bet · H401KrU3 · 2017-02-01 00:00:00 — Den åldersgränsen och den åldersrekommendationen tycker jag att det är ett ansvar för mig som förälder att titta på, läsa igenom och ta ställning till. Det tycker jag är föräldrarnas ansvar. (: Frågorna som ställde får anses vara retoriskt ställda eftersom inte har fler repliker.) Innan en film visas på bioduken är det en lång process. Man ska hitta på en berättelse, utveckla den och skriva ned den. Därefter ska man hitta producenter och regissörer, casta skådespelare med mera. Därefter följer klippning och redigering och den frivilliga åldersklassificeringen. Därefter ska filmen marknadsföras innan vi kan gå till en biosalong och förhoppningsvis se en fantastisk film. Som pragmatiskt mittenparti väljer vi att vid varje politiskt förslag se just förslaget och inte vilket parti som ligger bakom förslaget. Så även i detta fall. Regeringen har kommit med en proposition som vi kommer att ställa oss bakom, då förslaget innebär en del förenklingar av föråldrad byråkrati men också ett principiellt ställningstagande till föräldraansvaret. Propositionen innehåller tre delar, herr talman. Del ett handlar om avgiftsfri åldersklassificering av film. avskaffade man den så kallade vuxencensuren. Det betyder att alla filmer inte granskas innan de visas på duk förutom filmer som riktar sig till barn . Det är som gör granskningen, som vi hört i tidigare inlägg. De filmer som inte granskas får per automatik en gräns från även om en granskning inte hade visat på farligt eller olämpligt innehåll för yngre barn. Vi delar även uppfattningen att kostnaden rimligtvis bör ligga under den filmpolitiska budgeten. Del två handlar om att kravet på tillståndskort tas bort. Innan filmcensuren, den så kallade vuxencensuren, avskaffades infördes tillståndskort. Tillståndskort behöver biograferna för varje film som intyg på att det är tillåtet att visa just den filmen i händelse av att biografen besöks för tillsyn. Med tanke på dagens digitala värld är tillståndskort meningslösa. Informationen att en film får visas på biograf kan man ta del av på enklare sätt, till exempel digitalt. Det är dessutom mer kostnadseffektivt. Den tredje och sista delen handlar om att ledsagarregeln utvidgas. Den delen hade vi flera långa diskussioner om, och den tog det längst tid att fatta beslut om eftersom frågan blir en principiell ståndpunkt som man diskuterar statens pekpinneroll. Så här har vi resonerat. I de flesta familjer känner föräldrarna bäst sina barn. Givetvis finns det undantagsfall, men att föra en diskussion utifrån individnivå i den här frågan är inte rättvist. Här delar vi regeringens uppfattning om målsmannens eller vårdnadshavarens huvudansvar för vilken film eller information ett barn ska tillåtas se i vuxens sällskap. Att göra tre nivåer på åldersklassificeringen anser vi är bra. Det blir lättare för förälder eller myndig ansvarig att välja lämpligast film för barn i en viss ålder. Vi vill ju att biograferna ska ha publik, och vi vill se många filmer. Då måste vi göra det lättare för barn att se rätt anpassade filmer. Vi ställer oss bakom regeringens proposition och yrkar avslag på samtliga reservationer. Det var intressant att höra anförande, där hon gediget gick igenom propositionens olika delar. Men det är inte det jag är ute efter. Jag vill ha svar på frågan om de av filmkonsumtionen som inte sker på bio. Det tillsammans med och föreslår för och vill få beslut om är av filmkonsumtionen. Men den stora massan av film, de som konsumeras på plattor och mobiltelefoner genom streamning och annat, har inget skydd alls för barnen. Mina frågor är precis desamma som jag ställde till . Hon kunde över huvud taget inte svara och tog dessutom till ett fult grepp: Hon ställde frågor till mig som jag inte hade repliktid att svara på. Jag vill därför uppmana att ställa eventuella frågor till mig i första