bet · H401CU12 · 2017-03-31 00:00:00 — (RiR 2014:13) granskat om regeringen och har utformat och informerat om valmöjligheterna som den enskilde ställs inför vid pensioneringen på ett sådant sätt att individen ges tillräckliga för-utsättningar att göra bra val. Granskningen har avsett både det allmänna pensionssystemet och tjänstepensionen. övergripande slutsats är att staten inte har tagit ett tillräckligt ansvar för helheten genom att initiera en minskning av komplexiteten i det samlade pensionssystemet. Upp-delningen mellan den allmänna pensionen och tjänstepensionen har resulterat i brister i utformningen av olika valmöjligheter och informationen om konsekvenser av olika val. Individen har enligt därmed inte fått tillräckligt bra förutsättningar att göra bra val inför pensionsinträdet. I skrivelse 2014/15:33 om att gå i pension redovisade regeringen sin bedömning av granskningsrapporten. Skrivelsen behandlades av socialförsäkringsutskottet i betänkande 2014/15:SfU8. , som konstaterade att tjänstepensionsförmånerna regleras genom överenskommelser mellan arbetsmarknadens parter i centrala kollektivavtal, delade regeringens bedömning att parternas fria avtalsrätt måste beaktas. När det gällde granskningen instämde utskottet i att pensionsinträdet kan vara komplext för många blivande pensionärer. Tjänstepension är en betydande del av den slutliga pensionen, och samspelet mellan de olika delarna kan få stor betydelse. Utskottet delade dock regeringens uppfattning att det krävs ett direkt inflytande över kollektivavtalen för att kunna ta ansvar för tjänstepensionernas utformning och innehåll. Enligt den modell som finns har staten inte ett sådant inflytande över kollektivavtalen. Vidare konstaterade utskottet bl.a. att en rad åtgärder hade vidtagits som ligger i linje med vad hade efterfrågat. Regeringen avsåg också att ge och Inspektionen för socialförsäkringen uppdrag på området. Utskottet föreslog att skulle lägga skrivelsen till handlingarna, och följde utskottet. Inspektionen för socialförsäkringen (ISF) har fått i uppdrag av regeringen att utreda hur de tidsbegränsade uttagen av tjänstepensioner används och att utvärdera effekterna av dem. Uppdraget ska slutredovisas . I delrapporten uttag av tjänstepension och låg ekonomisk standard (Rapport 2017:1) som publicerades framhålls att blivande pensionärer påverkas mycket av information, vilket ändringarna i KPA:s tremånadersbrev och visar. Då förändrades andelarna som tog ut tjänstepensionen , respektive livslångt radikalt. Det innebär att tjänstepensionsbolagen och arbetsmarknadens parter har ett mycket stort ansvar när de utformar information och blanketter till de blivande pensionärerna, inte minst eftersom arbetsutbud och andra utfall hänger ihop med uttagsvalet. ISF anser i rapporten att det finns starka skäl att fortsätta undersöka hur informationsgivningen ser ut på pensionsområdet och hur de blivande pensionärerna uppfattar de val och möjligheter som finns att ta ut pensioner på. Enligt uppgift från övervägs delrapporten inom . har granskat marknadsföring, avtalsvillkor, och förköpsinformation när det gäller tjänstepension. Bland annat hade möten med kollektivavtalsparterna från två av de största pensionsavtalen, SAF-LO och PA03 där brister som verket funnit beträffande hur tjänstepensionen marknadsförs samt hur avtalsvillkoren utformas diskuterades. har beslutat att framöver föra en dialog om eventuella problem rörande tjänstepension med kollektivavtalsparterna. Utredningen om intjänande och bevarande av tjänstepension En särskild utredare har haft ett regeringsuppdrag att lämna förslag om genomförandet av direktivet (2014/50/EU) om minimikrav för ökad rörlighet mellan medlemsstaterna för arbetstagare genom förbättrade villkor för intjänande och bevarande av kompletterande pensionsrättigheter. Utredningen, som antog namnet Utredningen om intjänande och bevarande av tjänstepension, överlämnade betänkandet Villkor för intjänande och bevarande av