bet · H401JuU13 · 2017-05-11 00:00:00 — I motion 2016/17:2371 yrkande 5 begär och (båda SD) ett tillkännagivande om att lagarna om oriktiga fakturor ska utredas och skärpas. I motion 2016/17:3236 yrkande 4 begär m.fl. (M, C, L, KD) ett tillkännagivande om att se över möjligheten att ersätta brottsrubriceringen snatteri med ringa stöld. Liknande yrkanden framförs i motionerna 2016/17:3230 av m.fl. (M) yrkande 2, 2016/17:3469 av m.fl. (L) yrkande 1 och 2016/17:3255 av m.fl. (KD) yrkande 1. I motion 2016/17:3700 begär (SD) att avslår förslaget i den del det avser en sänkning av straffmaximum för normalgraden av olovligt förfogande. Utskottet har som framgått ovan efterfrågat åtgärder mot bluffakturor. Det är därför positivt att regeringen nu återkommer med ett förslag om grovt fordringsbedrägeri för att komma till rätta med dessa problem. Enligt utskottet finns det ett behov av en nykriminalisering. I likhet med regeringen menar utskottet att detta lämpligen sker genom införandet av en ny bestämmelse i i form av ett bedrägeribrott med en tidig fullbordanspunkt. Utskottet noterar vidare att den tidiga fullbordanspunkten innebär att det räcker att rikta betalningsuppmaningar till en vidare krets. Det är alltså för straffansvar inte nödvändigt att mottagarna har tagit del av betalningskravet. I likhet med regeringen konstaterar utskottet att detta bör innebära att mottagarna inte behöver höras i ansvarsdelen och att de brottsbekämpande myndigheternas utredning av fakturabedrägerier därmed effektiviseras. Bestämmelsens övriga rekvisit, t.ex. kravet på betydande värde, är enligt utskottet ändamålsenligt utformade. Utskottet gör inte heller i fråga om brottets beteckning, gradindelning eller föreslagna straffskala någon annan bedömning än regeringen. Sammanfattningsvis finner utskottet att den nya straffbestämmelsen är väl avvägd och tillstyrker lagförslaget. Genom den föreslagna straffbestämmelsen får motion 2016/17:2371 (SD) yrkande 5 anses vara i huvudsak tillgodosedd. Utskottet avstyrker därför motionen. Frågorna om ny beteckning, rubricering och gradindelning av vissa förmögenhetsbrott Utskottet ser positivt på att regeringen har gjort en översyn av förmögenhetsbrottens beteckningar, rubriceringar och gradindelningar. I likhet med regeringen anser utskottet att det finns en vinst i att uppnå en större enhetlighet förmögenhetsbrotten emellan. Detta leder bl.a. till en större överskådlighet och bättre pedagogik. Det är av grundläggande rättssäkerhetsskäl väsentligt att regelverket är begripligt för allmänheten. Utskottet är således positivt till att anvisningar för rubricering införs för fler gradindelade förmögenhetsbrott och att ytterligare anvisningar anges för vissa andra brott. Vilka faktorer som är av betydelse för om en viss gärning ska hänföras till en viss svårhetsgrad av ett förmögenhetsbrott beror, som regeringen anför, i hög grad på vilket skyddsintresse som ligger bakom straffbestämmelserna. När det gäller förmögenhetsbrotten är det naturligt att beakta det värde som gärningen har avsett och den skada som den har orsakat. Det är emellertid inte den enda omständigheten som bör tillmätas betydelse. Utskottet välkomnar därför särskilt att integritetskränkande inslag nu får större genomslag vid rubriceringen av förmögenhetsbrotten . Det är t.ex. tillfredsställande att inbrott i boendeutrymmen av mer tillfällig karaktär ses på med större allvar. Regeringen anför att det inte bör införas någon ny kvalifikationsgrund som tar sikte på systematisk brottslighet och lägger således inte fram något sådant förslag. Utskottet återkommer till denna fråga (se nedan under avsnittet Upprepade stölder). I likhet med regeringen anser utskottet att det är lämpligt att dels ändra de särskilda brottsbeteckningarna för den ringa svårhetsgraden av vissa brott, dels införa särskilda brottsbeteckningar för den grova svårhetsgraden av sådana förmögenhetsbrott som inte haft sådana beteckningar. Genom ändringen av brottsbeteckningen snatteri