bet · H401KU11 · 2017-01-18 00:00:00 — Utskottet föreslår att dels lägger Justitieombudsmännens ämbetsberättelse för tiden –till handlingarna, dels avslår en motion om översyn av vissa frågor om ombudsmän. I betänkandet finns en reservation (SD). Redogörelse /17:JO1 Justitieombudsmännens ämbetsberättelse. Ett yrkande i en följdmotion. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Översyn av vissa frågor som rör ombudsmän Gällande ordning och tidigare översyn Översyn av vissa frågor som rör ombudsmän, punkt 2 (SD) Bilaga 1 Förteckning över behandlade förslag Bilaga 2 Öppet sammanträde Utskottets förslag till riksdagsbeslut lägger redogörelse /17:JO1 till handlingarna. Översyn av vissa frågor som rör ombudsmän 2016/17:3536 av och (båda SD). Reservation (SD) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (M), (S), (S), (M), (SD), (M), (S), (C), (M), (S), (SD), (L), (V), (S), (S), (MP) och (KD). ombudsmän har i enlighet med 11 § lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän (fortsättningsvis benämnd instruk-tionen) överlämnat sin ämbetsberättelse (redog. 2016/17:JO1) för tiden –. Justitieombudsmännen lämnade muntligen information om sin verksamhet dels vid ett öppet sammanträde med utskottet, dels . En utskrift av de stenografiska uppteckningarna från det öppna sammanträdet finns i bilaga 2. I samband med utskottets beredning av ämbetsberättelsen har utskottets kansli besökt ombudsmannaexpeditionen och där gått igenom ämbetets äldsta ännu inte avgjorda ärenden. har då tagit del av diarier, protokoll och andra handlingar. En följdmotion har väckts med anledning av redogörelsen. Utskottets förslag i korthet lägger redogörelsen till handlingarna. Ämbetsberättelsen, som omfattar /16, inleds med en skrivelse till med uppgifter om myndigheten ombudsmäns (JO) organisation och verksamhet. Av redogörelsen framgår bl.a. att JO på egen begäran entledigades från sitt uppdrag fr.o.m. och att Hans Ragnemalm omvaldes till ställföreträdande justitieombudsman från . Vidare anges att valdes dåvarande kammarrättspresidenten till justitieombudsman fr.o.m. till dess nytt val har genomförts under fjärde året därefter. Det framgår även att chefsjustitieombudsmannen på egen begäran entledigades från sitt uppdrag fr.o.m. , att valdes att vara ställföreträdande justitieombudsman från och att omvaldes till ställföreträdande justitieombudsman från . Det redovisas också att valdes dåvarande justitierådet till chefsjustitieombudsman för tiden fr.o.m. till dess nytt val har genomförts under fjärde året därefter. Det framgår även att de ställföreträdande justitieombudsmännen i viss omfattning tjänstgjort med handläggning och avgörande av tillsynsärenden. Av redogörelsen framgår att JO:s arbetsordning har ändrats under verksamhetsåret. Ändringen föranleddes av att hade tillträtt som justitieombudsman. Som särskilda händelser med koppling till verksamheten anges bl.a. följande. JO har utvecklat ett eget intranät som tagits i drift . JO startade också ett Twitterkonto på prov där webbpublicerade beslut och pressmeddelanden twittras ut. har en förstudie inför anskaffande av ett elektroniskt arkiv påbörjats. JO har även tagit emot en notarie för sex månaders tjänstgöring. Tjänstgöringen hos JO ingår som en del i den notarietjänstgöring som anordnas av . Vidare har JO utökat antalet ställföreträdande ombudsmän till tre. Stf JO Hans Ragnemalm avled dock kort efter verksamhetsårets utgång. Av de statistiska uppgifterna framgår att 8 040 ärenden nyregistrerades , vilket innebär en relativt kraftig ökning med 682 (9,) i förhållande till /15. Av de nya ärendena utgjorde 7 809 klagomålsärenden, vilket innebär en ökning . Antalet nya inspektions- eller andra initiativärenden minskade från 78 till 76, varav Opcat-enheten svarade för 16. I JO:s sedvanliga verksamhet var antalet inspektioner som avslutats med protokoll 32, vilket innebär en ökning med 7 jämfört med föregående år. Av det totala antalet ärenden föranleddes 155 av remisser