bet · H401KU20 · 2017-06-13 00:00:00 — Man har enats om en absolut lägsta nivå som innebär att statsministern ska fixa fram ett papper som upplyser tillträdande ministrar om detta. Att vi sverigedemokrater finner en sådan ordning något otillräcklig kommer väl knappast som en nyhet för någon. Vi har också yttrat oss särskilt om detta i alla sammanhang som denna fråga har varit uppe i. Bland annat när ärendet var uppe för beredning i samband med den förra höstgranskningen varnade vi för att handlingen får ses som symbolisk, då den ändå inte har någon rättsverkan. Alldeles uppenbarligen har även statsministern sett det som något symboliskt då vi nu alltså har fått en diskussion kring huruvida den här lappen behöver vara undertecknad eller ej. Ska jag vara helt ärlig, herr talman, ter det sig egentligen tämligen egalt för mig om en lapp som inte betyder någonting är påskriven eller inte. Jag vet partier i denna kammare som tillämpar liknande förfaringssätt när det kommer till deras riksdagsledamöter. För att kandidera har man inte mycket annat val än att skriva på en lapp om att avsäga sig alla förtroendeuppdrag ifall man lämnar partiet. förstår nog många att så länge lagstöd saknas blir det ändå upp till den enskilde att avgöra hur man vill göra den dag en sådan situation uppstår. Att tro att statsråden skulle resonera annorlunda - alltså säga ja, tack och amen för att få uppdraget och sedan inte förbehålla sig rätten att utan risk för sanktioner göra en ny prövning när det väl blir allvar - vore nästan lite naivt, för att använda ett av senare års främsta modeord inom den svenska politiken. Finns det någon här inne som eventuellt är missnöjd med den rådande ordningen att folk kan göra lite som de vill oavsett vad de eventuellt har gått med på tidigare uppmanar jag vederbörande att göra mig sällskap i att se över regelverket en gång till - åtminstone vad gäller våra granskningsobjekt statsråden. Med en adekvat och ändamålsenlig lagstiftning kan KU i alla fall stärka den parlamentariska kontrollen över regeringen i allmänhet. När det sedan kommer till enskilda statsråd i synnerhet - vad ska man säga om , herr talman? Hur svårt ska det vara att inse att man faktiskt står under just parlamentarisk kontroll och bara göra som man blir tillsagd av folkets främsta företrädare i ? Att gång efter annan säga en sak till och sedan åka ned till och säga någonting annat, eller i det här fallet rättare sagt ingenting alls, håller inte i längden, herr talman. Tro mig; både jag och min partikollega kommer att återkomma om allt konstigt som vår så kallade kultur- och demokratiminister har haft för sig - eller ja, kanske inte allt konstigt, för då skulle vi nog få vika större delen av den här dagen bara åt henne. Men hon förekommer likväl rätt flitigt i årets granskningsbetänkande, och kulturministern har passande nog lyckats med konststycket att ådra sig kritik i samtliga ärenden där hon har granskats. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Gransknings-betänkandeVissa frågor om regeringens förhåll-ande till (kapitel 1) Jag kan förstå att det säkerligen inte är helt enkelt för någon som har handplockats från kulturetablissemanget att på , eller i det här fallet , lära sig all styltig formalia om samråd, mandat, återrapporteringar - eller kommittéförordningar och dito handböcker, för den delen - men det förtar inte det faktum att en majoritet i uppmanade kulturministern att vid kommande rådsmöte lyfta fram uppfattningen att vissa frågor är nationella angelägenheter och så ska förbli. Än en gång lovade statsrådet dyrt och heligt att agera på ett sätt som är förenligt med förväntningar, bara för att åka ned till och inte göra ett smack. Är det någon här som börjar att ana ett visst mönster när det gäller vad folk säger i ett tidigt skede och vad de sedan faktiskt gör när det väl kommer till kritan? Vad värre är, herr talman, struntade hon inte bara i att göra vad som ålåg henne, utan hon underlät också att redogöra för det i den