replikomgången, så lovar jag att svara. Men mina frågor är alltså: Vad tänker ni göra åt de av filmerna som det faktiskt inte finns någon åldersrekommendation för ? Och varför är ni så emot att övergå från en lagreglerad till en självreglerad filmgranskning? Tack, , för frågorna! Jag tyckte att svarade bra på de frågor hon fick och som också jag har fått - det är som sagt samma frågor. Vi börjar med självregleringen. Hur ska den se ut? Jag tycker att kan utveckla det ännu mer, för i den reservation vi har läst tyckte vi att det var för otydligt och inte konkret preciserat hur det ska se ut. Jag ska ställa en fråga tillbaka. Man vill att ska få ett nytt uppdrag. Det är något jag har fastnat för, för det är väldigt märkligt. Man vill att ska bli expertmyndighet och ha stöd från den senaste forskningen. Men hur går det ihop med att ni drar ned bidraget till ? Ska forskarna arbeta för ännu lägre löner än de har ? Eller hur ska det se ut? Och hur ska göra med tanke på att de har tillräckligt att göra ? De går nästan på knäna, och så ska ni dra ned deras bidrag. Hur går det ihop? Jag kunde uttyda åtminstone två frågor från . Ja, det finns en hel utredning som i detalj går igenom den nya organisationen för . Så om inte bara läste vår reservation i ärendet utan gick in i den utredning som har remissbehandlats och vars förslag bara är att lägga på bord skulle hon se att det finns en majoritet för att förändra roll. Det är självklart att i så fall skulle få en annan roll. Det skulle bli av med vissa uppgifter som det har , till exempel det ni nu föreslår: filmgranskningen, som skulle ligga hos branschen själv. I stället blir det en kompetensmyndighet, som också har möjlighet att granska på ett helt annat sätt. Jag har därmed svarat på frågorna: vad som finns att läsa om vårt förslag, som vi står bakom, i utredningen. Men har inte svarat på mina frågor. av filmkonsumtionen kommer inte att ha någon reglering. Varför är och , emot att faktiskt öka skyddet för barn mot skadlig mediepåverkan? Och varför är man emot en självreglering? Det är en lång process att gå från utredning till majoritet här i - det tror jag att även ledamoten vet. I detta fall tyckte vi att regeringen hade ett bättre förslag; så är det att vara ett mittenparti. Vi tar, precis som jag nämnde i mitt anförande, ställning till varje förslag som ligger, oavsett vilket parti som ligger bakom förslaget. tycker vi att regeringen har ett bättre förslag, även om det kan ta emot att säga det. Jag tycker att man från skolans och föräldrarnas håll ska stärka barnen från så tidig ålder som möjligt så att de kan ta ansvar och välja vilka filmer de ska se och vilken information de processar. Vi tycker till syvende och sist att det är föräldraansvaret som gäller. Föräldrarna har ett ansvar för vilka filmer och vilken information barn tar del av. Det är så vi har resonerat och det vi har kommit fram till när det gäller denna proposition och våra svar. Tack, , för ditt anförande! Det är jätteintressant att få höra från att man har haft långa diskussioner kring frågan om ledsagarregeln, som alltså går ut på att elvaåringar ska se filmer som egentligen är tänkta för dem som är och uppåt. Man har haft långa diskussioner, säger . Eftersom jag känner till ungefär hur partierna fungerar säger det mig att man har yttrat olika uppfattningar, men majoriteten av gruppen har tydligen kommit fram till att man är för regeringens förslag. I resonemanget har det alltså lutat över åt att man tycker att de som är ska ha full rätt att se filmer som är tänkta för dem som är och uppåt. Så gick resonemanget i er riksdagsgrupp. Detta är ett väldigt stort ansvar, , som ni lägger på föräldrarna. Här fattar vi beslut och stiftar lagar. Ni stiftar en lag om att elvaåringar ska se filmer tänkta för dem som är och uppåt. Sådana filmer - inte alla, för det finns en del filmer som det absolut är berättigat