som huvudsakligen kom från . Det innebär en ökning med 18. I redogörelsen konstateras att prövningen av klagomålsärenden tar huvuddelen av handläggningsresurserna i anspråk. Antalet inspektioner och övriga granskningar på JO:s eget initiativ ligger på samma nivå som föregående år men är alltjämt färre än vad JO anser önskvärt. Antalet avslutade ärenden uppgick till 8 103, vilket innebär en ökning med 861 (11,) från föregående år. De oavslutade ärendena i balans var vid verksamhetsårets slut 933. Det innebär att balansen minskade med 63 ärenden (6,). Justitieombudsmännens övergripande redovisning av sina iakttagelser inom respektive ansvarsområde JO har tillsyn över ansvarsområde 1, som omfattar bl.a. domstolarna, , plan- och byggområdet och . Han inleder med att räkna upp de inspektioner som han har genomfört under verksamhetsåret och hänvisar till inspektionsprotokollen som finns tillgängliga på JO:s webbplats. På domstolsområdet konstaterar att det är av grundläggande betydelse från bl.a. rättssäkerhetssynpunkt och för förtroendet för verksamheten att domar och beslut i domstol motiveras, varefter han redovisar ett antal fall som rör utformningen av domar. Två beslut handlar om bristfällig utformning av domskälen i en brottmålsdom. I dessa fall gick det inte att utifrån de skrivna domarna bedöma om domsluten var riktiga. Därmed uppfylldes inte kravet att en brottmålsdom ska innehålla domskälen med uppgift om vad som är bevisat i målet. De ansvariga domarna fick kritik. Ett annat fall avsåg bristfällig redovisning av målsägandens skadeståndsyrkande i en brottmålsdom. I beslutet konstaterade bl.a. att domens utformning dels gjorde det svårt för läsaren att läsa ut vad som var föremål för domstolens prövning, dels innebar att integritetskänsliga uppgifter om målsäganden spreds i onödan. Den ansvariga domaren fick kritik. I sammanhanget hänvisar till ett liknande fall , som redovisats i ämbetsberättelsen från föregående verksamhetsår. Några fall som uppmärksammas gäller långsam handläggning av vårdnadsmål i en tingsrätt i vilka medlare anlitats. Inledningsvis nämner två beslut från föregående verksamhetsårs ämbetsberättelse, varefter han redovisar ett liknande fall i vilket tingsrättens handläggning av målet hade pågått och och fortfarande inte var avslutat när JO meddelade sitt beslut. anför att tingsrätten inte hade drivit förberedelsen med inriktning på ett snabbt avgörande av målet och att de huvudsakliga orsakerna till att handläggningen tagit så var att det inte fanns någon tidsplan samt att kontrollen av hur medlaren hade utfört sitt uppdrag var bristfällig. Han konstaterar att handläggningstiden varit orimligt lång för ett mål som gäller vårdnaden om barn. Tingsrätten fick kritik. inleder sina iakttagelser när det gäller tingsrätternas fördelning av ungdomsbrottmål med att notera att lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare föreskriver att brottmål mot den som inte har fyllt ska handläggas av juristdomare och nämndemän som särskilt har utsetts av domstolen. Vid inspektioner –2015 av sju tingsrätter konstaterade han att dessa tingsrätter inte fördelade målen så som lagen föreskriver och angav i inspektionsprotokollen att han förutsatte att tingsrätterna skulle vidta de åtgärder som behövdes för att rätta till detta. följde han upp frågan och noterade att två av de granskade tingsrätterna fortfarande inte fördelade ungdomsbrottmålen enligt lag. I sitt beslut konstaterade han att reglerna om koncentration av ungdomsbrottmål aldrig har fått något riktigt genomslag och att det, enligt hans mening, nu finns skäl att avskaffa regeln om koncentration av ungdomsbrottmålen. Han överlämnade därför ett exemplar av beslutet till . Vidare gjorde han en anmälan till för prövning av frågan om disciplinansvar för lagmännen i de två tingsrätter som inte fördelade ungdomsbrottmålen på det sätt som föreskrivs. beslutade att inte vidta någon åtgärd mot lagmännen. beslutade att inte gå vidare i saken. Ytterligare