tjänstepension (SOU 2016:51). Utredningen föreslår i betänkandet en ny lag om villkor för intjänande och bevarande av tjänstepension som bl.a. innehåller bestämmelser om arbetstagarens rätt till information om hur anställningens upphörande skulle påverka dennes tjänstepension. Framför allt ska information lämnas om villkoren för intjänande av de kompletterande pensionsrättigheterna och konsekvenserna av att dessa tillämpas när anställningsförhållandet upphör, om värdet av intjänade pensionsrättigheter och om villkoren för värdeutvecklingen av intjänade pensionsrättigheter för tid efter det att anställningsförhållandet upphört. Lagens bestämmelser om information ska dock bli tillämpliga endast om information inte tillhandahålls på annat sätt. Enligt uppgift från bereds utrednings-betänkandet inom . Som redovisats ovan pågår ett arbete som ligger väl i linje med önskemålen i motionen. Mot denna bakgrund är utskottet inte berett att föreslå någon åtgärd med anledning av motionen. Den bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om resegarantibeloppen inom bussbranschen. Utskottet hänvisar till pågående beredning. (M) anser i motionerna 2015/16:404 och 2016/17:2154 att det finns behov av att göra en översyn av om resegarantibeloppen inom bussbranschen behöver vara så höga som de är . Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta (yrkande 3 i respektive motion). Enligt resegarantilagen (1972:204) ska den som är arrangör eller återförsäljare av paketresor enligt lagen (1992:1672) om paketresor ställa säkerhet hos Kammarkollegiet. Säkerheten får tas i anspråk för att betala tillbaka pengar som betalats för en paketresa som blir inställd eller av annan anledning inte blir av, t.ex. på grund av att researrangören har gått i konkurs. Resenären kan då ansöka om ersättning från . Om inte Kammarkollegiet medger annat ska säkerheten bestå av en betalningsutfästelse, utfärdad av en bank, ett kreditmarknadsföretag eller ett försäkringsbolag, som fullgörs vid anfordran. Säkerheten ska motsvara ett reseföretags totala ekonomiska åtaganden gentemot resenären. Säkerheten ska gälla det belopp som Kammarkollegiet med hänsyn till reseverksamhetens art och omfattning bestämmer. Om det finns särskilda skäl får kollegiet efterge kravet på säkerhet. En researrangör som inte har några transporter i sitt arrangemang och vars resenärer alltid betalar i efterskott kan få undantag från skyldigheten att ställa garanti. Direktivet om paketresor och sammanlänkade researrangemang och rådet antog ett nytt direktiv, (EU) 2015/2302, om paketresor och sammanlänkade researrangemang. Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att föreslå hur det nya direktivet om paketresor och sammanlänkade researrangemang ska genomföras i svensk rätt. Utredaren gavs vidare i uppdrag att analysera dagens system för att ställa resegarantier och överväga vilka ändringar som kan behövas. Utredningen, som antog namnet , överlämnade delbetänkandet Ny paketreselag (SOU 2016:56) och slutbetänkandet Ny resegarantilag (SOU 2016:84). I slutbetänkandet gör utredningen bedömningen att det nuvarande resegarantisystemet är kostsamt i förhållande till det konsumentskydd det ger. Trots de höga kostnaderna är det inte säkert att skyddet i det enskilda fallet är fullgott för resenären. Systemet medför vidare etableringshinder och betungande administration för researrangörerna och återförsäljarna. Andra problem som utredningen identifierat är att alla researrangörer respektive återförsäljare inte fullgör sin skyldighet att ställa garanti samt att resegarantisystemets utformning med prövning i olika instanser medför en risk för oenhetlig rättstillämpning. Utredningen anser att den bästa modellen för ett effektivt insolvensskydd är en mer öppen lösning, som gör det möjligt att tillhandahålla insolvensskydd i olika former. En sådan lösning möjliggör en övergång från dagens individuella garantier till ett system som öppnar upp för val mellan flera alternativ för