att elvaåringar får se - kan enligt innehålla våldsinslag, ångestladdade scener och så vidare. Ni ansluter er till att vi här beslutar om att detta ska vara möjligt för svenska folket, och sedan lägger ni helt och hållet ansvaret på föräldrarna. Det är de som ska bestämma utifrån detta. Jag undrar vad du har för kommentar till detta. Jag har verkligen stor respekt för att man sätter barnen i centrum. Många av våra politiska förslag går också ut på det. Men vi tycker att här får ett helhetsansvar för klassificering av filmer utifrån tre nivåer, som jag nämnde i mitt anförande. En film som är oerhört våldsam kommer förmodligen inte att få en åldersgräns , utan den bör förmodligen ses av äldre. Här tycker vi också, som jag nämnt i tidigare replikskiften, att föräldraansvaret är starkare. Det är föräldrarna som bör se till att barn går och ser rätt filmer. Men vi kan ställa frågan så här: Vi har en familj med två barn, ett som är och ett som är . Ska inte de få gå och se på samma film? Hur ska det gå, i så fall? Med denna förenkling och utvidgning tror jag att det också blir lättare för familjer att gå och se samma filmer. Jag stannar där så . Om vi håller oss till det förslag som ligger handlar det om att elvaåringar ska få möjlighet att se filmer som är tänkta för dem som är och uppåt. Om jag citerar kanske jag ändå kan få att reagera på det. Så här skriver : "Vi betonar vikten av ett föräldraansvar men eftersom det är omöjligt att kräva eller kontrollera att vårdnadshavare är ledsagare är det inte rimligt att öppna för att alla filmer ska kunna visas för barn i en vuxens sällskap. Det kan inte heller uteslutas att en automatisk 11-årsgräns för visning av filmer i vuxens sällskap av en del vuxna felaktigt kan uppfattas som att en myndighet bedömt att filmer med skadliga våldsskildringar är lämpliga att visa för barn ." Jag blir väldigt orolig, . får naturligtvis fatta vilka beslut ni vill, men ni måste ta konsekvenserna av att vi stiftar lagar här - vi beslutar. Jag räknar inte med att motion kommer att gå igenom. Ni stöder regeringen i att elvaåringar ska se filmer där det finns våldsinslag och en hel del annat som vi inte vill att de ska utsättas för utifrån deras välbefinnande. Det är ert ansvar . Då får ni ta det ansvaret. Det sägs att det är lite film som ses på bio. Det är faktiskt ändå 15 miljoner biobesök . Där tycker jag att vi har ett ansvar att visa föräldrarna och ge dem ett stöd genom detta med åldersbestämning. Jag är djupt orolig för SD:s linje i den här frågan. Så är det att vara ett mittenparti - man tar ställning till de förslag som ligger. Just i det här förslaget tycker vi att regeringen har det bästa resonerandet. Jag har också läst vad har sagt. Jag har till och med markerat det i mina papper här. Vi har resonerat om detta i gruppen. Som jag har nämnt tog det , och just när det gällde ledsagarregelns utvidgning fastnade vi i en debatt. Vi kom dock fram till att det som sägs i propositionen är det bästa för filmen . Man sätter ett föräldraansvar. Jag kan inte nog poängtera att barnen i tidig ålder ska lära sig ta hand om källkritik och bli starka, framför allt genom skolan. Men om vi via filmen också kan lära dem det är det ju fantastiskt. Sedan får vi se hur det går med det här förslaget. Visar det sig att det blir kaotiskt och hemskt och att alla elvaåringar hamnar i någon form av chocktillstånd för att de ser för många våldsfilmer får man ta ställning till det igen. Men just här och och står vi fast vid vårt beslut att stödja regeringens proposition. har vi en av många efterlängtad ny filmpolitik på plats. Vi kan konstatera att den farhåga som en del framfört, även här i kammaren, om att ett stärkt filmstöd också skulle resultera i höjda biljettpriser på bio, har kommit ordentligt på skam. Vi kan också konstatera att mycket av det som tog upp i sitt anförande redan har hanterats i den