bet · H401JuU15 · 2017-06-08 00:00:00 — behandlade i ett betänkande om bostadspolitik ett motionsyrkande om en nationell handlingsplan med åtgärder för att identifiera och arbeta med otrygga områden i landet (bet. 2016/17:CU14 s. 37 f.). Av betänkandet framgår bl.a. följande: har bedrivit arbete i frågor om trygghetsgivande åtgärder bl.a. inom ramen för regeringsuppdraget Att stärka tryggheten i stads- och tätortsmiljöer ur ett jämställdhetsperspektiv. har i samband med detta beviljat pengar till ett flertal olika projekt om t.ex. framtagande av belysningsplaner, gallring och omplantering i grönområden samt åtgärder för att göra tunnlar mer tilltalande. har utvärderat resultatet av de olika projekten och gjorde i sin slutrapport för uppdraget en sammanställning för att sprida erfarenheterna från uppdraget (rapport 2013:8). Den samlade bilden i utvärderingen var att det genom satsningen har åstadkommits betydande resultat som bidragit till mer långsiktiga effekter. I budgeten inrättade ett särskilt anslag för statsbidrag till utvecklingsprojekt för jämställda offentliga miljöer i städer och tätorter. Stödet kunde bl.a. sökas av kommuner och bostadsföretag för utvecklingsprojekt som stödmottagaren avsåg att avsluta . Syftet med stödet var att komma till rätta med problemet att det i många tätorter finns miljöer som är utformade så att människor – särskilt kvinnor och flickor – känner sig otrygga, ovälkomna och begränsade. ska följa upp de åtgärder som det har beviljats stöd för och redovisa detta i en rapport till regeringen. anförde att hur det offentliga rummet är utformat har stor betydelse för vår faktiska och upplevda trygghet. Det är viktigt att det upplevs öppet för alla medborgare och att man kan känna sig trygg. Utskottet konstaterade att de frågor om planering för ökad trygghet som berördes i motionerna hade uppmärksammats i flera olika sammanhang. Staten har på olika sätt gjort insatser för att främja och sprida lösningar som bidrar till tryggare utemiljöer. Det arbetet fortsätter i olika former. Sammanfattningsvis ansåg civilutskottet att vad som anfördes i motionerna inte gav skäl för utskottet att föreslå några tillkännagivanden till regeringen. Frågan om storleken på anslaget till (anslaget 1:1) är föremål för diskussion i samband med behandlingen av budgeten för utgiftsområde 4 Rättsväsendet. Av ekonomiska vårproposition (prop. 2016/17:100) framgår bl.a. följande: har i budgetpropositionen fått ökade medel för att anställa fler och säkra den största omorganisationen som organisationen genomfört i modern tid. I det arbetet ligger fokus på att få fler poliser närmare medborgarna. har ökat antalet civilanställda, vilket möjliggör för fler poliser att ägna sig åt polisiär verksamhet. Det skapar förutsättningar för att öka närvaron och motverka brottsligheten i de socialt utsatta områdena. Regeringen anser dock att utifrån de stora utmaningar som myndigheten står inför behöver ett tillskott av medel redan innevarande år. Tillskottet på som föreslås i propositionen Vårändringsbudget möjliggör för myndigheten att öka antalet polisanställda ytterligare, vilket innebär att den polisiära kompetensen i än högre grad kan prioriteras dit den bäst behövs. Tillskottet ska även möjliggöra en förstärkning av verksamheten vid Nationellt forensiskt centrum. Regeringen ser behov av att verksamheten vid fortsätter att stärkas för att möta regeringens ambitioner. Regeringen avser därför att återkomma i denna fråga i budgetpropositionen . Regeringen pekar i skrivelsen på att den kriminalpolitiska debatten, trots de uppenbara vinster som finns med att förebygga brott, oftare har handlat om resursförstärkningar till rättsväsendet, fler poliser och genomförande av olika straffrättsliga åtgärder än om åtgärder för att förebygga brottsligheten och dess orsaker. Detta har också i många fall varit nödvändiga åtgärder för att möta