insolvensskyddet. Eftersom aktörerna i en mer öppen lösning kan anpassa sitt insolvensskydd efter storlek, verksamhet, ägarstruktur m.m. bör såväl kostnad som administrativ börda för den enskilde reseaktören bli lägre än vid en lösning där endast en möjlighet finns tillgänglig för aktören. Möjligheten att fördela risken och finansieringen mellan flera aktörer gör att skyddet kan anpassas utifrån förväntade snarare än högsta möjliga skador, vilket kan sänka reseaktörernas kostnader för skyddet radikalt. Utredningen föreslår att en ny resegarantilag införs och att bestämmelserna i denna utformas så att det blir möjligt att ordna resegaranti i olika former. Insolvensskyddet ska inte längre enbart kunna bestå av en av bank, kreditmarknadsföretag eller försäkringsbolag utfärdad betalningsutfästelse som fullgörs vid anfordran. Det ska dessutom kunna bestå av t.ex. en försäkring med resenären som förmånstagare, deponerade medel på ett konto eller kollektiva garantier som ställs av en medlemsorganisation. Den nya resegarantilagen ska reglera förhållandet mellan det allmänna och arrangörer, näringsidkare som underlättar kopplade researrangemang respektive återförsäljare som säljer resor för en arrangör som är etablerad i ett land utanför EES. Resenären ska ges ett skydd mot ekonomisk förlust genom att lagen ålägger dessa aktörer att se till att resorna och researrangemangen omfattas av resegaranti som uppfyller de krav som anges i lagen. Resor och researrangemang som betalas i efterhand och inte innefattar någon passagerartransport ska inte behöva omfattas av resegaranti. Vidare föreslår utredningen att Kammarkollegiet alltjämt ska pröva om skyldighet att ordna resegaranti föreligger. Kammarkollegiet ska också pröva om resegaranti som ordnats uppfyller de krav som föreskrivs i lagen och om det i övrigt finns förutsättningar för att godkänna resegarantin. Begäran om ersättning ur resegarantin ska i stället prövas av den som står för resegarantin eller av Kammarkollegiet. Kammarkollegiet övertar nämndens uppgifter. Slutbetänkandet har remitterats och bereds tillsammans med delbetänkandet Ny paketreselag inom . Som redovisats ovan föreslår i sitt slutbetänkande en lagstiftning som gör det möjligt att ordna resegaranti i olika former. Utredningens förslag ligger väl i linje med motionsönskemålen. Slutbetänkandet bereds inom . Mot denna bakgrund är utskottet inte berett att föreslå någon åtgärd från med anledning av motionsyrkandena. Motionsyrkandena bör därför avslås. Konsumentlagstiftningen i EU m.m. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om konsumentlagstiftningen i EU m.m. Jämför reservation 13 (L). m.fl. (L) anser i kommittémotion 2015/16:2781 att regeringen inom EU-samarbetet bör driva på arbetet med en fortsatt harmonisering av konsumentlagstiftningen för att uppnå en hög konsumentskyddsnivå. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta (yrkande 5). (S) anser i motion 2016/17:582 att regeringen bör överväga om den nuvarande konsumentlagstiftningen ger konsumenterna ett tillräckligt skydd eller om reglerna bör skärpas. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta. I budgetpropositionen anförde regeringen bl.a. följande. Kommissionen har inlett en översyn av EU-reglerna om otillbörliga affärsmetoder, avtalsvillkor, konsumentköp och prisinformation för att kontrollera om de är ändamålsenliga utifrån förhållandena på konsument-marknaderna. Regeringen avser att verka för ett högt och ändamålsenligt konsumentskydd, som innebär en bra balans mellan konsumenters och näringsidkares intressen och så enhetliga regler som möjligt inom EU. Regeringen kommer att verka för en stärkt och mer effektiv tillsyn av konsumentskyddslagstiftningen inom EU i samband med förhandlingar om nya regler för samarbetet mellan nationella tillsynsmyndigheter på konsumentområdet. Därvid kommer frågor som rör proportionalitet att beaktas (prop. 2016/17:1 s. 65 f.). Kommissionen har initierat en översyn av konsumentskyddslagstiftningen