jobbiga återrapporten som den styltiga formalian föreskriver att man ska upprätta på ett visst stelbent och alldeles okreativt sätt. Jag säger inte att detta nödvändigtvis var ett medvetet försök att komma undan. Helt ärligt är jag inte ens säker på att hon alla gånger riktigt vet vad det är som förväntas av henne. Icke förty blev det alltså hennes statssekreterare som på en direkt fråga i nämnden om vad som hände med detta medskick fick bära hundhuvudet och klä skott för hennes tillkortakommanden. Och som vanligt var det och det svenska folket som förlorade på det. Apropå saker som och svenskarna förlorar på grund av regeringens bristfälliga företrädare och ageranden måste jag bara lyfta fram ett ärende till i denna del, herr talman. Landsbygdsminister medverkade ju vid ministerrådets förhandling om fiskemöjligheterna i . På det förberedande mötet med diskuterades bland annat en del procentsatser avseende hur mycket fisket av vissa arter måste begränsas för att vara hållbart . Vidare uttrycktes farhågor över att några av våra grannländer bedriver vad de kallar för fritidsfiske. Detta sker dock i en skala som de flesta andra människor nog skulle beskriva som närmast industriell. Vi pratar om ett större antal ton fisk än antalet enskilda fiskar som jag drar upp på en sommar, herr talman. Hur som haver enades man om att regeringen skulle hålla sig till den övergripande Östersjöplanen och till de intervall som anges där. Vidare angavs att den generella ståndpunkten är att fritidsfisket i första hand ska regleras nationellt. Av granskningen har emellertid framgått att regeringen och inte var särskilt framgångsrika i sina förhandlingar. De procentuella minskningar man kom fram till var inte tillräckliga för att hålla sig inom och under Östersjöplanens nivåer, åtminstone inte vad avser torsk i västra . Men då ju några av våra grannländer överutnyttjar fritidsfisket å det grövsta blev det enda sättet att, med blotta förskräckelsen, klara sig undan att reglera fritidsfisket för alla. I stället för att ta itu med verkningsfulla åtgärder mot dem som missköter sig straffade man alltså alla medlemsstater. Det kan inte vara rätt och rimligt, herr talman. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Gransknings-betänkandeVissa frågor om regeringens förhåll-ande till (kapitel 1) Likaså finner jag det högst tveksamt om det över huvud taget kan vara rätt och rimligt att ett enskilt statsråd kan åka ned till och på egen hand saka bort nationellt självbestämmande som om det rörde sig om ett dåligt kortspel. Det är ju så med makt - och kanske framför allt med egenmakt - att det inte är någonting som man vare sig får eller tar, utan det är någonting som man ger bort. Det synes tyvärr vara precis vad landsbygdsministern har gjort å våra vägnar, trots att det alltså var andra länder som misskötte sig. Detta är beklagligt, herr talman, och tyvärr ingenting som vi längre kan göra någonting åt. I detta anförande instämde (-). Vi har gått över till att tala om den första av fyra delar i vårens granskningsbetänkande, "Vissa frågor om regeringens förhållande till ". Precis som flera tidigare talare tänker jag koncentrera mig på frågan om tidigare statsråds medverkan i granskning. Detta har varit en viktig fråga för KU. Bakgrunden var det som hände under förra mandatperioden, då KU skulle granska den förra regeringens köp av Nuon - också det en fråga som hade med att göra. I detta sammanhang ville KU höra före detta näringsministern , men hon valde att inte hörsamma KU:s kallelse utan avböjde att delta. Vid den genomgång som gjordes senare fann man att det en gång tidigare hade hänt att en före detta minister inte kom då KU kallade - det var en minister som var sjuk när kallelsen kom. Att en före detta minister inte kommer när KU kallar var och är någonting mycket ovanligt. När detta nu hade hänt skapade det debatt, eftersom det skulle kunna riskera att skapa en ny form av praxis och system - fler ministrar skulle kunna vägra att infinna sig. Om