bet · H401CU12 · 2017-03-31 00:00:00 — Enligt utskottets mening fanns det inte skäl att föreslå någon åtgärd med anledning av motionen och utskottet ansåg att motionen borde avslås. har följt utskottet. Hästnäringen är för många både en hobby och en inkomst. Svensk hästnäring, speciellt den stora ridhästsektorn, utgörs i huvudsak av människor som använder hästen för hobbyverksamhet eller andra rekreationsändamål. Det innebär att den främsta marknaden för svenska hästuppfödare finns bland privatpersoner, som majoriteten av uppfödarna bedriver näringsverksamhet. Ett stort problem för många inom hästnäringen är att konsumentköplagen gäller när en näringsidkare säljer ett djur till en konsument. Som konsumentköplagen är utformad får näringsidkaren en svag ställning i förhållande till konsumenten i de fall den köpta varan påstås vara felaktig. Presumtionsregeln i 20 a § konsumentköplagen infördes i konsument-köplagen för att genomföra artikel 5.3 i konsumentköpsdirektivet. Enligt bestämmelsen ska ett fel som visar sig efter det att varan avlämnades anses ha funnits vid avlämnandet om inte annat visas eller detta är oförenligt med varans eller felets art. Det innebär att konsumenten bara behöver bevisa att felet visat sig inom sexmånadersfristen. Näringsidkaren har då att bevisa att felet inte fanns för avlämnandet utan har uppkommit . Det kan i praktiken innebära att en näringsidkare som har sålt en fullt frisk häst kan tvingas att efter en relativt efter försäljningen ta tillbaka hästen i ett försämrat tillstånd. Följden av detta är att många näringsidkare drar sig för att sälja hästar till privatpersoner. Enligt utskottets mening är konsumentköplagens felregler inte anpassade för köp av levande djur som kan påverkas av exempelvis miljöombyte eller nya hanterings- och träningsrutiner. Utskottet anser därför att regeringen både nationellt och inom EU bör initiera överväganden om huruvida reglerna i konsumentköplagen för köp av levande djur är ändamålsenligt utformade. Utskottet föreslår att ställer sig bakom det som utskottet anför och tillkännager detta för regeringen. Ställningstagandet innebär ett bifall till motionerna 2015/16:2462 yrkande 2, 2016/17:3147 yrkande 12 och 2016/17:3173 yrkande 10 samt delvis bifall till motionerna 2016/17:823 yrkande 3 och 2016/17:2483 yrkande 1. Övriga motionsyrkanden bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om en lagreglerad servicegaranti vid köp av produkter. Utskottet hänvisar bl.a. till gällande rätt. (M) anser i motion 2015/16:1462 att det bör finnas en lagreglerad servicegaranti vid köp av produkter. Vid problem med en produkt ska en konsument bl.a. vara garanterad att inom kunna få kontakt med försäljningsföretaget via servicetelefon eller mejl. Service på plats ska ske inom ett fastställt antal dagar. Motionären menar att en sådan bestämmelse bör införas i konsumentköplagen. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta. Om en vara är felaktig har konsumenten enligt 26 § konsumentköplagen (1990:932) rätt att kräva att säljaren avhjälper felet eller företar omleverans om detta kan ske utan oskälig kostnad för säljaren. Vid bedömningen av om någon av påföljderna avhjälpande eller omleverans skulle medföra oskälig kostnad för säljaren ska särskild hänsyn tas till vilken betydelse felet har, vilket värde varan skulle ha haft om den varit felfri och om den andra påföljden skulle kunna fullgöras till väsentligt lägre kostnad för säljaren och utan väsentlig olägenhet för köparen. Avhjälpande eller omleverans ska ske inom skälig tid efter det att köparen framställde sitt krav och utan kostnad eller väsentlig olägenhet för denne. Med omleverans avses att konsumenten får byta varan mot en annan felfri vara. I förarbetena till konsumentköplagen anförs att bedömningen av vad som är skälig tid för att avhjälpa ett fel i första hand bör ske med hänsyn till köparens intresse, bl.a. hans eller hennes behov av varan i felfritt skick. Även