till ringa stöld får motionerna 2016/17:3236 (M, C, L, KD) yrkande 4, 2016/17:3230 (M) yrkande 2, 2016/17:3469 (L) och 2016/17:3255 (KD) yrkande 1 anses vara tillgodosedda. Utskottet avstyrker därför dessa motioner. Enligt utskottets mening är det viktigt att straffskalorna för brott återspeglar en aktuell syn på brottens allvar. Dessutom bör det i största möjliga utsträckning finnas en logik, överskådlighet och förutsebarhet i regleringen. Utskottet noterar, i likhet med regeringen, att flertalet av de nuvarande straffskalorna har varit desamma sedan tillkomst och att inte mindre än tio olika straffskalor tillämpas för förmögenhetsbrotten enligt nuvarande bestämmelser. Utskottet är därför positivt till att regeringen har gjort en generell översyn av straffskalorna. De justeringar av straffskalorna som föreslås är enligt utskottet väl avvägda. Detta gäller även sänkningen av maximistraffet för olovligt förfogande. Utskottet delar således regeringens uppfattning att denna ändring bör göras för att undvika en alltför stor överlappning av straffen för olovligt förfogande och det nya brottet grovt olovligt förfogande. Utskottet avstyrker därför motion 2016/17:3700 (SD), i vilken motionären begär att maximistraffet för olovligt förfogande ska vara fängelse . Enligt utskottets uppfattning är även övriga föreslagna lagändringar välmotiverade. Utskottet ställer sig bakom dessa. Sammanfattningsvis anser utskottet att regeringens förslag är ändamålsenligt utformat och att det bör antas. Med detta föreslår utskottet att antar de lagförslag som läggs fram i propositionen. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om att regeringen före ska återkomma till med ett förslag som innebär att inbrottsstöld, med ett minimistraff om fängelse , införs som en ny brottsrubricering i och tillkännager detta för regeringen. Jämför reservation 2 (S, MP, V). I motion 2016/17:3697 yrkar m.fl. (M, C, L, KD) på ett tillkännagivande om att regeringen ska återkomma till med ett förslag som innebär att inbrottsstöld, med ett minimistraff om fängelse , införs som en ny brottsrubricering i . Motionärerna framhåller att inbrott i bostäder är kränkande för dem som drabbas. Även när värdet av det som stjäls inte är stort kan kränkningen av den privata sfären påverka livskvaliteten hos den drabbade efter det som inträffat. Det är viktigt att markera allvaret i denna kränkning. har av den anledningen tidigare tillkännagett för regeringen som sin mening att en ny brottsrubricering, inbrottsstöld, bör införas. Regeringen har dock inte presenterat något förslag med anledning av tillkännagivandet i propositionen, trots att det har gått tillkännagivandet. Bestämmelserna om stöld och grov stöld finns i 8 kap. . Enligt 8 kap. 1 § ska den som olovligen tar något som tillhör någon annan med uppsåt att tillägna sig det dömas, om tillgreppet innebär skada, för stöld till fängelse i högst . Om brottet är att anse som grovt döms till fängelse i lägst och högst (4 §). Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om tillgreppet skett efter intrång i bostad, om det avsett sak som någon bar på sig, om gärningsmannen varit försedd med vapen, sprängämne eller annat dylikt hjälpmedel eller om gärningen annars varit av särskilt farlig eller hänsynslös art, avsett betydande värde eller inneburit synnerligen kännbar skada. I den nu aktuella propositionen föreslås att det vid bedömningen av om ett stöldbrott är grovt särskilt ska beaktas om tillgreppet har skett efter intrång i bostad eller annat liknande boende, om det avsett sak som någon bar på sig eller hade i sin omedelbara närhet, om gärningsmannen varit försedd med vapen, sprängämne eller annat dylikt hjälpmedel eller om gärningen annars varit av särskilt farlig eller hänsynslös art, avsett betydande värde eller inneburit synnerligen kännbar skada. Någon ändring av straffskalan för det grova brottet har inte föreslagits. Regeringen anför i propositionen att det redan finns uttryckliga förutsättningar att beakta