bet · H401KU16 · 2017-04-21 00:00:00 — Vidare bedömer ministerkommittén att det finns stora skillnader mellan olika kommuner när det gäller modersmålsundervisningen, såväl när det gäller undervisningstiden och periodiciteten som i frågan om huruvida tvåspråkig undervisning erbjuds. lämnade den de senaste rapporterna till med redovisning av det pågående arbetet med anledning av åtaganden inom ramkonventionen och minoritetsspråks-konventionen. I rapporterna lyfter särskilt fram rätten till språk och kultur samt de utmaningar som finns bl.a. på utbildningsområdet. Rapporterna redogör för utvecklingen sedan de senaste rapporteringstillfällena och identifierar de områden där det fortfarande finns behov av insatser. Pågående översyn av lagen om minoriteter och minoritetsspråk Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn och analys av lagen (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk samt angränsande frågor (dir. 2016:73). I kommittédirektiven anför regeringen att uppföljningen av minoritetspolitiken har visat på kontinuerlig positiv utveckling, i synnerhet när det gäller de kommunala och statliga myndigheternas verksamhet. menar regeringen att uppföljningen tecknar en bild av en utveckling som i stort avstannat, vilket i sin tur föranleder ett behov av att analysera vad detta beror på. Vidare menar regeringen att den internationella granskningen av , främst genom och (), löpande har identifierat de styrkor som kan uppvisa på området, t.ex. en starkare integrering av frågorna i många statliga verksamheter. Genom samma granskning noterar regeringen dock en bild av ett antal områden där en utveckling inte uppnåtts alternativt har avstannat. Då nationell och internationell uppföljning visat på ett antal utmaningar med den befintliga ordningen menar regeringen att det finns starka skäl för att genomföra en samlad genomlysning och översyn av minoritetspolitiken med avstamp i utvecklingen på området. Översynen syftar till att ta ytterligare steg i riktning mot säkrad efterlevnad av rättigheter i enlighet med den minoritetspolitiska strategin. Med utgångspunkt i översynen, i internationella åtaganden om mänskliga rättigheter och i regeringens strategi för de nationella minoriteterna (prop. 2008/09:158) ska utredaren föreslå åtgärder i syfte att säkra efterlevnaden av de nationella minoriteternas rättigheter. Uppdraget inbegriper att genomföra en sammanhållen analys av minoritetspolitiken för att tydliggöra styrkor och utmaningar och lämna förslag för att säkra efterlevnaden av de nationella minoriteternas rättigheter. Regeringen konstaterar i kommittédirektiven att den kontinuerliga uppföljningen på området har visat att det grundläggande skyddet, som gäller i hela landet, är bättre uppfyllt i de områden som ingår i förvaltningsområdena. Det gäller särskilt möjligheterna till inflytande och delaktighet samt språkfrämjande arbete. Vidare visar uppföljningen att det utökade skyddet inom förvaltningsområdena uppfylls i varierande grad i kommunerna, t.ex. när det gäller tillgången till förskola, annan pedagogisk omsorg och äldreomsorg på minoritetsspråk. Detta medför skillnader för individer som tillhör de nationella minoriteterna beroende på var de är bosatta eller annars befinner sig. Utredaren ska därför bl.a. analysera och utvärdera ordningen med ett grundläggande skydd och ett utökat skydd i förvaltningsområden, samt överväga behovet av förtydligad reglering av rättigheterna i det grundläggande skyddet. Regeringen konstaterar vidare att utvidgningen av förvaltningsområdena har skett i snabb takt och att det därför är nödvändigt att säkerställa systemets långsiktighet. Den årliga uppföljning som genomförs av de uppföljande myndigheterna visat att regleringen av förvaltningsområdena har brister. Regeringen menar därför att det finns skäl att göra en helhetsöversyn av förvaltningsområdenas roll och reglering. Utredaren ska därför bl.a. utvärdera förvaltningsområdenas effekt på minoritetspolitikens