det skulle bli så att fler förre detta ministrar satte ett sådant handlande i system skulle detta i sig verkligen urholka möjligheten för KU att kunna fullfölja granskningar i fortsättningen. Vi i KU har ju inte möjligheter att tvinga någon att delta. Därför uppstod en diskussion om hur i fortsättningen ska göra för att inte fler före detta ministrar ska strunta i att infinna sig. Det tillsattes en parlamentarisk utredning under , före detta kanslichef på . Många av ledamöterna i deltog också i denna parlamentariska utredning, som övervägde olika alternativ och - med en bred majoritet - landade i att föreslå en ordning där ministrarna skriftligen åtar sig att delta i KU-förhör även efter att de avslutat sin tjänstgöring som minister. Utredningen presenterade sitt förslag . Därefter har det tagit sin lilla tid att få allt på plats, vilket vi också kommenterar i betänkandet. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Gransknings-betänkandeVissa frågor om regeringens förhåll-ande till (kapitel 1) Vi fick en påminnelse om att det är skillnad på ordet skriftligt och ordet undertecknade, vilket har tagits upp under debatten. Men finns det till slut även undertecknade papper på att ministrarna åtar sig att delta i KU:s utfrågningar även efter att de avslutat sin tjänstgöring som minister. Jag tycker att det är bra att vi nu har landat i ett system som stärker kontrollmakt på detta sätt, och det är bra att regeringen har hörsammat vilja. Jag vill kommentera några av de ärenden som ligger under detta kapitel i KU:s granskning. Ett ärende handlar om den av regeringen aviserade investeringen i Center i . KU har funnit brister i det pressmeddelande som regeringen skickade ut. Det framgick inte att en sådan investering skulle kräva ett riksdagsbeslut, och det anser vara en viss brist i detta fall. Ärendet om tidigare statsråds medverkan i granskning gällde anmälan mot statsminister , beroende på att han inte såg till att tillträdande statsråd undertecknade detta åtagande efter att frågan varit uppe i KU. Detta har statsministern sedan rättat till, och är det så att tillträdande statsråd undertecknar ett åtagande. Någon skyldighet för före detta statsråd att komma till KU har inte funnits tidigare. Jag har redan kommenterat kultur- och demokratiministerns agerande i ministerrådet. Att hon inte framförde det som framhåller är viktigt. Vissa frågor är nationella angelägenheter, och det är inte EU som har överhöghet. Det är viktigt för svensk del att göra sådana markeringar, och det har kultur- och demokratiministern nu fått besked om från . Jag vill något kommentera två ärenden som inte har lett till kritik. Det handlar om förhandlingarna om EU:s nya vapendirektiv och förhandlingarna om fiskemöjligheter i . Det är ärenden som var ganska omdebatterade i samband med förhandlingarna i EU kring detta. har dock inte funnit några formella brister i själva hanteringen av de här frågorna gentemot EU från statsråden och sida. I dessa ärenden som handlar om "Vissa frågor om regeringens förhållande till ", som är rubriken på detta kapitel i betänkandet, har vi åtta anmälningar. Fem av dem handlar om och regeringens relationer vad gäller EU-ärenden på olika sätt. Det handlar om kontakterna inför EU-hanteringen på ministermöten och så vidare. Regeringen ska ju samråda med och sedan driva den linje som har kommit fram till när regeringen förhandlar i EU. uppfattning ska även följas vid informella möten, lunchmöten med mera, inom EU-systemet. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Gransknings-betänkandeVissa frågor om regeringens förhåll-ande till (kapitel 1) Både och har vi hamnat i ett läge där vi har haft ett ärende där det är oklart eller lite otydligt vad egentligen har kommit fram till. Ledamöter har tolkat olika hur mandatet har sett ut. Det har inte lett till att vi har några synpunkter på hur regeringen har hanterat frågan, men vi har ändå haft anledning att påtala att det faktiskt är viktigt att man vet vad det är för mandat som regeringen har fått och att mandatet uppfattas lika av samtliga, både minister och alla ledamöter i . Den här gången gällde det fiskekvoterna. Det förekom en del siffror under mötet i , men det var inte utifrån dessa som man sedan förhandlade, utan det var ett visst spann när det gällde var gränserna kunde sättas för fisket. Det var inte helt tydligt för alla i nämnden hur man hade landat i beslutet. När en minister ska delta i ett möte händer det också att skickar med saker som ska sägas utöver de exakta beslutsformuleringarna. Ett sådant ärende har tagits upp här i talarstolen . Det var när kultur- och demokratiminister deltog i ministerråd gällande rådsslutsatser om kultur i EU:s yttre förbindelser. Nämnden ställde sig bakom förslaget till rådsslutsatser men ville att det också skulle framhållas i diskussionen att kulturpolitiken är en nationell angelägenhet. I ministerrådet blev det ingen diskussion i frågan. Kultur och demokratiministern räckte då inte upp handen och sa: I den här icke-diskussionen skulle jag vilja framhålla att kulturfrågorna är en nationell angelägenhet. Hon avbröt inte heller mötet för att gå och ringa till och fråga om det var okej att hon inte tog upp frågan i diskussionen som aldrig blev av. Det hade hon ju kunnat göra, men det hade kanske framstått som lite märkligt i sammanhanget. Men vad hon definitivt skulle ha gjort var att i återrapporteringen informera om att det inte blev någon diskussion och att hon därför inte tog upp de frågor som hon hade fått som medskick att ta upp. Det är som jag sa fem olika ärenden som handlar om och regeringens förhållande vad gäller besluten inför EU-möten. Det pågår nu en utredning om hur de ska hanteras. Det är ganska tydligt att det finns ett stort behov av att titta vidare på regeringens och samarbete vad gäller EU-frågorna, medskick och hur de ska hanteras. Fram till dess kommer det kanske att fortsätta vara lite rörigt. Som liberal och varm EU-anhängare gläder det mig att arbete lyfts fram i den här debatten. Jag kommer också att uppehålla mig vid frågan, eftersom jag, förutom att ha äran att vara KU-ledamot, också sitter i . Därför bekymrar det mig extra att vi har i princip samma ärenden på agendan detta år som vi hade när det gäller regeringens förhållande till . Vi har frågan om justitieministerns agerande i om ett svenskt ställningstagande om en reform av EU:s gemensamma asylsystem, en tämligen viktig fråga. Vi har frågan inrikesminister agerande vid förhandlingarna om EU:s nya vapendirektiv, likaså en viktig fråga. Vidare har vi frågan om jordbruksminister agerande vid EU-förhandlingarna om en förordning om fiskemöjligheter i . Och vi har frågan om kultur- och demokratiministerns agerande. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Gransknings-betänkandeVissa frågor om regeringens förhåll-ande till (kapitel 1) Detta är som sagt inget nytt. Eftersom detta är min första debatt i denna typ av ärenden gick jag naturligtvis in och kontrollerade vad som sas . Jag var tvungen att dubbelkontrollera handlingarna så att jag inte läste dagens referat från detta möte, redan, men det visade sig att det var från . Det var nämligen i princip samma sak vi uttalade. Det var samma ministrar och samma problematik som togs upp av utskottet : Hur ska samråd mellan regeringen och ske? När ska det ske? Vad är att anse som ett informellt respektive formellt möte i , och vad innebär det i så fall för skillnad för statsrådens manöverutrymme? Också då välkomnades den parlamentariska utredning som har att se över arbetsformer rörande EU. Och jag passar på att också välkomna denna utredning. Eftersom vi är flera KU-ledamöter som sitter i utredningen hyser jag en stark förhoppning om att vi inte behöver läsa förra årets referat i nästa års debatt igen. Av anmärkningarna som rör regeringen och leder visserligen bara ett ärende, det om kultur- och demokratiminister agerande i ministerrådet, till en anmärkning för uttalad brist. Ett enigt KU påtalar att