samhällsutvecklingen, och att brott som begås ska lagföras är en av grunderna i en rättsstat. behövs det som lyfts fram i skrivelsen ett effektivt brottsförebyggande arbete för att minska brottsligheten och öka tryggheten i samhället. Utskottet delar regeringens uppfattning och anser mot denna bakgrund att det finns ett behov av att utveckla samhällets insatser för att förebygga brott, inte bara hos rättsväsendet utan även hos andra berörda aktörer. Utskottet ser därför positivt på att regeringen nu lägger fram ett brett nationellt brottsförebyggande program. Detta skapar bättre förutsättningar för ett strukturerat och långsiktigt brottsförebyggande arbete. Utskottet återkommer nedan till vissa delar av skrivelsen. I skrivelsen tas bl.a. upp förebyggande arbete riktat mot de förutsättningar som krävs för att ett brott ska uppstå. En åtgärd för att minska risken för brott är t.ex. att genom kontroll av en plats förhindra att brott begås där. Utskottet anser dock inte att det framkommit något som ger anledning för att ta initiativ till att utreda förutsättningarna för att införa en lagstiftning om zonförbud. Motion 2016/17:3699 (M) avstyrks därför. Brottslighetens utveckling beskrivs översiktligt i skrivelsen. Som regeringen anför behöver rättsväsendet och andra aktörer ha kunskap om olika gruppers, t.ex. kvinnors och mäns, villkor och förutsättningar. När det gäller motionärens begäran i motion 2016/17:3701 (SD) yrkande 1 om bättre statistiskt underlag om invandrares brottslighet vidhåller utskottet sin tidigare uppfattning att det inte finns anledning för Brå att föra statistik över nationalitet på gärningspersoner. Motionsyrkandet avstyrks därför. Utskottet konstaterar att frågan om hur kameraövervakning ska kunna användas utreds . Vidare har gjort ett tillkännagivande till regeringen om utökade möjligheter till kameraövervakning i områden som är utsatta för allvarlig brottslighet. Mot denna bakgrund anser utskottet att det saknas anledning för att ta något sådant initiativ som efterfrågas i motion 2016/17:3701 (SD) yrkande 2. I motion 2016/17:3681 (V) efterfrågas feministisk stadsplanering och feministiskt bostadsbyggande. Utskottet delar motionärernas uppfattning att det offentliga rummet tillhör alla och att det därför måste vara tryggt och välkomnande för alla oavsett vilka vi är. En sådan inriktning på stadsplanering och bostadsbyggande som motionärerna efterfrågar borde kunna bidra till att öka tryggheten och verka brottsförebyggande. Som framgår av skrivelsen har en viktig roll när det gäller situationell prevention, med fokus på platsen, tillfället eller sammanhanget där brottet begås. Myndigheten arbetar på olika sätt för att lyfta fram trygghetsaspekter inom fysisk planering. Utskottet, som noterar att beviljat stöd till åtgärder som motsvarar vad motionärerna efterfrågar, anser dock inte att det finns anledning för att ta något initiativ med anledning av motionen, utan den bör avslås. När det gäller familjens roll i det brottsförebyggande arbetet har utskottet inte någon annan uppfattning än vad som anförs i motion 2016/17:3682 (KD) yrkande 1 om att denna är viktig för att minska risken för en kriminell utveckling. Något tillkännagivande till regeringen om att familjens betydelse behöver ges större utrymme i programmet är enligt utskottet dock inte nödvändigt. Motionsyrkandet bör avslås. Utskottet delar även uppfattningen i motion 2016/17:3682 (KD) yrkande 2 att det är väsentligt att polisen får goda förutsättningar att arbeta långsiktigt med det förebyggande arbetet. Mot bakgrund av de satsningar som gjorts på polisen såväl i budgetpropositionen som i propositionen Vårändringsbudget anser utskottet dock inte att det nu finns anledning till något initiativ från sida med anledning av yrkandet. Yrkandet bör avslås. Utskottet delar även uppfattningen i motion 2016/17:3682 (KD) yrkande 3 att civilsamhället