den integritetskränkning som består i att en stöld begåtts efter intrång i en bostad vid bedömningen av om brottet ska bedömas som grovt (s. 67). För att beakta även integritetskränkningen i stölder i utrymmen av mer tillfällig natur har regeringen dock föreslagit att kvalifikationsgrunden ”annat liknande boende” tillförs straffbestämmelsen. Utskottet behandlade motioner om bostadsinbrott i betänkandena /15:JuU1 (s. 44) och 2014/15:JuU14 (s. 40 f.), vilka båda ledde till tillkännagivanden. Utskottet anförde i det förstnämnda betänkandet att det finns ett behov av att prioritera arbetet mot bostadsinbrott, inte minst mot bakgrund av den integritetskränkning som dessa brott innebär. Straffskalan bör skärpas, vilket skulle leda till att fler personer än vad som är fallet skulle dömas till fängelsestraff för inbrott. Utskottet föreslog ett tillkännagivande till regeringen om att arbetet mot bostadsinbrott skulle prioriteras. Även i det senare betänkandet uttalade sig utskottet om straffvärdet av bostadsinbrott. Utskottet ansåg att bostadsinbrott leder till orimligt låga straff jämfört med annan brottslighet. Straffen beaktar inte i tillräcklig grad den kränkning av brottsoffren som intrång i bostäder innebär. Bakom många inbrott ligger dessutom organiserade ligor. Straffet för att bryta sig in i någons hem måste, enligt utskottet, bli mer kännbart. Utskottet ansåg därför att ett nytt brott – inbrottsstöld – borde införas med minimistraffet fängelse . Utskottet föreslog att skulle göra ett tillkännagivande i enlighet med vad utskottet hade anfört. följde i båda fallen utskottets förslag (rskr. 2014/15:77 och rskr. 2014/15:138). Det kan nämnas att regeringen i skrivelse 2016/17:75 skrivelser till regeringen – åtgärder anfört att frågan om införande av ett nytt brott – inbrottsstöld – bereds inom och att regeringen avser att skaffa ytterligare beredningsunderlag i denna fråga. Utskottet har i ett yttrande till funnit anledning att rikta kritik mot regeringen för hanteringen av frågan (yttr. 2016/17:JuU8y s. 15). har tillkännagett för regeringen som sin mening att straffet för bostadsinbrott bör skärpas och att rubriceringen inbrottsstöld ska införas, med en högre straffskala än för stöld. Utskottet vidhåller den uppfattning som man gav uttryck för i de tidigare betänkandena. Det har gått tillkännagivandena gjordes. De har inte behandlats i den aktuella propositionen. Efter vad som är känt har regeringen ännu inte vidtagit några beredningsåtgärder i frågan. Utskottet, som ställer sig kritiskt till detta, anser att det därför finns anledning att på nytt, nu med ett inskärpande i form av en tidsgräns, föreslå ett tillkännagivande till regeringen om att en ny brottsrubricering, inbrottsstöld, med ett minimistraff om fängelse , ska införas i . Regeringen bör återkomma till med ett sådant förslag . Därmed tillstyrker utskottet motion 2016/17:3697 (M, C, L, KD). Skadegörelse i form av bilbrand Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande som rör rubriceringen av skadegörelse i form av bilbrand. I motion 2016/17:432 begär Boriana (M) ett tillkännagivande om att skadegörelsebrottet bilbrand alltid bör rubriceras som grov skadegörelse, oavsett bilens värde. Enligt motionären har bilbränder blivit ett vanligt återkommande brott, bl.a. därför att risken för att bli dömd är minimal och straffvärdet är lågt. Brottet rubriceras som skadegörelse, förutom i de fall då det handlar om en bil med betydande ekonomiskt värde. Värdet borde inte ha någon betydelse vid rubriceringen, eftersom gärningsmannens motiv är att förstöra andras egendom. En bilbrand bör alltid bedömas som grov skadegörelse. Av 12 kap. 1 § följer att den som förstör eller skadar egendom till men för annans rätt till denna döms för skadegörelse till böter eller fängelse i högst . I 3 § finns bestämmelser om grovt brott. De omständigheter som enligt nuvarande reglering särskilt ska beaktas vid bedömningen av om en skadegörelse är grov är om det av gärningen uppstått