säljarens möjligheter att avhjälpa felet måste beaktas. I princip bör emellertid säljaren vara skyldig att ta sig an avhjälpandet omgående sedan köparen gett säljaren tillfälle till det. Endast om felet är av sådant slag att det inte nämnvärt påverkar varans användbarhet och köparen kan disponera varan, bör denne behöva finna sig i att säljaren på grund av ursäktlig tidsbrist eller dylikt dröjer något med sina åtgärder. Även om köparen inte kan använda varan bör än annars kunna godtas, om säljaren lämnar en ersättningsvara till köparens förfogande. Säljaren bör också kunna medges en större tidsmarginal, om konsumenten ändå inte skulle använda varan, exempelvis därför att användningen är säsongsbunden. I övrigt får det avgörande för bedömningen av vad som utgör en skälig tid för ett avhjälpande i huvudsak vara den tid som normalt måste beräknas gå åt för de nödvändiga åtgärderna (prop. 1989/90:89 s. 120). Enligt 2 kap. 2 § första stycket 1 lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler ska näringsidkaren innan ett avtal om varor ingås ge konsumenten information om sitt namn, organisationsnummer, telefonnum-mer och telefaxnummer samt sin adress och e-postadress. Informationen ska vara sådan att konsumenten enkelt ska kunna identifiera och kontakta näringsidkaren (prop. 2013/14:15 s. 79). Information ska även lämnas om bl.a. den rätt som konsumenten har att reklamera enligt lag, hur reklamation kan göras och gatuadressen till det verksamhetsställe dit konsumenten kan vända sig för att framställa klagomål (8) och om garantier eller liknande utfästelser samt den assistans och service som gäller efter försäljningen (12). Enligt 22 § marknadsföringslagen (2008:486) ska en näringsidkare, som vid marknadsföringen erbjuder sig att genom en garanti eller liknande utfästelse svara för en produkt eller del därav eller för en egenskap hos produkten, vid försäljningen lämna köparen tydlig information om utfästelsens innehåll och de uppgifter som är nödvändiga för att köparen ska kunna göra den gällande. Utfästelsen och informationen ska lämnas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för köparen. I 22 a § första stycket marknadsföringslagen finns en bestämmelse om den information som ska lämnas vid konsumentavtal som ingås i näringsidkarens affärslokal. Näringsidkaren ska innan avtalet ingås ge konsumenten klar och begriplig information om bl.a. sitt namn och telefonnummer samt sin gatuadress och e-postadress (1), den rätt som konsumenten har att reklamera enligt lag och hur reklamation kan göras (6) och garantier eller liknande utfästelser samt den assistans och service som gäller efter försäljningen (7). Bestämmelserna i 2 kap. 2 § första stycket 1 lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler samt i 22 a § marknadsföringslagen genomför delar av direktivet om konsumenträttigheter i svensk rätt (prop. 2013/14:15, bet. 2013/14:CU7, rskr. 2013/14:118). Pågående arbete inom EU Kommissionen presenterade ett förslag till direktiv om vissa aspekter på avtal om försäljning av varor på nätet och annan distansförsäljning av varor (KOM(2015) 635). Direktivförslaget innehåller bl.a. en bestämmelse om att konsumenten ska ha rätt att inom skälig tid och utan väsentlig olägenhet få ett fel i varan avhjälpt. Direktivförslaget förhandlas inom EU. Som tidigare redovisats i bl.a. avsnittet Reklam riktad till barn m.m. har kommissionen initierat en översyn av konsumentskyddslagstiftningen inom EU. Konsumentköpsdirektivet, direktivet om otillbörliga affärsmetoder och direktivet om konsumenträttigheter är några av de direktiv som omfattas av översynen. I kommissionens arbetsprogram (KOM(2016) 710) anges att översynen inklusive konsekvensbedömningen beräknas vara klar fjärde kvartalet 2017. I konsumentköplagen finns bestämmelser om de påföljder som konsumenten kan göra gällande vid fel på en vara. Bestämmelser om den information som näringsidkaren ska lämna för att konsumenten ska kunna