har en viktig roll i det brottsförebyggande arbetet. Detta lyfts också fram i den nu aktuella skrivelsen. Utskottet, som delar regeringens bedömning att samverkan bör kunna utvecklas ytterligare, anser dock inte att det finns anledning för att göra något sådant tillkännagivande till regeringen som motionärerna efterfrågar. När det gäller rollfördelningen mellan olika aktörer i det brottsförebyggande arbetet anser utskottet däremot att regeringens program innehåller vissa brister. Enligt utskottet innehåller programmet en överetablering av samordningsfunktioner som riskerar att styra bort uppmärksamheten från genomförandet av konkreta åtgärder och konsumera resurser som bättre hade kunnat användas på den nivå där det mesta arbetet behöver bedrivas, nämligen den lokala nivån. Som regeringen själv konstaterar är en tydligt sammanhållande roll inom kommunerna avgörande för ett effektivt lokalt brottsförebyggande arbete. Utskottet anser därför att en mer rationell rollfördelning vore att Brottsförebyggande rådets (Brå) samordnande funktion på nationell nivå stärks och att resurserna fokuseras på kommunerna. Regeringen bör även vara öppen för att gå längre när det gäller att tydliggöra kommunernas roll i det brottsförebyggande arbetet, inom ramen för det kommunala uppdraget. Regeringen har dock i stället både stärkt den nationella samordningsfunktionen hos Brå och infört ett regionalt samordningsuppdrag hos länsstyrelserna som även kommunernas samordnande roll utpekas tydligare. Vad den nationelle samordnaren ska göra – mer än allmänt hållna formuleringar om att ”bidra till att öka engagemanget”, ”höja prioriteten” och ”stimulera, stödja och driva på utvecklingen” – går det över huvud taget inte att utläsa av skrivelsen. Desto allvarligare är dock att detta sker efter att Brå fått ett tydligare samordnande uppdrag på den nationella nivån. Att då tillsätta ytterligare en nationell samordningsfunktion vid sidan av de redan existerande myndighetsstrukturerna ter sig direkt olämpligt och är en åtgärd som riskerar att försvåra långsiktighet och bidra till ökad oklarhet om rollfördelningen. Någon nationell samordnare bör således inte tillsättas. Vad utskottet nu anfört bör ge regeringen tillkänna. Därmed tillstyrker utskottet motion 2016/17:3692 (L) yrkande 1. Vid sidan av detta finns en annan avgörande brist med regeringens skrivelse, nämligen att den inte är utvärderingsbar för . Skrivelsen innehåller inga konkreta aviseringar om åtgärder som regeringen avser att vidta, och den innehåller inte heller någon tidsram. Det avsnitt i skrivelsen som redovisar regeringens målsättningar innehåller övergripande resonemang, redovisningar av aktuella åtgärder, beskrivningar av gällande regelverk och sammanfattningar av det rådande forskningsläget eller aktuella arbetsmetoder. Därefter räknar regeringen i punktform upp vad den ”ska verka för”, dock utan att i något fall ange om detta innebär att någon ny åtgärd vidtas i förhållande till vad som gäller . Denna avsaknad av konkreta beskrivningar försvårar inte bara den parlamentariska uppföljningen av arbete, utan gör enligt utskottets mening också skrivelsen svår att använda för de aktörer på det brottsförebyggande området – myndigheter, kommuner, organisationer eller företag – som vill använda sig av skrivelsen som stöd för sin egen planering. I detta sammanhang bör även noteras att regeringen i avsnittet om genomförande och uppföljning inte anger någon tidsram för uppföljningen framöver. Den huvudsakliga uppföljningen ska ske internt inom genom en interdepartemental arbetsgrupp, och inga besked lämnas om hur länge detta brottsförebyggande program ska pågå. Inte heller sägs det när nästa gång ska få en redovisning, annat än att det ska ske ”när programmet har varit i kraft ”. Dessa brister bör enligt utskottet åtgärdas genom att regeringen återkommer med en skrivelse till med en redovisning