bet · H401JuU16 · 2017-06-02 00:00:00 — tillstyrkte lagändringarna (bet. 2015/16:JuU17). följde utskottet (rskr. 2015/16:143). Lagändringarna trädde i kraft . beslutade regeringen att ge utredningen tilläggsdirektiv (dir. 2015:61). Utredningen överlämnade betänkandet Straffrättsliga åtgärder mot deltagande i en väpnad konflikt till stöd för en terroristorganisation (SOU 2016:40). I betänkandet föreslås bl.a. en ny straffbestämmelse om deltagande i stridsrelaterad verksamhet i en väpnad konflikt utomlands till stöd för en terroristorganisation. Vidare föreslås en utvidgning av straffansvaret för resor i terrorismsyfte, finansiering av sådana resor och rekrytering till deltagande i stridsrelaterad verksamhet. En utvidgning av straffansvaret för olovlig värvning föreslås också. Av (Statsrådsberedningen) förteckning över propositioner som är avsedda att avlämnas under återstoden av /17 framgår att regeringen avser att överlämna en proposition till om straffrättsliga åtgärder mot deltagande i en väpnad konflikt till stöd för en terroristorganisation. beslutade regeringen att ge utredningen ytterligare tilläggsdirektiv (dir. 2016:46). I tilläggsdirektiven konstaterade regeringen att EU förväntades anta ett direktiv om bekämpande av terrorism (se närmare nedan). Utredningen ska därför utöver vad som framgår av redan beslutade kommittédirektiv analysera behovet av och lämna förslag till de författningsändringar som behövs för att genomföra terrorismdirektivet. Utredningen ska redovisa sitt uppdrag (dir. 2017:2). antog kommissionen ett förslag till direktiv om bekämpande av terrorism och om ersättande av rådets rambeslut /475/RIF (KOM [2015] 625). Syftet är att fastställa minimiregler om definitioner av straffbara gärningar samt påföljder och sanktioner på området för terroristbrott, brott med anknytning till en terroristgrupp och brott med anknytning till terroristverksamhet, samt särskilda åtgärder för skydd av och hjälp till offer för terrorism. nåddes en överenskommelse i Coreper. röstade ja till förslaget. Förslaget antogs av rådet . Regeringen överlämnade propositionen Straffskalorna för vissa allvarliga våldsbrott (prop. 2016/17:108). I propositionen föreslås en ändring i 3 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott genom att synnerligen grov misshandel läggs till i den uppräkning av gärningar som under vissa förutsättningar utgör terroristbrott. Likaså läggs synnerligen grov misshandel till i den uppräkning i 2 § lagen (2010:299) om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet som anger vad som ska anses som särskilt allvarlig brottslighet. Propositionen kommer att behandlas av justitieutskottet . Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att genomföra en översyn av den straffrättsliga lagstiftningen för att bekämpa terrorism. Syftet är att åstadkomma en ändamålsenlig, effektiv och överskådlig reglering som är förenlig med ett väl fungerande skydd för grundläggande fri- och rättigheter. Uppdraget ska redovisas . Vidare har regeringen i regleringsbrev gett myndigheten i uppdrag att, med anledning av skrivelsen Förebygga, förhindra och försvåra – den svenska strategin mot terrorism (skr. 2014/15:146) och att har beslutat om en skärpning av den straffrättsliga lagstiftningen mot terrorism (prop. 2015/16:78 Ett särskilt straffansvar för resor i terrorismsyfte), redovisa vilka åtgärder som har vidtagits för att säkerställa att myndigheten har beredskap att hantera den aktuella brottsligheten i enlighet med regeringens inriktningar i strategin samt följa upp effekterna av den nya lagstiftningen. Utskottet behandlade i betänkande 2015/16:JuU7 regeringens skrivelse 2014/15:146 Förebygga, förhindra och försvåra – den svenska strategin mot terrorism. I betänkandet föreslog utskottet bl.a. ett tillkännagivande om kriminalisering av terrorismresor. Utskottet anförde, med delvis bifall till motioner, följande: Enligt utskottet bör det vara kriminaliserat att förbereda, påbörja eller genomföra