iakttagelser rör . hänvisar till ett antal ärenden , 2014 och 2015 i vilka han har haft anledning att kritisera för dess hantering av influtna medel och konstaterar att det finns ett fall i årets ämbetsberättelse som liknar de tidigare ärendena. Även i detta ärende hade gjort en felaktig utbetalning av influtna medel och sedan dröjt alltför länge med att verkställa en korrekt utbetalning. Enligt finns det skäl för lagstiftaren att se över skyldigheter i situationer där influtna medel har betalats till fel person. Regelsystemet bör garantera att rätt person får sina pengar utan dröjsmål. Han har därför överlämnat ett exemplar av sitt beslut till . På plan- och bygglagens och område redovisar två ärenden i vilka kritik har utdelats med anledning av att en nämnd respektive en handläggare vid vissa kontakter med allmänheten hade brutit mot kravet på saklighet i 1 kap. 9 § regeringsformen. ChefsJO hade under verksamhetsåret tillsyn över ansvarsområde 2, som omfattar bl.a. kriminalvården, socialförsäkringen, tillämpningen av lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) och försvaret. På kriminalvårdens område lyfter bl.a. fram ett ärende som rör s.k. brottsofferslussar. Brottsofferslussarna utreder bl.a. om det finns risk för skada för anhöriga till den intagne vid beslut om besöks- eller telefontillstånd som fattas av Kriminalvården. En sammanställning som JO har gjort visar att det råder stora skillnader i hur landets brottsofferslussar utför sina uppdrag. Ett av skälen till detta är att det inte finns någon central styrning av brottsofferslussarna. De stora skillnader som finns mellan landets brottsofferslussar och de erfarenheter som JO har gjort vid tidigare granskningar av dessa verksamheter visar enligt att likartade fall inte hanteras på ett likartat sätt inom , vilket hon anser är otillfredsställande. redogör även för ett annat beslut, i vilket hon uttalade kritik mot Kriminalvården för vissa placeringar på en säkerhetsenhet med hänvisning till att anstaltsvistelsen för berörda intagna därigenom blivit mer ingripande än nödvändigt. Vidare redovisar ett beslut i vilket hon uttalade allvarlig kritik mot Kriminalvården för att myndigheten inte hade utformat rutiner för kontroll av att grunden för ett frihetsberövande består. Beslutet gällde en person som hade häktats i sin utevaro och sedermera förpassats till ett häkte. Enligt tillämpliga bestämmelser skulle en häktningsförhandling ha ägt rum efter det att häktningsbeslutet hade verkställts. Av oklara skäl hölls aldrig någon förhandling och därmed saknades laglig grund för att hålla den intagne frihetsberövad efter det att de fyra dygnen hade passerat. Trots detta blev den intagne kvar i häktet i . Det som framkom i ärendet gav enligt uppfattning intrycket att Kriminalvården inte vill ta på sig den centrala roll som myndigheten har när det gäller att frihetsberöva människor. Genom att inte göra det har myndigheten inte heller utformat rutiner för att säkerställa att myndighetens medarbetare gör nödvändiga kontroller av att det finns laglig grund för att hålla en person inlåst. När det gäller socialförsäkringsområdet konstaterar att antalet anmälningar har ökat igen, av minskad ärendetillströmning. Hon har svårt att säga vad detta kan bero på och uppger att hennes intryck av och verksamheter är gott. I ett beslut konstaterade hon emellertid att hade överskridit en lagstadgad handläggningstid i över 2 000 ärenden där enskilda ansökt om ersättning för vård utomlands. fick kritik för den långa handläggningstiden. När det gäller LSS-ärenden anför att dessa har ökat jämfört med föregående år. Hon hänvisar till sitt uttalande i förra årets ämbetsberättelse om vissa brister i den kommunala hanteringen av denna ärendegrupp och konstaterar att hon tyvärr har gjort samma erfarenhet detta år. har tagit med tre beslut om LSS i årets ämbetsberättelse. I ett beslut uttalade hon att kommunerna saknar möjlighet att fatta interimistiska beslut i LSS-ärenden. Det