inom EU. Översynen omfattar flera direktiv, bl.a. konsumentköpsdirektivet och direktivet om konsumenträttigheter. Som redovisats ovan har regeringen i budgetpropositionen förklarat att den avser att verka för ett högt och ändamålsenligt konsumentskydd som innebär en bra balans mellan konsumenters och näringsidkares intressen och så enhetliga regler som möjligt inom EU. Regeringen kommer också att verka för en stärkt och mer effektiv tillsyn av konsumentskyddslagstiftningen inom EU i samband med förhandlingar om en ny förordning om konsumentskyddssamarbete. Även nationellt pågår ett kontinuerligt arbete för att stärka konsumentskyddet. Exempelvis har lagändringar trätt i kraft som innebär utökade sanktionsmöjligheter för . Utredningsförslag om skärpta regler vid telefonförsäljning till konsumenter och ett stärkt konsumentskydd på marknaden för högkostnadskrediter bereds inom . Mot denna bakgrund finns det inte behov av något tillkännagivande till regeringen. Motionsyrkandena bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om konsumentvägledning. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden från sida och pågående arbete. Jämför reservationerna 14 (M), 15 (V) och 16 (L). I partimotion 2016/17:167 föreslår m.fl. (V) tillkännagivanden om att regeringen bör återkomma till med ett förslag som innebär att kommunerna ska vara skyldiga att tillhandahålla konsumentvägledning (yrkande 1) och att regeringen bör vidta åtgärder för att se till att arbete med att utbilda och fortbilda konsumentvägledare ökar (yrkande 2). m.fl. (M) anför i kommittémotion 2015/16:2704 bl.a. att den alltmer komplexa ekonomiska omvärlden ställer större krav på konsumenternas kunskap om sina rättigheter och om privatekonomi i stort. Arbetet med att förbättra kunskaperna om konsumentfrågor och privatekonomi bör därför fortsätta att utvecklas. Även arbetet med att ytterligare stärka Hallå konsument bör fortsätta. Inte minst är det viktigt att följa uppkomsten av helt nya branscher. Tillkännagivanden föreslås i enlighet med detta (yrkandena 2 och 3). Även i kommittémotion 2016/17:3147 föreslår m.fl. (M) tillkännagivanden om att öka kunskaperna om konsumenters rättigheter (yrkande 2) och att förbättra konsumentvägledningen och Hallå konsument (yrkande 3). I kommittémotion 2015/16:2781 anser m.fl. (L) att det är angeläget att fortsätta arbeta för att utveckla metoder att nå ut med konsumentvägledning till alla konsumenter och att det finns tillgång till information på olika språk. Vägledningen behöver också vara tillgänglig för personer med olika former av funktionsnedsättning. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta (yrkande 1). I motionerna 2015/16:2758 och 2016/17:2919 anser (SD) att det bör tas fram informationsmaterial för att ge konsumenterna bättre kunskap om låntagande och hushållsekonomi. Det bör också utredas hur ytterligare konsumentvägledning kan ges för att stötta grupper som tenderar att hamna i skuldfällor. Tillkännagivanden föreslås i enlighet med detta (motion 2015/16:2758 yrkandena 7 och 8 i samt motion 2016/17:2919 yrkandena 5 och 6). Kommunernas arbete med konsumentvägledning är ett frivilligt åtagande, och verksamheten kan därmed variera mellan kommunerna i fråga om innehåll, omfattning och organisation. samarbetar flera kommuner genom att t.ex. ha gemensam konsumentvägledning. Inom ramen för den kommunala konsumentvägledningen kan det förekomma dels direktrådgivning, dvs. efter-frågestyrd information om konsumentlagar, stöd vid tvister, ekonomiska råd och köpråd direkt till en enskild konsument, dels långsiktigt förebyggande arbete, dvs. marknadsbevakning samt kontakter med och information till skolor, näringsliv och organisationer. Enligt instruktionen för ska myndigheten med utbildning och information stödja kommunernas konsumentverksamhet i frågor som rör konsumentskydd och konsumentlagstiftning. Bland annat fungerar den webbaserade tjänsten Portalen som ett dagligt arbetsredskap