utveckling och överväga behovet av förtydligad reglering av rättigheterna i förvaltningsområdena. I uppdraget ingår även att genomlysa statsbidragsordningen i syfte att säkerställa både att kommunerna har möjlighet att erbjuda god service i enlighet med lagen och att statsbidraget används på det mest ändamålsenliga och effektiva sättet. I kommittédirektiven konstateras vidare att tillämpningen av 17 § i den nuvarande lagen, som föreskriver att kommunerna i förvaltningsområdena är skyldiga att erbjuda förskola helt eller delvis på minoritetsspråken om någon önskar detta, skiljer sig åt mellan kommuner inom förvaltningsområdena. Utredaren ska därför analysera vilka behov som finns i fråga om förskoleverksamhet eller annan pedagogisk omsorg på de nationella minoritetsspråken och vid behov föreslå en förändrad utformning av bestämmelsen. Uppföljningen visar att även 18 § som föreskriver en liknande skyldighet gällande äldreomsorg tolkas på mycket olika sätt i kommunerna. Särskilt skiljer sig tillämpningen i fråga om hur stor del av omsorgen som erbjuds på minoritetsspråket och hur verksamheten organiseras. Utredaren ska därför överväga behovet av en förtydligad utformning av bestämmelsen om äldreomsorg i syfte att säkerställa att enskilda ges adekvat tillgång till äldreomsorg på finska, meänkieli och samiska inom förvaltningsområdena. Utredaren ska också överväga hur kommuners och landstings skyldighet att verka för att det ska finnas personal som behärskar minoritetsspråk inom äldreomsorgen ska regleras och överväga om en liknande ordning för annan vård och omsorg än äldreomsorg bör införas. Uppdraget om en översyn av lagen om minoriteter och minoritetsspråk ska redovisas . Pågående uppdrag om förbättrade möjligheter för elever att utveckla sitt nationella minoritetsspråk Regeringen beslutade (dir. 2016:116) att ge en särskild utredare i uppdrag att kartlägga behovet av åtgärder med anledning av dels regeringens strävan att värna och revitalisera de nationella minoritetsspråken, dels kritik mot när det gäller undervisningen i de nationella minoritetsspråken. Om åtgärder behövs ska utredaren föreslå sådana. Uppdraget innehåller bl.a. följande: – att kartlägga och bedöma om åtgärder behövs – och i så fall vilka – för att öka tillgången till undervisning i nationella minoritetsspråk i , grundsärskolan, specialskolan, sameskolan, gymnasieskolan och gymnasiesärskolan – att kartlägga och bedöma om åtgärder behövs – och i så fall vilka – för att öka tillgången till tvåspråkig undervisning på nationella minoritetsspråk i dessa skolformer och – att lämna nödvändiga författningsförslag. Uppdraget ska redovisas . Utskottet behandlade motioner om efterlevnaden av lagen om minoriteter och minoritetsspråk i betänkande 2014/15:KU16. Utskottet konstaterade att frågorna om bristande efterlevnad av minoriteters rättigheter är angelägna och underströk vikten av att de grundläggande rättigheterna får genomslag i hela landet. Utskottet noterade den kritik som har framfört mot när det gäller de minoritetspolitiska åtagandena, och förutsatte att regeringen beaktar de slutsatser och rekommendationer som har lämnats inom ramen för den internationella granskningen. Vidare konstaterade utskottet att regeringen hade uppmärksammat att det tycktes finnas oklarheter i lagstiftningen och brister i genomförandet på det minoritetspolitiska området och att regeringen hade uttryckt en tydlig ambition att klargöra omfattningen av dessa problem. Utskottet konstaterade också att initiativ hade tagits för att stärka arbetet med mänskliga rättigheter på nivå. Mot bakgrund av det inledda arbetet och de aviserade åtgärderna såg utskottet inte något skäl att ställa sig bakom ett tillkännagivande. Utskottet avstyrkte i betänkande 2013/14:KU24 en motion om barns rätt till minoritetsspråk. Utskottet konstaterade att barn som tillhör de nationella minoriteterna skulle få stärkt tillgång till undervisning i sitt minoritetsspråk om kravet på grundläggande