bättre på att beakta behov som de nationella minoriteterna har. gäller att ett nationellt minoritetsspråk ska kunna läsas som nybörjarspråk inom modersmålsundervisningen. Detta är viktigt för att behålla alla de fem minoritetsspråken som levande språk i nästa generation. Regeringen bör följa hur lagändringarna följs i praktiken och verka för att fler elever ska få lära sig minoritetsspråk. För att fler elever ska få lära sig sitt modersmål bör regeringen också verka för fler behöriga minoritetsspråkslärare och en ämneslärarutbildning som möjliggör en långsiktig försörjning av minoritetsspråkslärare. Förvaltningsområdenas utbredning, punkt 6 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:2787 av m.fl. (FP) yrkande 2. Allt fler kommuner och landsting/regioner har anslutit sig till förvaltnings-områdena för något av minoritetsspråken finska, meänkieli eller samiska, och nya ansökningar kommer kontinuerligt. För att kommunerna i förvaltnings-områdena ska ha möjlighet att leva upp till sina utökade åtaganden finns statsanslag reserverade under anslaget för åtgärder för nationella minoriteter. För att anslutningen av nya kommuner inte ska ske på bekostnad av försämrade förutsättningar för de kommuner som ingått i förvaltningsområdena bör regeringen tillföra ytterligare medel för att förvaltningsområdena ska kunna fortsätta utökas. Finlandssvenskarnas ställning, punkt 7 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 7 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:1961 av (C) och 2016/17:2653 av (M). Vi räknar den finlandssvenska minoriteten till den svenska nationen. Vidare anser vi att och folkminnen bör verka för att bevara och levandegöra det finlandssvenska kulturarvet. Mot denna bakgrund anser vi inte att regeringen bör utreda om finlandssvenskarna bör erkännas som en nationell minoritet i . Älvdalskans ställning, punkt 8 (C, KD) av (C) och (KD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 8 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:3117 av (C) och 2015/16:1559 av och (båda SD), 2015/16:2544 av (SD), 2015/16:3243 av (MP), 2016/17:31 av m.fl. (SD) och 2016/17:2423 av (SD). Representanter för Ulum Dalska och kommun har framfört att älvdalskan bör erkännas som minoritets- eller landsdelsspråk i , och det har motionerats i detta ärende i tidigare utan att vinna något stöd. Älvdalska ska betraktas som ett eget språk, vilket konstaterats av en rad experter på området. Det finns likheter mellan situationen för älvdalskan och andra små och utrotningshotade språk i världen. Att garantera en grupp dess språkliga rättigheter är en grundläggande mänsklig rättighet, som finns förankrad i FN:s konvention om mänskliga rättigheter. har barn med älvdalska som modersmål ingen möjlighet till skolundervisning vare sig på eller i älvdalska. Dessutom är barnens rätt att utveckla och tillägna sig det egna modersmålet förankrad i den svenska språklagen, som tillkom 2009. Älvdalskan, som enbart talas i , anses vara en del av det svenska kulturarvet. Många, både i och utanför , anser att denna språkliga varietet bör bevaras till kommande generationer. Vi anser att regeringen bör utreda möjligheterna att erkänna älvdalskan som minoritets- eller landsdelsspråk i enligt fördrag. Kunskap om nationella minoriteter och minoritetsspråk, punkt 9 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 9 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:2787 av m.fl. (FP) yrkandena 1 och 8.