en resa till ett annat land i syfte att utföra, planera, förbereda eller delta i terroristhandlingar, eller att ge eller få terroristträning. Detsamma gäller för finansiering av terrorism. Man bör även överväga att kriminalisera medverkan i andra stödfunktioner inom en terroristorganisation. Svenska medborgare som åker för att strida med terroristorganisationer utgör ett hot inte bara mot vid sin hemkomst utan också mot lokalbefolkningen i de länder som de strider i. Detta hot måste tas på stort allvar. Det finns även många i som har anhöriga som riskerar att bli utsatta för terrorgruppernas framfart i andra länder och som har behov av hjälp och stöd. De som reser eller finansierar och rekryterar till s.k. terroristresor och de som återvänder till efter att ha stridit måste kunna straffas för det. Utskottet fann inte skäl att överväga en utvidgning av brottskatalogen i terroristbrottslagen. Utskottet hänvisade vidare till det uppdrag som Utredningen om genomförande av vissa straffrättsliga åtaganden för att förhindra och bekämpa terrorism har. Utskottet anförde att den situationen att svenska medborgare som strider för t.ex. Isil kan hamna i strid med svenska soldater i stor utsträckning torde omfattas av utredningens uppdrag. Utskottet såg bl.a. mot denna bakgrund inte behov av att utreda frågan om hur dessa medborgare ska kunna dömas för landsförräderi. följde utskottet (rskr. 2015/16:86). Som framgår ovan behandlade utskottet under föregående proposition 2015/16:78 Ett särskilt straffansvar för resor i terrorismsyfte (bet. 2015/16:JuU17). Utskottet uttalade att det ansåg att de föreslagna straffskalorna var väl avvägda och hänvisade till att regeringen vid utformningen av påföljderna bl.a. bedömt brottens straffvärden och gjort jämförelser med de påföljder som är föreskrivna för liknande brott. När det gällde frågan om att ansvar inte ska dömas ut om gärningen är ringa anförde utskottet att det borde finnas en möjlighet att utesluta sådana mindre allvarliga fall där ett straffansvar inte kan anses motiverat för att straffansvaret inte ska bli alltför långtgående eller få orimliga konsekvenser av andra skäl. När det gäller förberedelse till resa i terrorismsyfte ställde sig utskottet bakom vad regeringen anförde om att det mot bakgrund den tidiga fullbordanstidpunkten (vid påbörjande av resa) är svårt att se ett behov av att kriminalisera försök, förberedelse eller stämpling till ett sådant brott. Inte heller kan FN-resolutionen anses ställa krav på att förberedelse till resa ska kriminaliseras, anförde utskottet. Utskottet konstaterade att Utredningen om genomförande av vissa straffrättsliga åtaganden för att förhindra och bekämpa terrorism fick tilläggsuppdraget att bl.a. analysera behovet av ytterligare kriminalisering för att förebygga och förhindra att personer deltar i väpnad konflikt utomlands inom ramen för en terroristorganisation samt ta ställning till möjligheter att kunna utreda och döma för sådana brott. Detta arbete borde inte föregripas. Utskottet såg inte heller anledning att förorda någon ändring i utredningens uppdrag. När det gäller frågan om propaganda för terrorism vidhöll utskottet sin tidigare uppfattning att de gällande bestämmelserna är väl avvägda och att det bästa sättet att bemöta propaganda för våldsbejakande extremism och terrorism är med kunskap. Slutligen kan nämnas att utskottet anslöt sig till regeringens överväganden när det gäller att straffansvaret vid resa ska avse den som reser eller påbörjar en resa till ett annat land än det land där personen är medborgare. följde utskottet (rskr. 2015/16:143). Som framgår ovan antog ett flertal lagförslag som innebar skärpningar av det straffrättsliga regelverket för att motverka terrorism. Bland annat infördes ett särskilt straffansvar för resor i terrorismsyfte. Utskottet gjorde bedömningen att de föreslagna straffskalorna var väl avvägda. Utskottet vidhåller denna uppfattning och avstyrker därmed motionerna 2016/17:2299 (SD) yrkande 1 och 2016/17:3431 (L) yrkande 2. Utskottet vidhåller också sin bedömning att det mot bakgrund av den tidiga fullbordanstidpunkten (vid påbörjande av resa) är svårt att se ett behov av att kriminalisera försök, förberedelse eller stämpling till resa i terrorismsyfte. Motion 2016/17:3431 (L) yrkande 1 avstyrks därmed. Regeringen utvecklade i fjolårets lagstiftningsärende sina överväganden när det gällde att straffansvaret vid resa ska avse den som reser eller påbörjar en resa till ett annat land än det land där personen är medborgare. Utskottet anslöt sig till dessa överväganden och gör samma bedömning . Motion 2016/17:2299 (SD) yrkande 5 avstyrks därmed. När det gäller frågan om propaganda för terrorism vill utskottet hänvisa till den uppfattning det förde fram i betänkande 2015/16:JuU7 att de gällande bestämmelserna är väl avvägda och att det bästa sättet att bemöta propaganda för våldsbejakande extremism och terrorism är med kunskap. Därmed avstyrks motion 2016/17:2299 (SD) yrkande 4. Utskottet konstaterar att regeringen i proposition 2016/17:108 föreslår att synnerligen grov misshandel läggs till i den uppräkning av gärningar i 3 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott som under vissa förutsättningar utgör terroristbrott. Utskottet är inte berett att föreslå ett tillkännagivande om att ytterligare brott ska läggas till. Motion 2016/17:3431 (L) yrkande 4 avstyrks därmed. Utredningen om genomförande av vissa straffrättsliga åtaganden för att förhindra och bekämpa terrorism har som anförs ovan lagt fram ett förslag på en ny straffbestämmelse om deltagande i stridsrelaterad verksamhet i en väpnad konflikt utomlands till stöd för en terroristorganisation (SOU 2016:40). Betänkandet bereds i och regeringen har aviserat att man avser att överlämna en proposition till . Beredningen bör inte föregripas. Utskottet avstyrker därför motionerna 2016/17:394 (M), 2016/17:471 (SD) yrkande 8, 2016/17:865 (C) yrkandena 43 och 44, 2016/17:1537 (KD) yrkandena 4 och 5, 2016/17:2020 (L), 2016/17:3387 (M) yrkande 17 och 2016/17:3431 (L) yrkande 3. När det gäller kapaciteten och behovet av att i kunna utreda terroristbrott och krigsbrott som begåtts utomlands har regeringen som framgått gett i uppdrag att redovisa vilka åtgärder som har vidtagits för att säkerställa att myndigheten har beredskap att hantera den aktuella brottsligheten i enlighet med regeringens inriktningar i strategin samt följa upp effekterna av den nya lagstiftningen. Utskottet anser mot denna bakgrund att det inte finns anledning för att göra ett sådant tillkännagivande som efterfrågas i motion 2016/17:3387 (M) yrkande 8. Motionsyrkandet avstyrks således. Utskottets förslag i korthet avslår ett yrkande om skärpning av straffen för drograttfylleri. I motion 2016/17:684 av (M) begärs ett tillkännagivande om att överväga en skärpning av straffen för drograttfylleri. Motionären anför att den som kör bil under påverkan av andra droger än alkohol i större utsträckning bör kunna dömas för grovt brott. Regeringen bör därför utreda möjligheterna att närmare låta påverkansgraden inverka på rubricering och påföljd. Av 4 § första stycket lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott framgår att den som framför ett motordrivet fordon eller en spårvagn efter att ha förtärt alkoholhaltiga drycker under vissa omständigheter ska dömas för rattfylleri till böter eller fängelse . Av andra stycket framgår vidare att den som framför ett motordrivet fordon eller en spårvagn efter att ha intagit sådan narkotika som avses i 8 § narkotikastrafflagen (1968:64) i så stor mängd att det under eller efter färden finns något narkotiskt ämne kvar i blodet också ska dömas för rattfylleri enligt första stycket. Detta gäller dock inte om narkotikan intagits i enlighet med en läkares eller annan behörig receptutfärdares ordination. Enligt tredje stycket döms också den som framför ett motordrivet fordon eller en spårvagn och då är så påverkad av alkoholhaltiga