av vilka konkreta åtgärder som regeringen avser att vidta inom ramen för det nationella brottsförebyggande programmet och inom vilken tidsram detta kommer att ske. Vad utskottet nu anfört bör ge regeringen till känna. Därmed tillstyrker utskottet motion 2016/17:3692 (L) yrkande 2 och 3. Med det anförda föreslår utskottet att den aktuella skrivelsen läggs till handlingarna. Zonförbud, punkt 1 (M) av (M), (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:3699 av m.fl. (M). Ett verktyg som inte finns i det brottsförebyggande arbetet är s.k. zonförbud. En möjlighet att besluta om zonförbud finns redan i och har efterfrågats från polisiärt håll i . Ett zonförbud innebär att personer kan förbjudas att vistas inom ett visst område . Syftet med ett zonförbud är att garantera trygghet och säkerhet för människor på särskilt brottsutsatta och otrygga platser. Dessutom kan zonförbud vara ett betydelsefullt nytt verktyg för polisens arbete för att motverka brottslighet och gängbildning. Det otrygghetsskapande beteende som kan leda till ett beslut om zonförbud kan ha bestått i ett straffbart agerande, såsom narkotikaförsäljning eller olaga hot, men det bör även kunna omfatta ordningsstörande handlingar som inte är brottsliga. Ett zonförbud ska kunna meddelas muntligen på plats av en polisman i omedelbar anslutning till det särskilt otrygghetsskapande beteendet. Förbudet ska gälla . Zonförbudet ska på samma sätt som i den danska lagstiftningen kunna meddelas för en bestämd period, som i allvarligare fall bör kunna uppgå . Därefter ska det kunna förlängas med ytterligare högst . Ett meddelande av ett zonförbud måste alltid stå i rimlig proportion till orsaken till att det har meddelats. Överträdelse av zonförbudet ska vara straffbelagt och kunna leda till fängelse. Zonförbudet ska kunna överklagas till domstol. Regeringen bör utreda möjligheten att införa en lagstiftning om zonförbud i enlighet med vad vi här har anfört. Bättre statistiskt underlag och utökad kameraövervakning, punkt 2 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:3701 av (SD) yrkandena 1 och 2. Regeringens skrivelse om ett nytt brottsförebyggande program behandlar kortfattat brottslighetens utveckling. Den saknar dock ett brett underlag kring brottsstatistiken, vilket torde utgöra grunden för ett effektivt brottsförebyggande program. Det råder konsensus om att invandrare är överrepresenterade i brottsstatistiken. När det kommer till de exakta siffrorna, eller ungefärliga för den delen, råder det dock skilda meningar. Brå har tidigare publicerat rapporter om invandrares brottslighet, den senaste 2005. Mycket kan dock ha skett , och adekvat statistik är nödvändig för att undvika att resurser spenderas på fel områden. En felaktig resursanvändning leder i slutändan till ett ineffektivt brottsförebyggande arbete. Vi vill därför att regeringen återigen beställer en rapport av Brå om brottslighet bland personer födda i och i utlandet. Enligt de forskningssammanställningar som Brå har gjort är kameraövervakning mer effektivt mot egendomsbrott än mot våldsbrott. Vi är av den åsikten att polisens möjligheter att bekämpa brott bör väga tungt i förhållande till individens integritet när det gäller möjligheten till kameraövervakning. Vi föreslår därför att det ska vara lättare för att genomföra kameraövervakning på allmänna platser. Detsamma bör gälla bostadsområden. Regeringen bör vidta åtgärder som tillgodoser det anförda. Feministisk stadsplanering och bostadsbyggande, punkt 3 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:3681 av m.fl. (V). Det offentliga rummet tillhör alla och måste därför vara tryggt och välkomnande för oss alla oavsett vilka vi är. Ytterst är det en fråga om demokrati. I Brottsförebyggande rådets (Brå) trygghetsundersökning svarade en tredjedel av de tillfrågade kvinnorna att de antingen kände sig ganska otrygga eller mycket