statsrådet brast i sin tjänsteutövning, dessutom för vilket gör det hela än mer allvarligt, när hon inte anförde det uttalande som hon hade blivit ålagd av att framföra i ministerrådet. Det är flera av mina kollegor som i detalj har redogjort för hur gick detta till. Vad som också förtjänar att nämnas är att anmälan av samma för hennes hantering av rekryteringen av en tjänsteman till den nationella samordnaren och anmälan av henne rörande hennes debattartikel om reklamskatten får påpekande av ett enigt KU om brister, vilket torde visa att det behövs en betydligt bättre styrning av kultur- och demokratiministerns portföljer. De övriga ärendena rörande regeringen och leder visserligen inte till något påtalande om brister från KU, men man kan konstatera att de alla har uppkommit därför att riksdagsledamöter har ansett att det rått otydligheter om vilka mandat statsråden faktiskt har fått från och huruvida man har hållit sig till dessa. Det finns mycket som jag är stolt över i det här parlamentet men särskilt att har ett på många sätt unikt sätt att förankra den svenska ståndpunkten i EU-frågor genom ett öppet och aktivt arbete mellan regeringen, de olika utskotten och , och det är bra. Det är bra om ska kunna fortsätta att vara den tydliga rösten i EU, och det behövs , om inte annars. Men det är ett system som bygger på ett ömsesidigt förtroende, ett förtroende man ska vara rädd om. Därför är det bra att vi i KU nu har granskat dessa anmälningar, har resonerat kring vad som är rimligt när det gäller samråd och förankring mellan regering och riksdag och är tydliga med att regeringen i alla lägen har att framföra den förankrade svenska ståndpunkten, oavsett om det är vid formella eller informella möten som diskussion uppstår. Utskottet förutsätter att dessa granskningar tas med i den tidigare nämnda , så att vi inte behöver stå här igen och upprepa samma saker. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Gransknings-betänkandeVissa frågor om regeringens förhåll-ande till (kapitel 1) Jag har den föga avundsvärda uppgiften att gå fram och sjunga till samma noter som de tidigare. När vi är helt ense blir variationen något mindre. Det är viktigt för oss som ledamöter i KU att var och en tar sitt ansvar. Vi deltar inte som ett kollektiv, utan var och en av oss har ansvar för det vi sätter vårt namn under. Jag har funnit KU:s ställningstaganden när det handlar om kapitel 1 och regeringens förhållande till alldeles utmärkta, men jag vill göra som de andra och lyfta fram några saker som sticker ut. När det handlar om ett framtida Center och om detta ska ligga på i eller inte konstaterar att det har funnits ett pressmeddelande som innebär ett besked om att regeringen avser att bidra till driften av ett sådant center när det har öppnat utan att frågan om var centret ska ligga närmare berörs. En sådan delfinansiering förutsätter ett beslut av , men pressmeddelandet saknar information om detta. Det betyder att pressmeddelandet riskerar att ge ett felaktigt intryck. Det är inte bra - så kan vi inte ha det. Därför säger att vi vill framhålla vikten av att informationen i pressmeddelanden ger en korrekt och rättvisande bild av ärendets status. Det är viktigt att detta sköts; vi kan inte ha det annorlunda. När det handlar om G13 och undertecknande av försäkran om att man kommer att inställa sig när KU kallar till granskning är det ett ärende som har varit uppe om och om igen. Det är inte tillfredsställande att statsråd inte kommer. Självfallet ska ett statsråd infinna sig när han eller hon kallas till KU. Statsministern var snabbt ute och sa att han redan begärt ett sådant undertecknande. Vid närmare granskning var detta kanske inte så tydligt, utan det har fått påminnas och påminnas igen. Det har gjorts skillnad mellan att göra ett skriftligt åtagande och att göra ett undertecknat åtagande. går inte in i närmare detalj utan konstaterar att det inte var tillfredsställande att undertecknandet av åtagandet inte togs fram omgående. Det