identifiera och kontakta näringsidkaren finns bl.a. i lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler och i marknadsföringslagen. Vidare anges att näringsidkaren ska lämna information om garantier eller liknande utfästelser samt den assistans och service som gäller efter försäljningen. Kommissionen gör en översyn av ett antal direktiv inom det konsumenträttsliga området. Bland annat omfattas konsumentköpsdirektivet, direktivet om otillbörliga affärsmetoder och direktivet om konsument-rättigheter av översynen. Vidare har kommissionen presenterat ett förslag till direktiv om vissa aspekter på avtal om försäljning av varor på nätet och annan distansförsäljning av varor. Förslaget förhandlas inom EU. Mot denna bakgrund kan utskottet inte se att det finns skäl att föreslå något initiativ från . Motionen bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att tillsätta en utredning som ska se över hur man kan motverka oseriösa aktörer inom förmedlingsbranschen. Utskottet hänvisar bl.a. till pågående arbete inom EU. Jämför reservation 10 (L). I kommittémotion 2015/16:2781 anför m.fl. (L) att förmedlingstjänster är vanliga vid t.ex. köp av resor och hantverkstjänster via sökmotorer på internet. Motionärerna anser att regeringen bör tillsätta en utredning som ska se över hur man kan motverka oseriösa aktörer inom förmedlingsbranschen och hur man kan stärka konsumenters ställning när dessa blir utnyttjade av oseriösa aktörer. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta (yrkande 3). Direktivet om paketresor och sammanlänkade researrangemang och rådet antog ett nytt direktiv om paketresor och sammanlänkade researrangemang (EU) 2015/2302. I det nya direktivet, som är ett fullharmoniseringsdirektiv, är definitionen av paketresor vidare och omfattar även situationer då resetjänsterna köps från separata näringsidkare genom sammanlänkade bokningsprocesser online, s.k. click through. Direktivet innehåller bestämmelser om bl.a. vem som bär ansvaret för att ett avtal fullgörs och resenärens rättigheter när ett avtal inte fullgörs. Medlemsstaterna ska anta och offentliggöra de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att genomföra direktivet. Dessa bestämmelser ska tillämpas fr.o.m. . Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att föreslå hur det nya direktivet om paketresor och sammanlänkade researrangemang ska genomföras i svensk rätt. Utredningen, som antog namnet , överlämnade delbetänkandet Ny paketreselag (SOU 2016:56). I betänkandet föreslår utredningen en ny paketreselag som till sin utformning och sitt innehåll ligger nära direktivet. Med paketresa avses i den föreslagna nya lagen en kombination av minst två olika typer av resetjänster avsedda för samma resa eller semester. Även resetjänster som köps från separata näringsidkare genom länkade bokningsprocesser online kan anses utgöra en paketresa. För det förutsätts dock att den näringsidkare som det första avtalet ingåtts med överför resenärens namn, betalningsuppgifter och e-postadress till en eller flera andra näringsidkare och att resenären ingår avtal med någon av dessa näringsidkare efter det att bokningen av den första resetjänsten har bekräftats. Den resetjänst som det första avtalet avser och de andra resetjänster som resenären därefter ingår avtal om bildar då en paketresa. Arrangören, dvs. den som kombinerar och till försäljning erbjuder en paketresa, antingen direkt eller genom en annan näringsidkare eller tillsammans med en annan näringsidkare, eller den näringsidkare som överför resenärens uppgifter till en annan näringsidkare ska vara primärt ansvarig gentemot resenären för att paketreseavtalet fullgörs. Vid fel i paketresan ska resenären bl.a. ha rätt till prisavdrag och skadestånd. Vidare föreslår utredningen att alltjämt ska ansvara för tillsynen över att paketreselagens regler följs. I den föreslagna nya paketreselagen regleras också s.k. kopplade researrangemang, (de researrangemang som i