nya filmpolitiken. Det den rödgröna regeringen gör nu är att förbättra filmpolitiken ytterligare genom att skapa möjligheter för fler filmer att bli tillgängliga på biografer för barn och ungdomar upp till . Det är två viktiga förändringar som görs. Det ena är att den avgift som tidigare funnits för att över huvud taget få en film åldersbedömd plockas bort. Avgiften har gjort att många distributörer valt att inte låta ålderspröva sina filmer, med resultat att det automatiskt har satts femtonårsgräns på de filmerna. Det vill säga att barn och ungdomar upp till femton över huvud taget inte har kunnat se de filmerna. När avgiften tas bort kan vi förutsätta att fler distributörer kommer att låta åldersbedöma sina filmer och att de filmerna då blir tillgängliga för barn och ungdomar. Den andra förändringen är att den ledsagarregel som redan finns vad gäller sju- och elvaårsgränserna också införs för femtonårsgränsen. Det vill säga att den som är inte får se filmen ensam eller tillsammans med jämnåriga kamrater, men den som är får se filmen tillsammans med sina föräldrar eller någon annan vuxen. Vi kan konstatera att även i den här frågan, som i de flesta andra delar av kulturpolitiken, är det inom Alliansen som de största skillnaderna finns. Vi har här i debatten hört att KD och M är de stora motparterna. Jag tycker att det framför allt är som intar en extrem ståndpunkt här. Man vill inte låta föräldrar vara kompetenta nog att bedöma om de egna barnen ska kunna se en film tillsammans med dem. Flera har varit personliga i sina anföranden här. Jag kan också vara det. Jag har en fjortonårig dotter. Jag skulle inte vilja att hon går och ser en film med femtonårsgräns ensam eller tillsammans med sina kompisar. Men om det är en film som jag bedömer att vi har ett gemensamt utbyte av vill jag gärna kunna se den tillsammans med henne, och då inte bara på dvd, där vi ju redan får se den, utan också på biograf. Över huvud taget tycker jag att det som förälder till barn i de yngre tonåren är svårt att hitta kulturupplevelser som passar både föräldern och barnet. Den kanske allra viktigaste förbättringen med den här propositionen är därför att vi skapar förutsättningar för fler kulturupplevelser som familjen kan ta del av tillsammans. Jag yrkar bifall till kulturutskottets förslag. Jag kan inte låta bli att ta replik på när han säger att har en extrem hållning i den här frågan. Det extrema är i så fall också det som uttrycker i sitt remissvar. är i det här fallet mycket extrem, enligt . i är också oerhört extrem när man i sitt remissvar skriver så här: Vår övergripande synpunkt är att barns behov av skydd från skadlig exponering i detta fall väger tyngre än underåriga barns rätt att se film tillåten tillsammans med en person som fyllt . och har ett mycket stort ansvar. Vi stiftar lagar. Regeringen kommer med ett förslag som kommer att gå igenom. Vår extrema hållning, som delas av med flera remissinstanser, kommer inte att bifallas i , utan det är regeringens och linje som kommer att gälla. Elvaåringar ska i en vuxens sällskap kunna se film som är tänkt för personer som är och uppåt. Vi stiftar lagar. kommer att vara med och trycka på ja-knappen. Sedan lägger vi över ansvaret helt och hållet på föräldrarna. Jag anser att den linje som vi har och som med flera också har inte är särskilt extrem. Det som är extremt är argumentation. Han får det att låta som om det nu är fritt fram för elvaåringar att gå och se filmer med rekommenderad åldersgräns . Han får det också att låta som om ansvaret nu ligger helt och fullt på föräldrarna utan någon sorts vägledning. Så är ju inte fallet. Åldersgränser kommer fortfarande att finnas. Femtonårsgränsen är då en tydlig rekommendation till föräldrarna, så att de kan fundera på om det är en film som det är lämplig för barnet att se tillsammans med föräldrarna eller inte. Om man då som förälder