otrygga eller att de inte går ut alls i det egna bostadsområdet sent om kvällarna på grund av otrygghet. Bara en tiondel av männen svarade likadant. Detta är ett av alla skäl till att det brottsförebyggande arbetet i allmänhet och planeringen av stadsmiljöer och bostadsbyggande i synnerhet behöver ett tydligt feministiskt perspektiv. Trygghetsundersökningen visar vidare att kvinnors rädsla för att vistas ute i det offentliga rummet ökar. Det är inte bra. Feministisk stadsplanering handlar inte om att göra plats för kvinnor utan om att tillföra den offentliga miljön värden som vi alla behöver – oavsett kön, ålder osv. Väl upplysta gångstråk är viktiga för att öka tryggheten, men framför allt behöver det offentliga rummet återigen bli en viktig plats som angår oss alla. Fungerande aktiviteter, som pågår i och runt våra hem , är möjliga att planera in, bygga fram och synliggöra. Kort sagt behöver vi planera våra städer för ökad närvaro där det finns människor som gör saker tillsammans i rum som är synliga och ligger i markplan. Även om det är kommunerna som har planmonopol och förfogar över stadsplaneringen bör regeringen kunna vidta åtgärder för att stimulera och uppmuntra till ett tydligare feministiskt perspektiv vid stadsplanering och bostadsbyggande. Regeringen bör därför återkomma med förslag på åtgärder som syftar till att uppmuntra och stimulera förekomsten av feministisk stadsplanering och feministiskt bostadsbyggande. Familjens och civilsamhällets roll i det brottsförebyggande arbetet m.m., punkt 4 (M, KD) av (M), (M), (M), (KD) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:3682 av m.fl. (KD) yrkandena 1–3. Varje människa har ytterst ansvar för sina handlingar, och kriminella handlingar kan inte reduceras till att handla om vare sig uppväxt eller social miljö. En stödjande familjepolitik är dock en av de allra viktigaste insatserna för att minimera risken för att brottslighet uppstår från början. Det generationsöverbryggande perspektivet måste betonas för att ytterligare stärka familjen. Vi saknar detta perspektiv i regeringens skrivelse. Det är i familjen allting börjar, och det är där barn får sina första förebilder – positiva eller negativa. Familjens betydelse i brottsförebyggande arbete behöver ges större utrymme i regeringens strategi. Detta bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Polisens roll i det brottsförebyggande arbetet är självklar. Den nämns också i regeringens skrivelse, men inte så mycket som faktiskt är nödvändigt. Främst nämns polisen i olika samverkansformer, med , kommuner, landsting, näringsliv m.m. Detta är angeläget. Men det kräver att polisen har tillräckliga resurser att uthålligt arbeta brottsförebyggande och kunna samverka. För att polisen ska kunna vara närvarande och förebygga brott krävs att de är fler. Men i stället för en rejäl och långsiktig satsning på fler poliser levererar regeringen ursäkter om svårigheten i att utbilda. För att kunna arbeta brottsförebyggande och för att få fler poliser på gator och torg behövs det en kraftfull satsning på svensk polis. Det krävs också en satsning på att höja löner och förbättra arbetsvillkor för att stoppa den utveckling vi ser med att rekordmånga under väljer att sluta arbeta som poliser. Att polisen har förutsättningar att arbeta långsiktigt är centralt för ett fungerande brottsförebyggande arbete. Detta bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Civilsamhället spelar en ovärderlig roll i det brottsförebyggande arbetet. Det gäller inte minst för den som vill bryta en tidigare kriminell livsstil, men även för den som ligger i riskzonen för en sådan. Bland civilsamhällets organisationer finns såväl de som arbetar direkt med att rehabilitera kriminella från sitt tidigare liv som exempelvis , men också flera andra. Där finns de som arbetar i exempelvis kyrkor med att hjälpa hemlösa med mat och tak över