kunskaper som förutsättning för modersmåls-undervisning togs bort enligt regeringens förslag i proposition 2013/14:148. Vidare konstaterade utskottet att barnen bland de nationella minoriteterna därmed ges stärkta möjligheter att tillägna sig, använda och utveckla sina språk. Utskottet avstyrkte även en motion om lagstadgad rätt till finskspråkig äldreomsorg i hela landet i betänkande 2013/14:KU24. Utskottet anförde att det delade regeringens bedömning att det av hälso- och sjukvårdslagens och socialtjänstlagens berörda bestämmelser redan kan anses finnas en skyldighet att se till att det finns tillgång till personal med exempelvis kunskaper i finska om detta behövs för att uppnå god vård eller insatser av god kvalitet. Utskottet anser att de stärkta rättigheter som förvaltningsområdena innebär för våra nationella minoriteter är viktiga. Det är angeläget att både utvärdering och utveckling av skyddet för de nationella minoriteterna fortsätter. Det bör säkerställas att de kommuner och landsting/regioner som ingår i förvaltningsområden för minoritetsspråk lever upp till sina åtaganden. Utskottet noterar att tidigare utvärderingar har visat att det råder stora skillnader mellan kommuner och vill därför understryka vikten av att de grundläggande rättigheterna får genomslag i hela landet. Vidare noterar utskottet den kritik som har framfört mot när det gäller de minoritetspolitiska åtagandena. Utskottet förutsätter att regeringen beaktar de slutsatser och rekommendationer som har lämnats inom ramen för den internationella granskningen. Utskottet konstaterar att regeringen har beslutat om en översyn av lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk samt en utredning om förbättrade möjligheter för elever att utveckla sitt nationella minoritetsspråk. Mot bakgrund av de pågående utredningarna ser utskottet inte något skäl att ställa sig bakom ett tillkännagivande om kommuner inom förvaltningsområden och avstyrker därmed motion 2015/16:2177 (MP), motion 2015/16:2494 (M), motion 2015/16:2501 (M, C, FP, KD) samt motion 2015/16:2787 (FP) yrkande 3. Inte heller i frågan om åtgärder rörande nationella minoriteter och minoritetsspråk ser utskottet skäl att ställa sig bakom ett tillkännagivande och avstyrker därför motion 2016/17:98 (M), 2015/16:2787 (FP) yrkandena 4–6, motion 2016/17:100 (M), motion 2016/17:2146 (S) samt motion 2015/16:104 yrkande 3 (V). Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om förvaltningsområdenas utbredning. Jämför reservation 10 (L). I kommittémotion 2015/16:2787 av m.fl. (FP) begärs i yrkande 2 ett tillkännagivande om att utöka förvaltningsområdena för minoritetsspråk. Motionärerna noterar att regeringen valt att föreslå en frysning av budgetanslaget , och menar att detta innebär att anslutningen av nya kommuner sker på bekostnad av sänkta ambitioner och försämrade förutsättningar för de kommuner som tidigare ingått. Förvaltningsområden för samiska respektive finska och meänkieli inrättades 2000 i enlighet med regeringens förslag i propositionen Nationella minoriteter i (prop. 1998/99:143) och omfattade då sju kommuner i . I syfte att uppfylla bestämmelserna i den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk (minoritetsspråkskonventionen) gavs enskilda rätt att använda samiska, finska och meänkieli hos domstolar och förvaltningsmyndigheter med verksamhet i de geografiska områden där språken använts av hävd och fortfarande användes i tillräcklig utsträckning. Förslagen innebar också en rätt att i dessa områden få förskoleverksamhet och äldreomsorg helt eller delvis på dessa språk. Den geografiska begränsningen byggde på att man ansett att det kunde möta alltför stora hinder, både praktiskt och kostnadsmässigt, att tillämpa konventionens olika bestämmelser i områden där mycket få personer använder ett landsdels- eller minoritetsspråk. I propositionen framhölls också att en regional tillämpning av reglerna innebar en markering av språkens sär-skilda betydelse och