innebär emellertid inte att den enskilde kan ställas helt utan bistånd . I beslutet konstaterade hon att den kommunala nämnden skyndsamt borde ha avvisat yrkandet om ett interimistiskt beslut. Nämnden kritiserades för att inte ha gjort det. Nämnden fick även kritik för att handläggningen av ansökan dragit ut . I ett annat beslut kritiserade hon en kommun för att ha genomfört en lex Sarah-utredning och förelagt ett assistansbolag att lämna in en handlingsplan utan att ha haft behörighet till det. Det tredje beslutet behandlar frågor om en god mans möjligheter att genom fullmakt låta någon annan företräda huvudmannen. I det beslutet konstaterade att en kommun hade hanterat frågor om godmanskap och fullmakter felaktigt i flera avseenden och att det fanns allmänna kunskapsbrister om dessa frågor hos kommunen. anger härefter att JO numera tar emot väldigt få klagomålsärenden på försvarsområdet. Hon pekar dock på ett ärende i vilket hon fann anledning att rikta kritik mot Försvarsmakten för att ha utformat förutsättningarna för en övning på ett sådant sätt att det funnits en överhängande risk för att civilpersoner mot sin vilja skulle kunna bli en del av övningen. JO har tillsyn över ansvarsområde 3, som omfattar , hälso- och sjukvården samt utbildningsväsendet. Han konstaterar att inflödet av ärenden under verksamhetsåret har varit mycket högt och att det endast överträffas av /15. Tyngdpunkten i arbetet har därför legat på att hantera anmälningar även om vissa inspektioner har genomförts. Inspektionerna har dock fått stå tillbaka på grund av klagomålsinströmningen, JO-skiftet och en medveten strävan att hålla nere balanserna. När det gäller hälso- och sjukvårdsområdet noterar inledningsvis att den ordinarie tillsynsmyndigheten, Inspektionen för vård och omsorg (), har en ansträngd arbetssituation. bereds två betänkanden (SOU 2015:14 och SOU 2015:102) i som bl.a. innehåller förslag rörande utformningen och effektiviseringen av klagomålshanteringen på hälso- och sjukvårdsområdet. JO har lämnat synpunkter på förslagen och förhoppning är att hanteringen av klagomål hos ska kunna förbättras. Därefter redogör för fyra beslut. Det första beslutet rör en patient som var föremål för öppen rättspsykiatrisk vård. I ärendet aktualiserades två huvudfrågor. Den första frågan var vilken betydelse ett drogtest i form av s.k. screening ska ges och den andra frågan var vilka krav som bör ställas för att ett samtycke till vård ska anses föreligga. fann att ett snabbtest genom screening inte är så tillförlitligt att ett ingripande beslut mot en enskild bör grundas enbart på ett sådant testresultat. När det gällde frågan huruvida patientens vistelse på kliniken hade varit frivillig konstaterade bl.a. att omständigheterna varit sådana att patienten med fog uppfattat sig vara tvungen att gå med på läkarnas krav, varför något reellt samtycke till frivillig vård inte kunde anses föreligga. Genom sjukvårdens hantering fråntogs patienten sin rätt att få saken prövad av domstol. riktade därför i denna del allvarlig kritik mot de berörda chefsöverläkarna. Det andra beslutet som redovisas på hälso- och sjukvårdsområdet rörde en person som var föremål för psykiatrisk tvångsvård med stöd av lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård. I det fallet hade sjukhuset dröjt med att lämna över kallelser och domar från förvaltningsrätten till patienten. Sjukhuset fick kritik för detta. noterade även i beslutet att det från ett rättssäkerhetsperspektiv kan finnas anledning att överväga om det inte bör införas en bestämmelse om dokumentationsskyldighet vad gäller uppgifter om när patienten har fått del av domstolshandlingar. Han skickade därför en kopia av beslutet till för kännedom. De två sista beslut som lyfter fram på detta område har fattats av JO respektive stf JO Hans Ragnemalm. I besluten kritiserades två sjukhus för underlåtenhet att fatta beslut enligt 24 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) om att hindra