synnerlig fara för någons liv eller hälsa eller om skadan drabbat en sak av stor kulturell eller ekonomisk betydelse eller om skadan av annat skäl är synnerligen kännbar. Straffet för grov skadegörelse är fängelse i högst . Regeringen föreslår i propositionen att integritetskränkande inslag vid gärningen ska få större genomslag när det bedöms om en skadegörelse utgör grovt brott. Till övriga kvalifikationsgrunder har det därför lagts till bl.a. en ny grund som innebär att det särskilt ska beaktas om gärningen varit av särskilt hänsynslös art. Av detta följer, enligt regeringen, att även ett handlande som orsakat skada av mindre omfattning, eller lägre värde, kan vara att bedöma som grov skadegörelse om övriga omständigheter talar för det. Vidare föreslår regeringen en skärpning av straffskalorna för samtliga former av skadegörelse. Utskottet anser att det är angeläget att komma till rätta med de problem för samhället och enskilda som bilbränder orsakar. Utskottet noterar att regeringens lagförslag inskärper allvaret i skadegörelsebrottet genom både en justering av kvalifikationsgrunderna för det grova brottet och en höjning av straffskalan. Det finns genom förslaget större utrymme att beakta andra omständigheter än den skadade bilens värde vid bedömningen av om en bilbrand utgör ett grovt skadegörelsebrott. Motion 2016/17:432 (M) får därför anses vara i huvudsak tillgodosedd, och utskottet avstyrker denna. Annan påföljd än böter när det finns risk för att den dömde inte kommer att betala sådana Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att avskaffa böter som påföljd i vissa fall. I motion 2016/17:750 begär Boriana (M) ett tillkännagivande om att avskaffa böter som straffpåföljd för stöldbrott och att det ska dömas till en annan påföljd när det finns en uppenbar risk för att böter inte kommer att betalas. Motionären anför att medlemmar i utländska stöldligor ofta döms till böter med anledning av stöldbrott, trots att många dömda varken kan eller vill betala dessa. Risken är stor att en sådan person efter gripande och förhör släpps, eftersom det förväntade straffet inte är frihetsberövande, och att personen sedan lämnar landet för att undvika att betala eventuella böter. Straffet för stöld som är att anse som ringa är böter eller fängelse (8 kap. 2 § ). Regeringen föreslår i propositionen inte någon ändring av straffskalan. Enligt 29 kap. 1 § ska straff med beaktande av intresset av en enhetlig rättstillämpning bestämmas inom ramen för den tillämpliga straffskalan efter brottets eller den samlade brottslighetens straffvärde. Vissa regler om val av påföljd finns i 30 kap. . I 25 kap. finns bestämmelser om böter. Av 8 § framgår att det finns regler om uppbörd och indrivning av böter i bötesverkställighetslagen (1979:189). Enligt paragrafens andra stycke får böter som inte betalas förvandlas till fängelse i lägst och högst . I bötesverkställighetslagen finns en regel som innebär att böter som inte har kunnat drivas in på talan av åklagare ska förvandlas till fängelse, om det är uppenbart att den bötfällde av tredska har underlåtit att betala böterna eller om förvandling annars av särskilda skäl är motiverad från allmän synpunkt. Är den bötfällde, när förvandling ska ske, skyldig att betala även andra böter ska också dessa böter förvandlas (15 §). Ett syfte bakom reglerna om förvandling av böter till fängelse är att undvika att en bötesimmun grupp uppkommer. (SOU 2012:34) har övervägt huruvida förutsättningarna för bötesomvandling bör öka och hur en sådan ökning i så fall kan åstadkommas. Utredningen föreslår att kravet på att det ska vara uppenbart att den bötfällde av tredska har underlåtit att betala böterna tas bort (band 3 s. 154). Enligt 35 kap. 7 § faller böter bort från det att domen fick laga kraft. Detta gäller dock inte om den dömde delgetts en ansökan om böternas förvandling. Ett mål om förvandling av böter får i tingsrätten avgöras i den bötfälldes frånvaro (17 § bötesverkställighetslagen). Den person