historia i dessa områden, vilket ansågs kunna leda till att den kultur och historia som hänger samman med språken i dessa områden lyfts fram och får ökat stöd (s. 41 f.). ersatte en ny lag om nationella minoriteter och minoritets-språk tidigare lagar på området (prop. 2008/09:158, bet. 2008/09:KU23, rskr. 2008/09:272). I 6 § lagen (2009:724) om nationella minoriteter och minoritets-språk anges vilka kommuner som ingår i förvaltningsområdena för finska, meänkieli och samiska. Den nya lagen innebar att förvaltningsområdena för finska och samiska utvidgades med 18 respektive 13 kommuner. Som skäl för den föreslagna utvidgningen hänvisade regeringen till att hade pekat bl.a. på att fler enskilda behövde få tillgång till ett förstärkt minoritetsskydd för att regleringen skulle leva upp till åtaganden enligt de konventioner som rör skyddet av nationella minoriteter (prop. 2008/09:158 s. 73 f.). I lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk infördes också en möjlighet till frivillig anslutning till förvaltningsområdena. I 7 § anges att andra kommuner än de som anges i 6 § efter anmälan kan få ingå i förvaltningsområdet för finska, meänkieli eller samiska. Beslut att en kommun ska få ingå i ett förvaltningsområde fattas av regeringen. I propositionen anfördes att kommunalt engagemang och ansvarstagande för minoritetsåtaganden är av avgörande betydelse för att det minoritetspolitiska arbetet i förvaltningsområdena ska vara framgångsrikt. Vidare framhölls att ett sådant kommunalt engagemang också kan väckas genom de nationella minoriteternas eget arbete lokalt och genom att en dialog kommer igång mellan kommunala företrädare och de nationella minoriteterna (prop. 2008/09:158 s. 83). I fråga om frivillig anslutning till ett förvaltningsområde gäller enligt 4 § förordningen (2009:1299) om nationella minoriteter och minoritetsspråk att vid prövningen av om en kommun efter anmälan ska få ingå i ett förvaltningsområde ska hänsyn tas till om det finns ett uttalat intresse från berörda minoriteter för att kommunen ska ingå i förvaltningsområdet. Det är kommunen som ska visa att ett sådant intresse finns hos den berörda minoriteten i kommunen. Av 5–8 §§ förordningen framgår bl.a. att statsbidrag lämnas, i mån av tillgång på medel, till kommuner och landsting som är anslutna till förvaltningsområden för de merkostnader som uppkommer med anledning av de rättigheter som enskilda har enligt lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk. Förvaltningsområdenas utbredning –2016 ingick totalt 39 kommuner i ett eller flera av de förvaltningsområden som då inrättades genom den nya lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk. uppgick antalet kommuner och landsting som ingår i förvaltningsområdena till 75 kommuner och 14 landsting. Sju nya kommuner anslöts till förvaltningsområdena . Inga nya kommuner anslöts . kom åtta nya ansökningar in om att ingå i ett eller flera förvaltningsområden . I kommittédirektiven En stärkt minoritetspolitik – översyn av lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk (dir. 2016:73) konstaterar regeringen att utvidgningen av förvaltningsområdena har skett i snabb takt och att det därför är nödvändigt att säkerställa systemets långsiktighet. Direktiven inkluderar därför ett uppdrag om att se över förvaltningsområdenas roll och reglering i dess helhet. Uppdraget ska redovisas . En motion om att öka förvaltningsområdenas utbredning avstyrktes av utskottet i betänkande 2014/15:KU16. Utskottet noterade då att det antal kommuner som frivilligt ansöker om att få ingå i förvaltningsområdena hade ökat stadigt och att intresset inte visade några tecken på att avta. Vidare noterade utskottet att regeringen genom budgetpropositionen också beslutat om en årlig anslagsförstärkning för att skapa förutsättningar för en utvidgning av förvaltningsområdena. Utskottet konstaterar att den pågående översynen av lagen om nationella minoriteter och minoritetsspråk inkluderar ett uppdrag om att se över förvaltningsområdenas roll och reglering i dess helhet. Men hänvisning till detta avstyrker utskottet motionsyrkandet. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om att regeringen bör tillsätta en utredning med uppdrag att analysera om finlandssvenskarna bör erkännas som nationell minoritet i och tillkännager detta för regeringen. Jämför reservation 11 (SD). I motion 2016/17:1961 av (C) begärs ett tillkännagivande om ett tilläggsdirektiv till den utredning som görs om de nationella minoriteternas rättigheter i syfte att också pröva finlandssvenskarnas status utifrån kriterierna i ramkonvention om skydd för nationella minoriteter och inte utifrån språkstadgan. Motionären noterar att finlands-svenskarna i har nekats skydd med hänvisning till att de saknar ett språk skilt från svenskan, men att detta kriterium bara utgör ett av flera möjliga kriterier för skydd i ramkonventionen och de svenska tolkningarna av denna. I motion 2016/17:2653 av (M) begärs ett tillkännagivande om en utredning om att erkänna finlandssvenskarna som nationell minoritet i . Motionären noterar att finlandssvenskarna inte har erkänts som nationell minoritet med hänvisning till att de talar svenska. påpekar motionären att ramkonvention inte anger förekomsten av ett eget språk som en nödvändig förutsättning för att en grupp ska kunna klassificeras som en nationell minoritet, utan lyfter fram även andra omständigheter såsom kultur, historia och samhörighet. erkände riksdag samer, sverigefinnar, tornedalingar, romer och judar som nationella minoriteter (prop. 1998/99:143, bet. 1999/2000:KU6, rskr. 1999/2000:69). hade i sitt betänkande (SOU 1997:193) konstaterat att ramkonvention om skydd för nationella minoriteter saknade en definition av begreppet nationell minoritet och att det överlämnades åt avtalsslutande stater att i varje enskilt fall bedöma för vem eller vilka de enskilda artiklarna skulle vara tillämpliga. Enligt kommitténs förslag borde en nationell minoritet uppfylla följande kriterier: – grupp med uttalad samhörighet som till antalet i förhållande till resten av befolkningen har en icke dominerande ställning – religiös, språklig, traditionell och/eller kulturell särart – historiska eller långvariga band med I fråga om sverigefinnarna angavs att de uppfyller samtliga föreslagna kriterier för att vara en nationell minoritet och att det som främst skiljer dem från majoritetsbefolkningen är språket (s. 35 och s. 47 f.). Utredningen om de finska och sydsamiska språken anmärkte i sitt delbetänkande (SOU 2005:40) att inte hade definierat vilka som skulle anses ingå i gruppen sverigefinnar (s. 40). I delbetänkandet gavs vissa definitioner. Med sverigefinne avsågs i varaktigt boende personer som talar finska och ättlingar till dessa. Det kunde således vara finskspråkiga personer som invandrat till från och deras ättlingar. Ättlingarna behöver inte behärska finska språket för att kunna definiera sig som sverigefinnar. Med finlandssvenskar avsågs personer boende i som har svenska som modersmål samt även personer med svenska som modersmål som flyttat till från och deras ättlingar. Med termen sverigefinländare avsågs både finskspråkiga och svenskspråkiga personer som flyttat till från och deras ättlingar, dvs. både sverigefinnar och finlandssvenskar boende i . I utredningens slutbetänkande (SOU 2006:19) uppmärksammades att frågan om finlandssvenskarnas status i förhållande till ramkonventionen tagits upp från sverigefinskt håll, och att i (Fris) hade uppvaktat utredningen i frågan. Med hänvisning till att det i ram-konventionen inte ställs några krav på att en minoritet bör ha ett annat modersmål än majoritetsbefolkningen menade att beslutet om de nationella minoriteterna i borde ändras så att sverigefinländare erkänns som en nationell minoritetsgrupp. I betänkandet uppgavs att företrädare för sverigefinnar hade ställt sig positiva till den lösningen, och utredaren menade att frågan om finlandssvenskarnas status