huvudet, de som organiserar sig för att erbjuda läxhjälp och för att hjälpa människor ur ett utanförskap. Det finns också språkkaféer och idrottsföreningar som binder samman människor med olika bakgrund och ur olika generationer med ett konstruktivt gemensamt mål. Civilsamhället har ett stort värde. Det är något annat än staten, något annat än vänner och familj. Civilsamhällets roll måste lyftas fram tydligare och vara en del i hela den brottsförebyggande processen. Detta bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. En nationell samordnare m.m., punkt 5 (S, MP, V) av (MP), i (S), (S), (S), (S), (V), (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: 2016/17:3692 av m.fl. (L) yrkandena 1–3. Regeringens långsiktiga satsning med införandet av en ny stöd- och samordningsstruktur för det brottsförebyggande arbetet på nationell och regional nivå syftar till att skapa en hållbar struktur för samhällets utveckling av ett mer kunskapsbaserat brottsförebyggande arbete. Vi är positiva till införandet av en sådan ordning. Den nationella samordnare som regeringen avser att tillsätta kommer av att ytterligare bidra till att öka engagemanget och höja prioriteten i det brottsförebyggande arbetet. Vi anser att den nationella samordnaren kan vara ett värdefullt tillskott för att driva på utvecklingen av det brottsförebyggande arbetet i hela landet. Vi delar således inte motionärernas farhågor om att tillsättandet av en samordnare kan leda till ökad oklarhet om rollfördelningen i det brottsförebyggande arbetet. Något tillkännagivande till regeringen bör därför inte göras till regeringen om att en nationell samordnare inte ska tillsättas. Det övergripande syftet med programmet är som framgått att skapa förutsättningar för ett strukturerat och långsiktigt brottsförebyggande arbete i hela samhället. Det strategiska arbetet behöver utvecklas, och i programmet ges en inriktning för hur man kan arbeta mer kunskapsbaserat. Däremot ska det inte i första hand fokusera på enskilda brottstyper eller förebyggande metoder mot dessa. Mot denna bakgrund anser vi att skrivelsen innefattar en tillfredsställande beskrivning av hur programmet ska genomföras och följas upp. Det behövs därför inte heller något sådant tillkännagivande som motionärerna efterfrågar om en redovisning av konkreta åtgärder som ska vidtas inom . Förteckning över behandlade förslag Regeringens skrivelse 2016/17:126 Tillsammans mot brott – ett nationellt brottsförebyggande program. 2016/17:3681 av m.fl. (V): ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma med förslag på åtgärder som syftar till att uppmuntra och stimulera förekomsten av feministisk stadsplanering och feministiskt bostadsbyggande och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:3682 av m.fl. (KD): 1.Riksdagen ställer sig bakom det som anförs i motionen om familjens roll i det brottsförebyggande arbetet och tillkännager detta för regeringen. 2.Riksdagen ställer sig bakom det som anförs i motionen om polisens förutsättningar att arbeta långsiktigt i det brottsförebyggande arbetet och tillkännager detta för regeringen. 3.Riksdagen ställer sig bakom det som anförs i motionen om civilsamhällets roll i det brottsförebyggande arbetet och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:3692 av m.fl. (L): 1.Riksdagen ställer sig bakom det som anförs i motionen om att en särskild nationell samordnare för brottsförebyggande arbete inte ska inrättas, och detta tillkännager för regeringen. 2.Riksdagen ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen ska återkomma till med en redovisning av konkreta åtgärder och tillkännager detta för regeringen. 3.Riksdagen ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen ska återkomma till med en redovisning av tidsramen för åtgärder inom ramen för det brottsförebyggande programmet, och detta tillkännager för regeringen. 2016/17:3699 av m.fl. (M):