drycker att det kan antas att han eller hon inte kan framföra fordonet på ett betryggande sätt för rattfylleri enligt första stycket. Detsamma gäller om föraren är lika påverkad av något annat medel. I 4 a § stadgas att om ett brott som avses i bl.a. 4 § första eller andra styckena är att anse som grovt ska föraren dömas till grovt rattfylleri till fängelse i högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas bl.a. om föraren har varit avsevärt påverkad av alkohol eller något annat medel eller om framförandet av fordonet har inneburit en påtaglig fara för trafiksäkerheten. Som framgår ovan kan den som framför ett motordrivet fordon eller en spårvagn efter att ha intagit narkotika under vissa omständigheter dömas för rattfylleri eller grovt rattfylleri. Enligt utskottets uppfattning är denna reglering väl avvägd. Motion 2016/17:684 (M) avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om en översyn av knivlagen. Jämför reservation 39 (M, C). I partimotion 2016/17:3388 av m.fl. (M) yrkande 33 begärs ett tillkännagivande om att se över knivlagen. Motionärerna anför att en översyn bör göras för att klarlägga om lagen behöver ändras eller kompletteras i något avseende. Straffet för brott mot knivlagen är förhållandevis lågt, och det bör övervägas om dagens påföljd står i proportion till hur farligt det är att bära kniv. I motion 2016/17:423 av (M) begärs ett tillkännagivande om att se över möjligheterna till skärpt straff för den som ertappas med kniv eller motsvarande tillhygge i samband med bråk. Av 1 § lagen (1988:254) om förbud beträffande knivar och andra farliga föremål framgår bl.a. att knivar, andra stick- och skärvapen och andra föremål som är ägnade att användas som vapen vid brott mot liv eller hälsa som huvudregel inte får innehas på allmän plats. Det följer vidare av 4 § att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 1 § ska dömas till böter eller fängelse . I ringa fall ska inte dömas till ansvar. Om brottet är grovt, döms till fängelse i högst . Enligt 5 § ska knivar eller andra föremål som innehafts i strid mot 1 § förklaras förverkade, om det inte är uppenbart oskäligt. Bestämmelser om brott mot liv och hälsa finns i 3 kap. . Av 3 kap. 11 § framgår att för förberedelse till mord, dråp, barnadråp eller sådan misshandel som inte är ringa, och för stämpling till mord, dråp eller grov misshandel eller underlåtenhet att avslöja eller förhindra sådant brott döms det till ansvar enligt 23 kap. I 23 kap. 2 § framgår att den som, med uppsåt att utföra eller främja brott, skaffar, tillverkar, lämnar, tar emot, förvarar, transporterar, sammanställer eller tar annan liknande befattning med något som är särskilt ägnat att användas som hjälpmedel vid ett brott under vissa förutsättningar kan dömas för förberedelse för brottet. Utskottet behandlade i betänkande 2003/04:JuU16 (s. 21) ett motionsyrkande om straffskärpning för brott mot knivlagen. Utskottet ansåg att de nuvarande straffskalorna ger goda möjligheter för domstolarna att mäta ut ett straff för gärningen som är rimligt utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Utskottet fann inte då skäl att förorda en ändring av straffskalorna för brott mot knivförbudslagen. följde utskottet (prot. 2003/04:91). Utskottet gjorde samma ställningstagande i betänkande 2005/06:JuU14 (s. 49). följde utskottet (rskr. 2005/06:185). Utskottet vidhåller sin uppfattning att de nuvarande straffskalorna i knivförbudslagen ger goda möjligheter för domstolarna att mäta ut ett straff som är rimligt utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Utskottet konstaterar också att bestämmelserna om förberedelse till brott kan aktualiseras i vissa fall. Motionerna 2016/17:3388 (M) yrkande 33 och 2016/17:423 (M) avstyrks därmed. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om skärpt straff för den som inte kan visa upp ett giltigt körkort. I motion 2016/17:2066 av (M) begärs ett tillkännagivande om att höja bötesbeloppet för individer som inte kan uppvisa ett giltigt körkort vid bilkörning. Motionären anför att rättssystemet inte får vara tandlöst när det kommer till brott av allvarlig karaktär som utsätter oskyldiga för fara, exempelvis när någon kör bil utan att ha körkort. Av 3 kap. 15 § körkortslagen (1998:488) framgår att den som framför bl.a. bil ska ha med sig sitt körkort. Om körkortet efter utfärdande ännu inte har lämnats ut och färden äger rum från och med den dag då det utfärdades är det tillräckligt att föraren har med sig en handling som styrker hans eller hennes identitet. Körkortet eller identitetshandlingen ska överlämnas för kontroll om en bilinspektör eller en polis begär det. Det följer vidare av 9 kap. 2 § första stycket att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot dessa bestämmelser döms till penningböter. I andra stycket anges vissa situationer när föraren inte ska dömas till straff, bl.a. om förarens identitet genast har kunnat fastställas. Av 3 § första stycket lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott (trafikbrottslagen) framgår att om någon uppsåtligen framför ett körkortspliktigt fordon utan att vara berättigad till det ska han eller hon dömas för olovlig körning till böter. Har personen tidigare innehaft körkort som blivit återkallat eller har brottet skett vanemässigt eller är det annars att anse som grovt, får dömas till fängelse . Interpellationsdebatt 2015/16:375 I sitt svar på interpellation 2015/16:375 (prot. 2015/16:72) anförde statsrådet bl.a. följande: har frågat mig vad jag ämnar göra för att motverka att förare utan giltiga körkort fortsätter att undslippa straff. Körkortslagens regler är tydliga. En förare ska ha med sig ett giltigt körkort för det aktuella fordonet. Den som inte har det riskerar böter. Om föraren har med sig en annan identitetshandling kan körkortsbehörigheten oftast kontrolleras genom exempelvis körkortsregistret. Körkortet eller en identitetshandling ska överlämnas för kontroll om polisman eller bilinspektör begär det. Den som kör ett fordon utan att ha behörighet för det kan dömas för olovlig körning. För en fällande dom krävs att föraren har haft uppsåt att köra olovligt. De bedömningar som görs i ett enskilt fall är en fråga för de rättstillämpande myndigheterna. Enligt utskottets uppfattning är bestämmelserna i såväl körkortslagen som trafikbrottslagen väl avvägda. Någon anledning för att ta initiativ med anledning av motion 2016/17:2066 (M) finns därför inte. Icke-medicinskt bruk av narkotika Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om utvärdering av narkotikastrafflagen. I motion 2016/17:2963 av m.fl. (C) yrkande 3 begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör besluta om en utvärdering av lagen som kriminaliserar icke-medicinskt bruk av narkotika. Motionärerna anför att icke-medicinskt bruk av narkotika kriminaliserades . Syftet var att politiskt manifestera nolltolerans samt att ge polisen ytterligare ett verktyg i att arbeta för ett narkotikafritt samhälle. Lagen bör nu utvärderas för att en bedömning ska kunna göras av om den uppfyllt sina syften eller om de negativa konsekvenserna överväger. Enligt 1 § första stycket 6 narkotikastrafflagen (1968:64) döms den som olovligen innehar, brukar eller tar annan befattning med narkotika, om gärningen sker uppsåtligen, för narkotikabrott till fängelse i högst . Är brottet som avses i 1 § första stycket med hänsyn till arten och mängden narkotika samt övriga omständigheter att anse som ringa, döms till böter eller fängelse (2 §). Eget bruk av narkotika kriminaliserades genom en lagändring som trädde i kraft (prop. 1987/88:71, bet. JuU 1987/88:13, rskr. 1987/88:280). Påföljden var böter. Om en sådan gärning hade uppdagats genom att gärningsmannen sökt eller underkastat sig vård eller någon annan behandling, skulle inte dömas till ansvar. ändrades bestämmelsen på så sätt att påföljden bestämdes till böter eller fängelse (prop. 1992/93:142, bet. 1992/93:JuU17, rskr 1992/93:221). Den