kommer fram till att det är en film som barnet är moget nog att se måste man också som förälder anses vara myndig nog att fatta det beslutet. talar ofta om att värna familjepolitiken. Men vad gör i praktiken är att styra vad familjerna får fatta beslut om. Man omyndigförklarar familjer och föräldrar. Det vi gör med det här förslaget är inte att släppa fram möjligheten för elvaåringar att se film ensamma. Vi skapar bättre förutsättningar för familjer att ha gemensamma kulturupplevelser. Är det dåligt? Det som det handlar om är inte att inte betro föräldrarna att klara av detta. Låt mig säga något lite kontroversiellt i sammanhanget: jag har jobbat med bland annat hemlöshet och människor med missbruk och psykiatrisk problematik har jag kunnat se att många föräldrar behöver stöd när det gäller att bestämma vad barnen ska göra och vad de ska se. Det är inte alla föräldrar som klarar av det här, och då behövs ett stöd. Det som regeringen ger sken av i det som beslutas, vilket även påtalas av , är bland annat att man kan ge föräldrarna en känsla av att alla filmer som visas som är tänkta för femtonåringar och äldre nu är okej att se även för elvaåringar. Detta är innebörden i det här. Jag menar att man ska ge föräldrarna ett stöd. Så har det varit tidigare - föräldrarna har kunnat säga att en film har femtonårsgräns och att barnet därför inte ska se filmen i fråga. Föräldrarna har ett stort ansvar, och jag tror inte att det alltid är så enkelt att besluta vad barnen ska se. Vi är ett familjeparti, men jag tycker inte - för att återgå till första omgången av replikskiftet - att vi är särskilt extrema i detta. Vi förlitar oss ju i det här fallet på remissinstanser som är ganska tunga. betror inte föräldrarna. betror inte familjerna. Utgångspunkten för argumentation är att det finns familjer med sociala problem. Det vet vi att det finns, men detta måste hanteras för sig. Man kan inte omyndigförklara samtliga familjer utifrån att denna problematik finns. Åldersgränserna är en tydlig rekommendation. Om en film ges en femtonårsgräns signalerar inte detta att det är fritt fram att se filmen även för yngre barn. Ledsagarregeln gör det dock möjligt för föräldrar att bedöma att deras barn kan se filmen tillsammans med en förälder. Den låter föräldrar bedöma om deras barn är mogna nog att se filmen i fråga. Vi skapar då förutsättningar för fler familjer att få fler gemensamma kulturupplevelser, vilket jag tycker är något oerhört positivt. har en lång tradition med ett problematiskt förhållningssätt gentemot film. Partiet drev tidigare på för att man över huvud taget inte skulle få visa biofilm . har lämnat den ståndpunkten långt bakom sig, och jag tror att man kommer att ansluta även till denna politik när man ser att den fungerar. Jag vill börja med att ge kollegan helt rätt när han säger att Socialdemokraterna, lämnar barn och vuxna i sticket med denna proposition. Jag instämmer till fullo i detta - ni har ju inga svar! Det är lite magstarkt att höra inleda med att säga att den nya filmpolitiken nu äntligen har trätt i kraft. Det har bara gått en månad, och än så länge har inga biografer lagts ned på grund av att man har höjt filmmomsen. Dessutom, , återstår ett antal av de sju tillkännagivanden som riktade i samband med filmpropositionen. Ni har gjort fel - nu måste ni ta ett steg tillbaka och göra rätt. När tänker ni leverera det som har krävt att ni ska leverera? Gör detta innan ni ställer er här och förhäver er! Här har vi nu en proposition som inte ger särskilt mycket. av filmkonsumtionen sker på bio, medan av alla filmer konsumeras någon annanstans. Vad ska ni göra för att hjälpa föräldrar att få rådgivning om filmer som de ska visa för sina barn? Vad ska och göra när det gäller dessa av filmkonsumtionen? Regeringen har börjat att arbeta med de allra flesta av de tillkännagivanden som har lämnat. De flesta är också