direktivet kallas för sammanlänkade rese-arrangemang). Med kopplat researrangemang avses minst två olika typer av resetjänster köpta för samma resa eller semester, vilka inte utgör en paketresa, som leder till att separata avtal ingås med de enskilda resetjänst-leverantörerna, om en näringsidkare bl.a. underlättar resenärens separata urval och separata betalningar för var och en av resetjänsterna, för ett enda besök hos eller en enda kontakt med dess försäljningsställe. Ett exempel på underlättande kan vara att resenären i samband med en bokning på internet hos en resetjänstleverantör via ett s.k. pop-up-fönster erbjuds att boka ytterligare resetjänster hos någon annan näringsidkare. Enligt uppgift från bereds delbetänkandet inom . Pågående arbete inom EU Kommissionen presenterade ett förslag till en ny förordning om konsumentskyddssamarbete, och rådets förordning om samarbete mellan de nationella myndigheter som ansvarar för genomdrivandet av konsumentskyddslagstiftningen (KOM(2016) 283). Syftet med förslaget är att effektivisera och stärka tillsynen inom EU på konsumentområdet för att möta de utmaningar som den digitala utvecklingen medfört och stärka den gränsöverskridande e-handeln inom EU. Den snabba tekniska utvecklingen har gjort det lättare för företag att begå överträdelser och undvika tillsynsåtgärder. Förutom åtgärder som syftar till att effektivisera samarbetet mellan de nationella tillsynsmyndigheterna föreslår kommissionen ett antal nya utrednings- och tillsynsbefogenheter. Kommissionen föreslår också att fler konsumentskyddsbestämmelser ska omfattas av förordningen. Förslaget förhandlas inom EU. Det nya direktivet om paketresor och sammanlänkade researrangemang omfattar även resetjänster som köps från separata näringsidkare genom sammanlänkade bokningsprocesser online. föreslår i sitt delbetänkande Ny paketreselag hur direktivet ska genomföras i svensk rätt. Delbetänkandet bereds inom . Vidare har kommissionen presenterat ett förslag till en ny förordning om konsumentskyddssamarbete som syftar till att effektivisera och stärka den gränsöverskridande tillsynen inom EU på konsumentområdet. Förordnings-förslaget förhandlas inom EU. Utskottet anser att resultatet av det pågående arbetet inte bör föregripas genom någon åtgärd från . Motionsyrkandet bör därför avslås. Alternativ tvistlösning på konsumentområdet Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om behovet av utomrättslig tvistlösning. Utskottet hänvisar bl.a. till ny lagstiftning om alternativ tvistlösning på konsumentområdet. I kommittémotion 2015/16:2704 anser m.fl. (M) bl.a. att det är viktigt att det svenska systemet för hantering av konsumenttvister utanför domstol fungerar väl och stärks. bör inte meddela bindande beslut, men myndighetens roll och ställning ska vara stark. Den ökade e-handeln, det ökade utbudet av lågprisprodukter inom vissa sektorer och uppkomsten av nya produkter och tjänster till följd av den snabba tekniska utvecklingen stärker behovet av en effektiv och högkvalitativ utomrättslig tvistlösning. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta (yrkande 11). I prövas konsumenttvister utanför domstol framför allt i . antogs två EU-rättsakter om tvistlösning utanför domstol, och rådets direktiv /11/EU om alternativ tvistlösning vid konsumenttvister (tvistlösningsdirektivet) och och rådets förordning (EU) nr 524/2013 om tvistlösning online vid konsumenttvister (EU:s tvistlösningsförordning). Förordningen ska tillämpas fullt ut fr.o.m. . Tvistlösningsdirektivet och EU:s tvistlösningsförordning är sammankopplade och kompletterar varandra. Syftet med direktivet är att göra alternativa tvistlösningsorgan av hög kvalitet tillgängliga i hela EU för alla konsumentklagomål vid avtalstvister i samband med försäljning av varor eller av tjänster. EU-förordningen ska säkerställa att konsumenter och näringsidkare har direkt tillgång till en onlineplattform som hjälper konsumenter att komma i kontakt