som på sannolika skäl är misstänkt för brott får häktas oberoende av brottets beskaffenhet om han eller hon är okänd och vägrar att uppge namn och hemvist eller om hans eller hennes uppgift om detta kan antas vara osann, eller om han eller hon saknar hemvist inom riket och det finns risk för att han eller hon genom att bege sig från riket undandrar sig lagföring eller straff (24 kap. 2 § ). Det finns ingen regel som vid valet av påföljd uttryckligen tar sikte på den dömdes betalningsvilja eller betalningsförmåga. Utskottet finner att de grundläggande principerna bakom den nuvarande regleringen är väl avvägda. Som framgått finns det även en möjlighet att omvandla böter som inte har betalats till fängelse. Utskottet är mot denna bakgrund inte berett att föreslå något initiativ med anledning av motion 2016/17:750 (M), som avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår två motionsyrkanden som rör lagföringen av ringa stöldbrott i butik. Jämför reservation 3 (C). I motion 2016/17:1180 yrkande 3 begär (C) ett tillkännagivande om att införa ett förenklat bötesförfarande för ringa stöldbrott i butik. Det bör enligt motionären utredas om butikspersonal själv ska kunna skriva ut en böteslapp när en gärningsman tas på bar gärning, under förutsättning att personens identitet kan fastställas och han eller hon godtar förfarandet. Om det råder några oklarheter om bevisläget, eller om den person som grips så önskar, ska polis tillkallas i vanlig ordning. Vidare föreslås det i yrkande 4 att böter för ringa stöld i butik ska tillfalla det drabbade företaget. Bestämmelser om förundersökning finns främst i 23 kap. och förundersökningskungörelsen (1947:948). Av 23 kap. 22 § framgår att en formell förundersökning inte behöver genomföras, om det ändå finns tillräckliga skäl för åtal och det gäller ett brott som inte kan antas leda till någon annan påföljd än böter. Bestämmelsen tar i första hand sikte på situationer där brott kan utredas direkt på platsen. De praktiska konsekvenserna av att man avstår från en förundersökning är främst att det inte behövs något protokoll, att den misstänkte inte behöver delges misstanke och att han eller hon inte heller behöver få del av utredningen. Bötesstraff döms ut av domstol, eller i de fall den misstänkte godtar det, genom ett strafföreläggande eller ett föreläggande om ordningsbot enligt bestämmelser i 48 kap. . Ett strafföreläggande utfärdas av en åklagare. Ett föreläggande av ordningsbot utfärdas av en polisman, en åklagare, en tulltjänsteman eller en kustbevakningstjänsteman (48 kap. 1 och 20 §§ ). Bötesstraff verkställs enligt 1 § bötesverkställighetslagen genom uppbörd eller indrivning. Uppbörd sker genom att den bötfällde frivilligt betalar böterna till den myndighet som regeringen bestämmer (4 §). är central uppbördsmyndighet, 3 § bötesverkställighetsförordningen (1979:197). Böter tillfaller enligt 25 kap. 7 § staten. En målsägande kan inom ramen för en brottmålsprocess kompenseras för ekonomisk skada genom skadestånd enligt bestämmelser i bl.a. 22 kap. . Utskottet behandlade frågor om snabbare lagföring i betänkande 2016/17:JuU17 (s. 28 f.). Utskottet noterade då bl.a. följande i samband med ett motionsyrkande om att återinföra den s.k. snattofonen. Med snattofonen avses en telefonlinje direkt till polisen. Polisen kan på så sätt hålla förhör med den misstänkte via telefon och behöver inte åka till platsen. Metoden har kritiserats av (JO 2001/01 s. 137 f.), som menade att ett ingripande av en butikskontrollant mot en person som misstänks för snatteri är att betrakta som ett envarsgripande enligt bestämmelsen i 24 kap. 7 § andra stycket . Den som har blivit föremål för ett envarsgripande ska enligt den bestämmelsen skyndsamt överlämnas till en polisman. Ett sådant överlämnande kunde enligt JO inte ske genom ett telefonsamtal. Dåvarande har meddelat föreskrifter och allmänna råd om en förenklad handläggningsrutin avseende snatteribrott (RPSFS 2005:10) som syftar till att få till stånd en