för information och stöd till den kommunala konsumentvägledningen. Fråga experten är ett stöd till kommunernas konsumentverksamhet där tjänstemän kan ställa frågor till experter samt till experter hos Kronofogden och konsumentbyråerna. uppger i sin årsredovisning bl. a. att verket noterat att ett ökat antal nya tjänstemän i kommunerna kontaktar för att få stöd: 152 startpaket med informations-material skickades ut till nyanställda i kommunerna jämfört med 142 stycken 2015 och 97 stycken 2014. bedömning är att utvecklingen av kontaktcenter i kommunerna är en av förklaringarna. Personal inom de verksamheterna förutsätts hantera enklare konsumentfrågor och har ett annat behov av stöd. inledde verket en uppföljning av de nya kommuntjänstemän som kontaktar verket för att få en bättre bild av vad de arbetar med och inom vilken sorts organisation och hur stödet utifrån det bör utformas. Verket inledde även ett större utvecklingsarbete av den webbaserade tjänsten Portalen för att webbplatsen och dess innehåll ska bli ännu mer användbart för konsumentvägledarna och budget- och skuldrådgivarna. Utbildningsutbudet har som tidigare erbjudits i olika former, e-utbildningar, webbinarier och fysiska kursträffar. Antalet webbinarier (33 stycken) mer än fördubblades sedan föregående år. följer vidare utvecklingen av konsumentverksamheten i kommunerna, och verket lämnar en lägesbeskrivning av verksamheten. Av den rapport som lämnades (Rapport 2016:6 Kommunernas konsumentvägledning) framgår att 259 av landets 290 kommuner erbjöd konsumentvägledning, vilket var en minskning med 11 kommuner jämfört med . Antalet personer som saknar tillgång till konsumentväg-ledning i sin kommun har därmed ökat, från ca 523 2015 till knappt 780 2016. Den totala arbetstiden som läggs på konsumentvägledning i landet motsvarar 107 årsarbetskrafter, vilket är 18 årsarbetskrafter färre än 2015. Hallå konsument – en rikstäckande upplysningstjänst för konsumenter startade Hallå konsument som är en rikstäckande upplysningstjänst för konsumenter. Upplysningstjänsten ska tillhandahålla opartisk information och vägledning till konsumenter. Tjänsten syftar till att göra konsumentstödet mer känt och lättillgängligt och till att ge konsumenterna tillgång till stöd på ett mer samordnat och effektivt sätt. ansvarar för att tillhandahålla och samordna upplysnings-tjänsten. Tjänsten drivs i samarbete med flera andra myndigheter, de fyra konsumentbyråerna och landets kommuner via konsumentvägledning och budget- och skuldrådgivning. Tjänsten är tillgänglig via telefon, e-post och internet (se förordningen om en upplysningstjänst för konsumenter, SFS 2014:110). Vägledare svarar på övergripande frågor eller hjälper konsumenten vidare till den kommunala konsumentverksamheten eller till experter hos myndigheter och konsumentbyråer. Vägledning kan ske på svenska och engelska. Hallå konsuments webbplats innehåller information, guider och andra verktyg samt kontaktvägar. Ett urval av informationen på webbplatsen finns som lättläst och på teckenspråk. Besökaren kan också få innehållet på webbplatsen uppläst. Viss information på webbplatsen finns på flera språk. Exempelvis finns informationssidorna Ny i på åtta olika språk. På Hallå konsuments webbplats lämnas information till konsumenter om olika privatekonomiska frågor bl.a. när det gäller lån och hushållsekonomi. Informationen riktar sig till olika målgrupper. Uppföljning av Hallå konsument Regeringen har gett i uppdrag att löpande utvärdera resultaten och effekterna av konsumentupplysningstjänsten Hallå konsument. Även tjänstens effekter för kommunerna och konsumentbyråerna för bank- och finans-, försäkrings-, energi- och telekommarknaderna liksom för de informationsansvariga myndigheterna ska följas upp. Uppdraget har redovisats i en delrapport och ska redovisas i en slutrapport (se regleringsbreven ). Delrapporten av Hallå konsument I av Hallå konsument (Rapport 2016:8) redovisas följande preliminära slutsatser. • Upplysningstjänsten