med ett alternativt tvistlösningsorgan som godkänts enligt direktivet, när tvister uppstår vid gränsöverskridande e-handel. , en fristående enhet inom som ingår i , är kontaktpunkt för tvistlösning online enligt EU:s tvistlösningsförordning. Tvistlösningsdirektivet har genomförts i svensk rätt genom lagen (2015:671) om alternativ tvistlösning i konsumentförhållanden som trädde i kraft (prop. 2014/15:128, bet. 2015/16:CU4, rskr. 2015/16:27). Lagen innehåller även kompletterande bestämmelser till EU:s tvistlösningsförordning. Lagen gäller för alternativ tvistlösning som initieras av en konsument avseende hans eller hennes anspråk mot en näringsidkare, om anspråket härrör från avtal om köp av vara eller tjänst mellan konsumenten och näringsidkaren. Enligt lagen ska en behörig myndighet, som utses av regeringen, besluta om godkännande av nämnder för alternativ tvistlösning och i förekommande fall om återkallelse av ett sådant godkännande. Regeringen ska vara ansvarig för att utse förvaltningsmyndigheter att vara nämnder för alternativ tvistlösning. I lagen anges vidare bl.a. att näringsidkare ska ha viss skyldighet att lämna information om alternativ tvistlösning till konsumenter och att denna skyldighet ska sanktioneras enligt marknadsföringslagen. I proposition 2014/15:128 behandlades även frågan om huruvida beslut borde göras bindande. Regeringen gjorde bedömningen att nämndens beslut även fortsättningsvis endast bör utgöra rekommendationer. Utskottet instämde i betänkande 2015/16:CU4 i regeringens bedömning. Kammarkollegiet har utsetts att vara behörig myndighet enligt lagen om alternativ tvistlösning i konsumentförhållanden. finns följande nämnder för alternativ tvistlösning. De nya reglerna om alternativ tvistlösning innebär bl.a. att fått ett utökat verksamhetsområde, t.ex. prövas nu även tvister om värmepumpar, spel och lotterier. Vidare ställer de nya reglerna högre krav på effektiviteten i ärendehanteringen, t.ex. ska i normalfallet en tvist avgöras efter det att ärendet är färdigt för avgörande. har numera också en skyldighet att verka för att parterna kommer överens. är det möjligt att göra en anmälan direkt på nämndens webbplats. För att möta en ökande ärendetillströmning och de ökade krav som ställs på hantering av ärenden som är relaterade till EU-lagstiftningen på området beslutade att höja anslaget till nämnden med (prop. 2015/16:1 utg.omr. 18, bet. 2015/16:CU1, rskr. 2015/16:76). Regeringen gav i regleringsbrevet för i uppdrag att redovisa hur myndigheten arbetar med kvalitetshöjande insatser och med att effektivisera verksamheten bl.a. när det gäller handläggningsrutiner som ska säkerställa att kraven i nämndens instruktion och i lagen om alternativ tvistlösning i konsumentförhållanden uppfylls. Av redovisningen ska framgå vilka åtgärder som har vidtagits eller kommer att vidtas. Faktiskt och förväntat resultat ska också redovisas. Enligt uppgift från följs redovisningen upp inom ramen för årets myndighetsdialog. Enligt EU:s tvistlösningsdirektiv är medlemsstaterna skyldiga att se till att det finns tillgång till alternativ tvistlösning för konsumenttvister i samband med försäljning av varor eller av tjänster. Medlemsstaterna ska vidare se till att de alternativa tvistlösningsförfarandena är effektiva. Tvistlösningsdirektivet har genomförts i svensk rätt genom lagen om alternativ tvistlösning i konsumentförhållanden. Lagen innehåller bl.a. bestämmelser om godkännande och utseende av nämnder för alternativ tvistlösning. finns sex nämnder för alternativ tvistlösning i . är en av nämnderna och bedöms vara den som kommer att pröva de flesta konsumenttvister som omfattas av lagen. Genom de nya reglerna om alternativ tvistlösning har bl.a. fått ett utökat verksamhetsområde. Vidare ställer de nya reglerna högre krav på effektiviteten i ärendehanteringen, bl.a. när det gäller inom vilken tid en tvist ska avgöras. För att möta en ökande ärendetillströmning och de ökade krav som