får vara bra så. Sedan är med all rätt generöst nog att säga att vi välkomnar att statsministern nu har sett till att göra det som vi sa tidigare. Där sätter vi punkt på KU-manér. Sedan handlar det om ett tillfälle med statsrådet och kultur- och demokratiminister och hennes brist när det gäller att göra det hon borde göra, inte bara när det blir fel och hon säger saker som inte är korrekta utan när hon inte säger det som faktiskt är korrekt. Andra har använt utrymmet här till att, mer än vad som är brukligt i KU-sammanhang, anmärka. Jag nöjer mig med att läsa innantill om vad vi är överens om som brister: "Inför ett möte i ministerrådet kom och kultur- och demokratiminister överens om att statsrådet skulle betona att kulturpolitiken är en nationell angelägenhet. Vid rådets antagande av rådslutsatser gjorde dock kultur- och demokratiministern inte något sådant uttalande. Utskottet framhåller vikten av att en ståndpunkt som förankrats i fullföljs fullt ut i rådet. Om regeringen inte agerar i enlighet med nämndens ställningstaganden ska skälen för detta tydligt redovisas i den skriftliga återrapporten. Enligt utskottet var återrapporteringen till i frågan ofullständig." STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Gransknings-betänkandeVissa frågor om regeringens förhåll-ande till (kapitel 1) Där sätter vi punkt, och vi räknar med att berört statsråd ska lyssna till det. I granskningsbetänkandet har tittat närmare på vissa frågor som rör regeringens förhållande till . Bland annat berörs regeringens hantering av EU-frågor, och det är dessa som jag liksom vissa föregående talare tänker uppehålla mig kring. EU-arbetet är minst sagt komplicerat. Vi har tre parter - , regeringen och EU - och samspelet mellan dessa. Även om det är regeringen som företräder i EU är det ändå viktigt att regeringen informerar och förankrar sitt agerande hos . Tanken är att , som folkets främsta företrädare, ska ha inflytande i de ståndpunkter som ska ha i EU. Detta innebär att ska ha en reell möjlighet att i förväg kunna påverka inriktningen hos politiken och inte endast rätten att i efterhand kontrollera det som regeringen har gjort. Utgångspunkten för denna samverkan mellan riksdag och regering är att intressen i EU tillgodoses på bästa sätt. Det är som sagt tydligt att det är regeringens ansvar att driva EU-arbetet. De besked som regeringen får av är, som man har sagt tidigare här, inte lagligt bindande. Men de är politiskt bindande eftersom regeringen företräder i EU och agerar där med fullt politiskt ansvar. Som vissa kollegor har sagt här tidigare och som vi har märkt under tidigare års granskningar och under denna granskning råder det ibland oklarheter kring vad som egentligen gäller beträffande samråden mellan och regeringen eller regeringen och . Det gäller särskilt diskussioner som förts mellan ministrar i informella sammanhang där det exempelvis kan dyka upp frågor som statsrådet borde ha vänt sig till samråda om. Varför förde man diskussioner under en informell lunch utan att först vända sig till , har statsrådet agerat i linje med mandat och så vidare? Detta får mig att förstå att medan den principiella ansvarsfördelningen är tydlig kan den begränsade skriftliga regleringen i regeringsformen och riksdagsordningen tillsammans med en nu ganska lång rad yttranden från KU göra det svårt i vissa lägen att säkert veta vilka skyldigheter regeringen har gentemot . Det finns reglering , och dessa regler ger en viss vägledning om hur samverkan mellan riksdag och regering bör se ut i EU-frågorna. Regeringen ska exempelvis fortlöpande informera och samråda med om vad som sker inom ramen för EU-arbetet men även rådgöra med inför möten och beslut i . KU:s praxis har utvecklats så att det inte anses tillräckligt att regeringen inte gör något som står i strid med synpunkter utan i stället agerar i enlighet med nämndens råd och ståndpunkter. Vi ska också veta att roll och arbetsmetoder har utvecklats genom praxis, mandatperiod för mandatperiod.