en patient som tvångsvårdas från att lämna sjukhuset trots att sjukhusens kvarhållandeskyldighet inträtt. När det gäller offentlighet och sekretess samt yttrande- och tryckfrihet konstaterar att tillämpningen av bestämmelserna om utlämnande av allmänna handlingar fortfarande vållar bekymmer på många håll. Han noterar att många som klagar till JO anger att det går trögt att få ut handlingar, att de blir bollade runt inom myndigheten samt att svaren dröjer och att det kan vara svårt att få ett överklagbart beslut. anför att kritikbeslut som rör den typen av anmälningar beklagligtvis är så vanligt förekommande att de inte kan ges motsvarande utrymme i ämbetsberättelsen. Han hänvisar till tre refererade beslut som har fattats av JO och stf JO . Besluten rörde i ett fall möjligheter att skicka sekretessbelagda uppgifter per e-post, i ett annat fall rättslig status för videoinspelningar som hade gjort inom ramen för en beviljad insats och möjligheten att gallra materialet samt, i det tredje fallet, frågeställningar med anledning av att handlingar som innehöll sekretesskänsliga uppgifter publicerades på en kommuns webbplats. I gruppen ärenden som rör socialtjänstlagen noterar att en rad klagomål rör påstådd bristande objektivitet i vårdnadsutredningar. Han anför att klagomål av det slaget ofta är svåra att utreda eftersom en vårdnadsutredning ofta grundas på rena bedömningsfrågor och ärendena ofta är mycket infekterade. En annan frågeställning som återkommer rör förutsättningarna för att samtala med barn i sina utredningar. I ämbetsberättelsen redovisas fyra beslut som rör förutsättningarna för sådana samtal. Ett av dessa beslut rörde lämpligheten av att socialnämndens handläggare samtalade med barn i skolan under en barnavårdsutredning. Enligt kan det ha utvecklats en praxis där barnsamtal slentrianmässigt och enbart av praktiska skäl genomförs i skolan. Han menar att det därför kan finnas behov av att lagstiftaren överväger olika frågor som rör socialnämndernas utredningsverksamhet när det gäller barn. Han har därför uppmärksammat på frågan. I ett annat beslut kritiserade för att nämndens handläggare, inom ramen för en barnavårdsutredning, utan vårdnadshavarnas samtycke hade besökt barnets förskola för att observera barnet. Övriga två beslut har rört frågan om huruvida socialnämnden haft rätt att samtala med barn utan vårdnadshavarnas samtycke under en s.k. förhandsbedömning respektive om en handläggare inom ramen för en vårdnadsutredning där barnet skulle höras kunde neka barnet att göra en ljudinspelning av samtalet. Härefter redovisar ett beslut som avsåg frågan om en socialtjänst brustit i sitt ansvar att utreda ensamkommande gifta barns behov av skydd eller stöd i samband med att barnen samplacerades med sina vuxna makar. I beslutet konstaterade han att socialnämnden har ett långtgående utredningsansvar när det gäller barn som kan vara i behov av skydd eller stöd. När ett ensamkommande barn anländer till och det kommer fram uppgifter om att barnet har ingått äktenskap med en vuxen person bör socialnämnden därför som regel inleda en utredning enligt 11 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453). I utredningen behöver bl.a. barnets inställning och möjlighet att göra ett eget val så långt som möjligt klarläggas. För att säkerställa att barnets rättigheter inte kränks måste det därutöver ställas krav på att socialnämndens utredningar är omsorgsfulla. Efter en genomgång av inhämtade akter fann inte skäl att rikta någon kritik mot av dessa ärenden. Han anser dock att det är angeläget att frågan om ensamkommande gifta barn följs upp av närmast ansvariga myndigheter. Han har därför uppmärksammat på frågan. En annan återkommande fråga inom socialtjänstlagens område rör, enligt , när ställer upp krav på drogtester i sin verksamhet. Han hänvisar till ett beslut i vilket stf JO Hans Ragnemalm kritiserade en socialnämnd som, i strid med bestämmelserna i regeringsformen, utan lagstöd krävde att föräldrar