rättssäker och enkel handläggning av butikssnatterier. Systemet ska fungera så att t.ex. en butikskontrollant som ertappat en snattare ringer till en särskilt utsedd polis och redogör för sina iakttagelser av händelsen och, i förekommande fall, den identitetskontroll som har gjorts. Hos polisen görs en noggrann kontroll av den misstänktes identitet genom kontrollfrågor och slagningar i olika register. Om den misstänkte samtycker till att brottsutredningen färdigställs per telefon, antecknas butikskontrollantens redogörelse för hans eller hennes iakttagelser och hålls ett telefonförhör med den misstänkte. Utredningen kan på detta sätt slutföras i ett sammanhang och överlämnas till åklagaren. beslutade chefen för operativa avdelningen inom att ett pilotprojekt ska genomföras i region om distansutredningar av personer som är misstänkta för snatteri. ska enligt beslutet inledas och bedrivas längst till . Utskottet ansåg i det nämnda betänkandet att det är angeläget att butiksstölder och andra mängdbrott kan utredas och lagföras på ett effektivt sätt. Mot bakgrund av bl.a. pilotprojektet om distansutredningar av personer som är misstänkta för snatteri fann utskottet dock att det inte fanns skäl till något tillkännagivande till regeringen i frågan om att återinföra snattofonen. Brottsbekämpningen i är i första hand en uppgift för polis och åklagare. Det finns vid andra myndigheter vissa personalkategorier som inom sina speciella områden har ansetts ha en sådan kompetens att de har getts befogenheter inom den brottsbekämpande verksamheten. Detta gäller t.ex. tulltjänstemän och tjänstemän vid . Böter tillfaller undantagslöst staten. En målsägande, t.ex. en butik, kan i brottmålsprocessen ersättas för sin ekonomiska skada på grund av ett stöldbrott genom skadestånd. Utskottet delar motionärens uppfattning att stölder i butiker är ett stort samhällsproblem. Utskottet är emellertid inte berett att föreslå någon ändring av den grundläggande ordning som redovisats ovan. Motion 2016/17:1180 (C) yrkandena 3 och 4 avstyrks därför. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om vikten av att se upprepade stölder i ett sammanhang och om att påföljderna i större utsträckning än ska stå i proportion till den samlade brottsligheten och tillkännager detta för regeringen. avslår ett motionsyrkande gällande rubricering av inbrott som bedöms vara en del av organiserad brottslighet. Jämför reservation 4 (S, MP, V). I motion 2016/17:3230 av m.fl. (M) yrkande 5 påtalas vikten av att se upprepade stöldbrott i ett sammanhang. Upprepade stölder drabbar både privatpersoner och företagare i hela landet. Det är enligt motionärerna nödvändigt att se med större allvar på dessa stölder. krävs det i princip att värdet av det tillgripna uppgår till vid varje enskilt tillfälle för att det ska anses vara stöld, och inte ett ringa tillgreppsbrott. Motionärerna menar att den typen av upprepade stölder bör ses i ett sammanhang och oavsett det tillgripnas värde betraktas som stölder av normalgraden för att markera med vilket allvar den typen av brottslighet ska ses. Påföljderna bör i större utsträckning än stå i proportion till den samlade brottsligheten. I motion 2016/17:2271 av och (båda M) anförs att inbrott som är en del av organiserad brottslighet bör få en högre brottsrubricering än stöld. Det framförs i motionen att många inbrott inte är enskilda händelser utan planlagda och genomförda på ett organiserat sätt, ofta med internationella inslag. Det är enligt motionärerna rimligt att inbrott som är en del av en planerad och organiserad brottslighet får en högre brottsrubricering än stöld. Enligt 8 kap. 1 § ska den som olovligen tar något som tillhör någon annan med uppsåt att tillägna sig det dömas, om tillgreppet innebär skada, för stöld till fängelse i högst . Av 2 § följer att om brott som avses i 1 § med hänsyn till det tillgripnas värde och övriga omständigheter vid brottet är att anse som ringa, ska för snatteri dömas till böter eller fängelse .