ställs på hantering av ärenden som är relaterade till EU-lagstiftningen på området har anslaget till nämnden höjts med . redovisade ett regeringsuppdrag om hur nämnden arbetar med kvalitetshöjande insatser och med att effektivisera verksamheten. Enligt uppgift från behandlas rapporten inom ramen för årets myndighetsdialog. Utskottet kan således konstatera att det införts lagstiftning, gjorts ekonomiska satsningar och pågår ett utvecklingsarbete för att tillhandahålla ett system för alternativ tvistlösning av god kvalitet. Önskemålen i motionen får därmed i allt väsentligt anses tillgodosedda. Motionsyrkandet bör därför avslås. Ersättning vid avbrott eller störningar i telefoni och bredbandstjänster Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om en avbrottsersättning vid avbrott eller störningar i telefoni- och bredbandstjänster. Jämför reservation 11 (C). I partimotionerna 2015/16:2369 av m.fl. (C) yrkande 7, och 2016/17:820 av m.fl. (C) yrkande 8, föreslås ett tillkännagivande om att införa en rätt till avbrottsersättning vid avbrott och störningar i telefoni- och bredbandstjänster. Motionärerna anser att det är viktigt att marknadsaktörerna inom telefoni och bredband tar sitt fulla ansvar vid avbrott och störningar. För att säkerställa en hög leveranskvalitet och lägga ett större ansvar på operatörerna bör det införas lagstiftning om avbrottsersättning. Enligt 5 kap. 15 § första stycket 17 lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation ska ett avtal mellan en konsument och den som tillhandahåller ett allmänt kommunikationsnät eller allmänt tillgängliga elektroniska kommunikations-tjänster innehålla tydliga, heltäckande och lättillgängliga uppgifter om villkoren för ersättning om tjänster inte tillhandahålls enligt avtalet. Det finns inte någon lagreglerad rätt till avbrottsersättning vid avbrott och störningar i telefoni- och bredbandstjänster. Enligt allmänna avtalsrättsliga principer har dock en part i ett avtal rätt till ersättning för skador som parten drabbas av till följd av ett avtalsbrott. Exempelvis har i ett avgörande om ersättning för merkostnader vid fel i en bredbandstjänst tillämpat konsumenttjänstlagen analogt och tillerkänt konsumenten skadestånd (se ärende 2014-08435). Enligt utskottets mening finns det inte skäl att föreslå någon åtgärd med anledning av motionsyrkandena. Motionsyrkandena bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om konsumentskyddet för hotellgäster vid överbokningar. Utskottet hänvisar bl.a. till praxis och pågående beredning. I motionerna 2015/16:926 och 2016/17:373 anser (C) att hotell som konsekvent överbokar sina rum ska vara skyldiga att ge en ordentlig ersättning till den gäst som inte kunnat erbjudas något rum på grund av. Motionären föreslår ett tillkännagivande om en översyn av lagstiftningen för att stärka konsumentskyddet för hotellgäster vid överbokningar. Den nu gällande lagen (1992:1672) om paketresor (paketreselagen) omfattar paketresor som arrangörer, själva eller genom återförsäljare, säljer eller marknadsför (1 §). För att en resa ska anses utgöra en paketresa krävs bl.a. att researrangemanget består av transport och inkvartering eller någon av dessa tjänster i kombination med någon turisttjänst som utgör en inte oväsentlig del av arrangemanget och som inte är direkt knuten till transport eller inkvartering (2 §). Arrangören ansvarar gentemot resenären för vad denne har rätt att fordra till följd av avtalet. Ansvaret gäller även för sådana prestationer som ska fullgöras av någon annan än arrangören. Om återförsäljaren är part i avtalet, ansvarar återförsäljaren mot resenären på samma sätt som arrangören (9 §). 1 15–20 §§ paketreselagen finns bestämmelser om ändringar som sker i researrangemanget efter avresan. Bestämmelserna innebär bl.a. följande. Om en väsentlig del av de avtalade tjänsterna inte kan tillhandahållas, ska arrangören ordna lämpliga ersättningsarrangemang utan extra kostnad för resenären.