är etablerad med ett högt antal dagliga ärenden. har fått tydliga indikationer på att en stor majoritet användare är nöjda med kvalitet och bemötande. • Det finns indikationer på att upplysningstjänsten har haft positiva effekter på konsumenternas medvetenhet om rättigheter och villkor vid större köp. • Väntetider till telefonvägledningen är en fortsatt utmaning. Om och hur detta ska hanteras är i hög grad en fråga om bemanning och resurstilldelning. • Trots minskat antal ärenden hos kommunernas konsumentvägledning, har det totala antalet hanterade konsumentfrågor ökat. Med andra ord kan upplysningstjänsten sägas ha ökat samhällets sammantagna service inom konsumentvägledningen. Det är emellertid oklart hur detta, tillsammans med tendensen bland kommunerna att dra ned på resurserna för konsumentvägledning, påverkar sårbara konsumentgrupper och personer med behov av personliga och ärendespecifika råd och stöd. Den kommunala verksamheten är ett viktigt komplement till Hallå konsument och en central del av det konsumentstödjande systemet. • Regeringens målsättning med reformen är bl.a. att öka det förebyggande arbetet och möjligheten för personer med särskilda behov, t.ex. funktionshinder, språksvårigheter eller behov av hjälp med komplexa ärenden, att få ett personligt möte. Det blir därmed viktigt att framöver följa hur den kommunala konsumentvägledningens besökskontakter och förebyggande arbete utvecklas. • Etableringen av Hallå konsument är ett värdefullt tillskott för . Med upplysningstjänsten har myndigheten fått en direktkanal till konsumenterna som ger dagsaktuell kunskap om vilka typer av konsumentproblem som aktualiseras på olika marknader. Detta stärker myndigheten i rollen som tillsynsmyndighet och ger förbättrat underlag för olika policyinitiativ. har ett särskilt ansvar att föra in frågor som rör funktionshinder i verksamheten. ska enligt sin instruktion i sin löpande verksamhet integrera ett funktionshinderperspektiv och utifrån detta stödja och driva på övriga berörda parter. Målet är att alla konsumenter ska kunna göra medvetna val och känna till sina rättigheter och skyldigheter oavsett funktionsförmåga. var strategisk myndighet för genomförande av funktionshinderpolitiken. Arbetet fokuserades på tre verksamhetsområden där myndigheten tog fram delmål – tillgänglig handel, utbildningsmaterial i hem- och konsumentkunskap för grundsärskolan samt rättigheter för tågresenärer med funktionsnedsättning. slutredovisades arbetet till regeringen. funktionshinderråd har till uppgift att bidra med kunskap om, och ge synpunkter på hur myndigheten kan integrera funktionshinderfrågorna i verksamheten och hur myndigheten utifrån detta kan stödja och driva på övriga berörda parter. Det finns fyra självständiga rådgivningsbyråer i som ger kostnadsfri och opartisk information och vägledning till konsumenter: • Konsumenternas Bank- och Samtliga byråer finansieras av respektive bransch. Vad först gäller motionsyrkandet om att kommunerna ska vara skyldiga att tillhandahålla konsumentvägledning är det enligt utskottets uppfattning viktigt att alla konsumenter oavsett var de bor har tillgång till en god konsumentvägledning. Den kommunala konsumentvägledningen har en särskilt betydelsefull roll när det gäller att ge stöd till konsumenter som är i behov av rådgivning vid ett personligt möte. Den utgör också en värdefull länk mellan myndigheter och enskilda konsumenter. Utskottet kan dock inte ställa sig bakom förslaget om att det skulle vara ett obligatoriskt åtagande för kommunerna att tillhandahålla konsumentvägledning. Som utskottet tidigare ansett skulle en sådan reglering innebära en inskränkning av den kommunala självbestämmanderätten som utskottet inte kan ställa sig bakom (se t.ex. bet. 2009/10:CU1). har delat denna bedömning. Motionsyrkandet bör därför avslås. När det gäller övriga motionsyrkanden kan utskottet konstatera att det pågår ett arbete som ligger väl i linje med önskemålen i motionerna.