borde utredas (a.a. s. 409 f.) har i några sammanhang uppmärksammats på att den nära koppling som görs mellan ramkonventionen och minoritetsspråks-konventionen i svensk minoritetspolitik – dvs. sammankopplingen mellan erkännandet av nationella minoriteter och erkännandet av nationella minoritetsspråk – kan ifrågasättas. Exempelvis anför Fris i en skrivelse till utskottet att finlandssvenskarna har missgynnats av detta, då de trots sin samspråkighet med majoritetsbefolkningen borde kunna beviljas status som nationell minoritet enligt ramkonventionens kriterier. I förarbetena till de dåvarande minoritetsspråkslagarna angavs att termen sverigefinnar avser personer som har finska som modersmål (prop. 1998/99:143 s. 24 och s. 33). Den finländska grupp som har svenska som modersmål ansågs inte ingå i gruppen. Den dåvarande regeringen hänvisade till att denna tolkning överensstämde med ändamålet med minoritetsspråks-konventionen. Regeringen ansåg att den svensktalande gruppen inte heller omfattades av åtagandena enligt ramkonventionen. Vid riksdagsbehandlingen av propositionen berördes frågan om huruvida även finlandssvenskarna i skulle anses ingå i den sverigefinska minoriteten och om den erkända minoritetsgruppen som helhet borde benämnas sverigefinländare i stället för sverigefinnar. Ett följdmotionsyrkande med denna innebörd avslogs. delade regeringens bedömning och uttalade att detta dock inte uteslöt att åtgärder som avser sverigefinnar även kan komma finlandssvenskarna till del (bet. 1999/2000:KU6 s. 22). I förarbetena till lagen (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk behandlades bl.a. frågan om att utöka antalet erkända nationella minoriteter mot bakgrund av att Utredningen om finska och sydsamiska språken gjort bedömningen att finlandssvenskarnas status i förhållande till ramkonventionen borde klargöras (prop. 2008/09:158 s. 60 f.). Regeringen fann dock inte något skäl att i det dåvarande skedet utöka antalet erkända nationella minoriteter. I skälen för regeringens bedömning anfördes inledningsvis att stater i samband med ratificeringen av ramkonvention och minoritetsspråkskonventionen väljer de grupper och de språk som de vill erkänna som nationella minoriteter och nationella minoritetsspråk. I fråga om finlandssvenskarnas ställning hänvisade regeringen till de bedömningar och ställningstaganden som gjordes i samband med minoritetspolitiska proposition. I propositionen anfördes vidare att finlandssvenskarnas status inte skulle förändras nämnvärt även om de gavs skydd enligt ramkonventionen, eftersom den materiella minoritetsrätten i första hand bygger på åtagandena i minoritetsspråkskonventionen. Regeringen framhöll också att den inte såg några hinder mot att en enskild finlandssvensk som identifierar sig med den sverigefinska gruppen deltar i och tar del av det stöd som ges sverigefinnar, eller att en enskild som upplever sig diskriminerad på grund av sin etnicitet anmäler detta. Som redogjorts för i betänkandet beslutade regeringen (dir. 2016:73) att ge en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn och analys av lagen (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk samt angränsande frågor. Med utgångspunkt i översynen, i internationella åtaganden om mänskliga rättigheter och i regeringens strategi för de nationella minoriteterna (prop. 2008/09:158) ska utredaren genomföra en sammanhållen analys av minoritetspolitiken och föreslå åtgärder i syfte att säkra efterlevnaden av de nationella minoriteternas rättigheter. Kommittédirektiven innefattar inte något särskilt uppdrag om att utreda finlandssvenskarnas ställning. Uppdraget ska redovisas . En motion om finlandssvenskarnas ställning avstyrktes av utskottet i betänkande 2014/15:KU16. Utskottet noterade att det vid den senaste översynen av minoritetslagen saknades skäl att utöka antalet eller definitionen av de nationella minoriteter som erkändes vid ratificeringen av ramkonvention och minoritetsspråkskonventionen.