skulle drogtestas innan de fick ha umgänge med sin son. I sammanhanget nämner ett liknande beslut i vilket han kritiserade en socialnämnd som utan lagstöd krävde att en person som sökte ekonomiskt bistånd lämnade ett drogtest som villkor för att sådant bistånd skulle lämnas. I ett avsnitt om lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) noterar att antalet tvångsomhändertaganden enligt den lagen har ökat kraftigt , vilket också har påverkat antalet anmälningar till JO. I årets ämbetsberättelse refereras sex beslut som rör vård enligt LVU. Enligt handlar kritiken ofta om brister i utredningarnas kvalitet beträffande såväl slutsatser som utredningsmetodik. Han konstaterar att även om man tycker sig se att fel kan ha begåtts, innehåller utredningarna ofta ett så stort mått av rena bedömningar av det enskilda ärendet att det är svårt att anlägga synpunkter utifrån ett JO-perspektiv. Sådana ärenden skrivs därför ofta av med motiveringen att det inte finns tillräckliga skäl att inleda en utredning. Som ett exempel på när en utredning inletts och avslutats med kritik nämner ett beslut av JO . I beslutet kritiserades en en vårdnadshavares umgänge med ett barn begränsades utan att ett formellt beslut om detta hade fattats och för att nämnden dröjde med att inleda en utredning efter en begäran om att LVU-vården skulle upphöra. Nämnden kritiserades även för underlåtenhet att fatta beslut om familjehemsplacering av barnet. Enligt är ett återkommande problem att det är kö till de hem som drivs av . Han anför att problemet inte är nytt men att det givetvis är mycket allvarligt om unga i behov av vård och skydd inte kan erbjudas lämpligt boende. Vidare noterar han att de problem som fanns har spätts på av att antalet unga asylsökande ökat, och han menar att frågan kan behöva uppmärksammas ytterligare. Därefter redovisar två ärenden där fråga om olovligt frihetsberövande, dvs. att ungdomar hållits inlåsta eller avskilda på ett sätt som lagstiftningen inte medger, aktualiserats. I det första ärendet kritiserade JO en tjänsteman inom för att han hade verkställt en dom om vård enligt LVU trots att domen inte fick verkställas innan den hade vunnit laga kraft. I det andra ärendet hade en 17-årig pojke placerats på en låsbar enhet vid ett särskilt ungdomshem trots att det av beslutet om omhändertagande inte framgick tydligt om pojken var omhändertagen på grund av miljöskäl (2 § LVU) eller på grund av eget beteende (3 § LVU). En sådan placering är bara tillåten vid en placering enligt 3 § LVU. Ungdomshemmet kritiserades för att ha placerat pojken vid en låsbar enhet utan att ha klarlagt detta. I ett avsnitt gällande LVM flaggar för ett beslut av stf JO Hans Ragnemalm som rörde frågan om ett LVM-hem hade varit för passivt när det gällde att förhindra intagna att olovligen lämna hemmet. Han lyfter också fram ett beslut i vilket JO kritiserade en vård- och den i samband med ett omhändertagande med stöd av LVM inte hade gjort en tillräckligt kritisk prövning av om ett samtycke till frivillig vård var realistiskt. På utbildningsområdet konstaterar bl.a. att den ordinarie tillsynsmyndigheten, Skolinspektionen, är trängd. Enligt honom syns detta dels på handläggningstiderna, dels på att myndigheten skriver av ärenden på nya grunder. Han menar att en hårdare klagomålspraxis hos ordinarie tillsynsmyndighet påverkar medborgarnas möjligheter att få svar på klagomål och även i viss mån JO:s arbetssituation. Vidare anför han att många anmälningar rör att skolan inte har tagit tag i mobbning på ett tidigt och bra sätt och att föräldrar upplever en passivitet från skolans sida att tillgodose elevers behov av särskilt stöd. Två ärenden som refereras i ämbetsberättelsen behandlar spridning av politisk information i skolan. I det första beslutet riktade JO kritik mot gymnasieskolor för att de hade agerat i strid med objektivitetsprincipen i 1 kap. 9 § regeringsformen när de hade nekat ett politiskt ungdomsförbund tillträde till skolorna.