avbockade, om än inte alla - momsfrågan är till exempel en fråga där vi har olika syn. Vad gäller det som vi har hanterat verkar ha missat att vi har stärkt resurserna till för att arbeta med hur barn och unga lätt utsätts för skadlig mediepåverkan på internet. Detta uppdrag har funnits tidigare; nu har vi också ökat resurserna. Var fanns allianspartierna när vi ökade anslaget till ? tycks ha missat att den politik som man efterfrågar redan förs. har dessutom inte budgeterat för den. tycks också ha missat att problematiken beträffande internet inte är någonting som vi enkelt kan hantera nationellt. Film som visas på biografer i kan vi hantera nationellt, men vad gäller internet måste vi arbeta gemensamt över gränserna. Detta är också precis vad vi gör. EU arbetar fram ett nytt AV-direktiv. Vi har fått information i kulturutskottet om position och om att är kraftigt pådrivande för att öka skyddet för minderåriga vad gäller utbudet online. tycks helt ha missat att agerar kraftfullt inom EU i de här frågorna. Det är spännande att höra en miljöpartist, som inte tycker om EU-samarbetet, tala så väl om EU. Tack för det, ! Jag blir dock väldigt orolig när en regeringsföreträdare säger att vi har olika syn på tillkännagivanden. Det är klart och tydligt: När har lämnat ett tillkännagivande har regeringen inget annat att göra än att leverera detta. I dessa frågor finns inget utrymme för olika syn. När det gäller att kunna få en åldersrekommendation på film finns det goda exempel från , som har en självreglering. Branschen sätter åldersrekommendationer på filmerna. Det finländska medierådet utbildar, ger rekommendationer och följer upp att detta görs. Det finns en utredning som har föreslagit precis detta. Denna utredning ligger på regeringens bord i väntan på att man ska komma med förslag. Vad är det för fel på självreglering? Den skulle göra att vi kan få stöd för föräldrar och barn, som har efterfrågat. Varför är regeringen emot förslag som hjälper och stöder föräldrarna i föräldraskapet? Ge svar, , i stället för att svamla om EU och andra frågor! Vi kan göra väldigt mycket i för att komma till rätta med den här frågan, men Socialdemokraterna, vill inte detta. Ge oss svar på vad ni vill göra för att skydda de av filmkonsumtionen som sker på annat håll än på biografer! Vad gäller tillkännagivandena är det så att momsförändring är en budgetfråga. Det var omöjligt för regeringen att hantera detta tillkännagivande för en förändring , vilket och - när man drev igenom tillkännagivandet - borde ha insett. De tillkännagivanden som har varit möjliga att hantera snabbt har man hanterat snabbt. De tillkännagivanden som tar att hantera får man hantera på . talar om en utredning, men hon nämner inte att remissinstanserna var djupt splittrade när utredningen remitterades. Det var inte möjligt för regeringen att gå vidare med denna utredning, eftersom remissinstanserna hade så olika synpunkter. Branschen är splittrad - det är inte så att man enigt vill ta detta ansvar. Vissa vill det, men vissa vill det inte. Jag utesluter inte att vi framöver kan få en självreglering på området, men branschen måste först enas. Fram till dess måste vi hantera frågan utifrån det läge som vi har . Även om i en alliansregering skulle köra över vissa av branschens parter skulle man nog inte kunna köra över . och är de partier som står längst ifrån varandra när det gäller filmpolitiken, och man blockerar varandra. Skillnaden mellan de rödgrönas och Alliansens samarbete inom kulturpolitiken är att den rödgröna kulturpolitiken bygger på att Socialdemokraterna och väcker idéer och bejakar varandras förslag och kan genomföra en kraftfull kulturpolitik, medan man i Alliansen blockerar varandra. Vi såg av allianspolitik, där i princip ingenting hände på kulturområdet därför att man blockerade varandra. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 15.)