särskilda regeln om ansvarsfrihet när bruket uppdagats vid en vård- eller behandlingskontakt utmönstrades. Motionsyrkanden om att eget bruk av narkotika ska avkriminaliseras behandlades i betänkande /10:JuU7 (s. 52). Utskottet ansåg att starka narkotikapolitiska skäl talade för att all befattning med narkotika borde vara kriminaliserad. följde utskottet (prot. 2009/10:72). Utskottet vidhöll denna uppfattning i betänkande 2013/14:JuU15 (s. 31). följde utskottet (rskr. 2013/14:159–160). Regeringen överlämnade skrivelsen 2015/16:86 En samlad strategi för alkohol-, narkotika-, dopnings- och tobakspolitiken 2016–2020. I skrivelsen anför regeringen bl.a. följande (s. 10): Målet för narkotikapolitiken är ett narkotikafritt samhälle. hade en relativt liberal syn på narkotika. Politikens inriktning förändrades och har svenska regeringar fört en mer balanserad och restriktiv linje. Narkotika-politiken i har ett starkt och brett politiskt stöd. I vilar synen på narkotika på kunskapen om att narkotikabruk är skadligt för hälsan och därför inte bör förekomma i ett samhälle som värnar sina medborgares hälsa. bedriver och fäster stor vikt vid en politik som bygger på att begränsa både tillgång och efterfrågan i syfte att främja hälsa. Det är olagligt att bruka narkotika i . Avståndstagandet till narkotika är en viktig preventiv aspekt för att förhindra att människor testar eller missbrukar narkotika. Skrivelsen behandlades i betänkande /16:SoU8. anförde (s. 15) att det instämde i den uppfattning som framfördes i några motioner om ett narkotikafritt samhälle. Utskottet ansåg inte att någon åtgärd från behövdes med anledning av motionsyrkandena, varför utskottet avstyrkte dem. följde utskottet (rskr. 2015/16:302). I proposition 2015/16:111 Synnerligen grova narkotikabrott anförde regeringen följande (s. 18): Narkotikamissbruk och illegal narkotikahandel utgör allvarliga hot mot samhället och kampen mot narkotika och dess skadeverkningar är därför högt prioriterad av regeringen. Den straffrättsliga regleringen har en central roll i narkotikabekämpningen. Strafflagstiftningen ska ge uttryck för en sträng, fast och konsekvent syn på den illegala narkotikahanteringen och tydligt förmedla samhällets avståndstagande. Den olagliga narkotikahandeln äventyrar såväl människors hälsa och livskvalitet som staters lagliga ekonomi, stabilitet och säkerhet. Den alstrar även annan, ofta grov, brottslighet och utgör en bas för organiserad brottslighet. För att på ett trovärdigt sätt kunna möta de problem som narkotikabrottslighet för med sig måste det straffrättsliga regelverket vara effektivt och ha en ändamålsenlig utformning. Propositionen behandlades i betänkande /16:JuU15. Utskottet föreslog att skulle anta regeringens förslag till lagändringar. följde utskottet (rskr. 2015/16:233). Utskottet vidhåller sin uppfattning att starka narkotikapolitiska skäl talar för att all befattning med narkotika bör vara kriminaliserad och är således inte berett att ställa sig bakom förslaget i motion 2016/17: 2963 (C) yrkande 3. Tillträdesförbud avseende simhallar och butiker Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om tillträdesförbud till butiker och tillträdesförbud till simhallar och andra anläggningar och tillkännager detta för regeringen. Jämför reservationerna 40 (S, MP, V) och 41 (S, MP, V) I motion 2016/17:3230 av m.fl. (M) yrkande 7 begärs ett tillkännagivande om att överväga tillträdesförbud till butiker och varuhus. Motionärerna anför det måste finnas bättre möjligheter än för näringsidkare att skydda sina butikslokaler och sina varor mot personer som dömts för upprepade snatterier eller stölder. En lösning kan, trots de praktiska och juridiska svårigheter detta innebär, vara att se över möjligheterna att införa ett tillträdesförbud, men även andra lösningar med samma verkan bör utredas och prövas. I motion 2016/17:702 av (M) begärs ett tillkännagivande om att se över möjligheten att ge handlare rätt att avvisa notoriska snattare.