bet · H401SfU7 · 2017-03-24 00:00:00 — betänkande 2016/17:SfU7 En handräckningsbestämmelse i lagen om mottagande av asylsökande m.fl. Utskottet ställer sig bakom regeringens förslag till ändring i lagen om mottagande av asylsökande m.fl. Förslaget innebär att , om begär det, ska lämna den hjälp som behövs för att verkställa ett beslut om att en utlänning som inte längre har rätt till bistånd i form av logi vid anläggningsboende ska lämna boendet. får begära hjälp endast om det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att en polismans särskilda befogenheter behöver tillgripas eller det annars finns synnerliga skäl. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Utskottet anser att bör avslå motionerna. I betänkandet finns två reservationer (SD, V) och två särskilda yttranden (C, KD). Proposition 2016/17:86 En handräckningsbestämmelse i lagen om mottagande av asylsökande m.fl. Två yrkanden i följdmotioner. Utskottets förslag till riksdagsbeslut ............................................................... Redogörelse för ärendet .................................................................................. En handräckningsbestämmelse i lagen om mottagande av Lagförslaget, punkt 1 (V) ..................................................................... Resurser till , punkt 2 (SD) ...................................... Lagförslaget, punkt 1 (C)...................................................................... Lagförslaget, punkt 1 (KD) .................................................................. Förteckning över behandlade förslag ............................................................ Utskottets förslag till riksdagsbeslut antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. Därmed bifaller proposition 2016/17:86 och avslår motion 2016/17:3607 av m.fl. (V). Reservation 1 (V) 2016/17:3606 av m.fl. (SD). Reservation 2 (SD) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (S), (M), (M), (S), (SD), (M), (S), (MP), (M), (S), (KD), (S), (V), (S), (SD), (L) och (C). I betänkandet behandlar utskottet regeringens proposition 2016/17:86 En handräckningsbestämmelse i lagen om mottagande av asylsökande m.fl. och två motioner som har väckts med anledning av propositionen. trädde ändringar av rätten till bistånd enligt lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl., förkortad LMA, i kraft. Ändringarna innebär att vuxna personer utan barn som har ett avvisnings- eller utvisningsbeslut som har fått laga kraft och där en eventuell tidsfrist för frivillig avresa har löpt ut inte längre har rätt till bistånd med stöd av LMA (prop. 2015/16:146, bet. 2015/16:FiU42, rskr. 2015/16:211). Det huvudsakliga syftet med lagändringen var att frigöra platser på Migrationsverkets anläggningsboenden. Under beredningen av lagstiftningsärendet framförde att det fanns behov av en ordning för att säkerställa att personer som inte längre har rätt till logi i anläggningsboenden lämnar sina platser vid boendet. Inom utarbetades därför ett utkast till lagrådsremiss med förslag om att får rätt att begära handräckning från för att säkerställa att den som inte längre har rätt till bistånd i form av logi enligt LMA lämnar sin plats vid anläggningsboendet. Förslaget har granskats av Lagrådet. De behandlade förslagen framgår av bilaga 1. Regeringens lagförslag finns i bilaga 2. En handräckningsbestämmelse i lagen om mottagande av asylsökande m.fl. Utskottets förslag i korthet bifaller regeringens förslag till ändring i lagen om mottagande av asylsökande m.fl. och avslår därmed ett yrkande om avslag på propositionen. avslår ett yrkande om resurstillskott till och andra berörda myndigheter. Jämför reservationerna 1 (V) och 2 (SD). Behovet av att överväga förändringar I propositionen anger regeringen att har informerat om att många personer som inte längre har rätt till bistånd inte självmant lämnar sina platser vid boendena. Det gäller framför allt dem som blivit av med sin rätt till bistånd till följd av att de har ett beslut om avvisning eller utvisning som fått laga kraft, men även dem som har fått uppehållstillstånd och anvisats till en kommun. Regeringen menar att det inte är rimligt att den enskilde kan välja om han eller hon ska följa ett beslut om att rätten till boende upphör. Samhället bör därför ha möjlighet att se till att ett beslut om att rätten till boende upphör följs, i sista hand med tvång. En sådan möjlighet är väsentlig för att platser i anläggningsboenden ska kunna frigöras för nya asylsökande samt för att minska behovet av boendeplatser i mottagningssystemet och minska statens kostnader. kan ansöka om handräckning enligt lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning för att få ett beslut om att utlänningen ska flytta ut. Ett sådant beslut kan verkställas av . Förfarandet är dock inte ett verkningsfullt alternativ och inte heller anpassat för de aktuella situationerna. Förutom ett behov av snabbhet talar även effektivitetsskäl för att ett beslut ska kunna verkställas . Regeringen anser att det inte bör ställas något krav på att det utöver själva beslutet om att rätten till logi upphör ska finnas en verkställbar exekutionstitel för att personen om det behövs ska kunna förmås att lämna boendet med tvång. Regeringen föreslår därför att ska lämna den hjälp som behövs för att verkställa ett beslut om att en utlänning som inte längre har rätt till bistånd i form av logi ska lämna sin plats vid anläggningsboendet om begär det. I propositionen anges att en möjlighet för att verkställa de aktuella besluten direkt skulle kunna vara ett alternativ till att låta polisen sköta handräckningen. Ett sådant förfarande skulle vara snabbare än den nuvarande ordningen och innebära att det finns regler och rutiner för förfarandet, exempelvis när det gäller bortförande av den enskildes egendom. I utsökningsbalken (1981:744) finns bestämmelser om verkställighet av förpliktelse att avflytta. Om förpliktelsen gäller en tidigare ägare eller nyttjanderättshavare tillämpas bestämmelserna om avhysning. i ett anläggningsboende grundar sig dock inte på något civilrättsligt rätts- förhållande, utan på ett beslut om bistånd. Det är enligt regeringen inte givet att ett beslut om upphörande av en rätt till bistånd kan anses innefatta en sådan förpliktelse som verkställs enligt bestämmelserna om avhysning. anser dessutom att ett antal frågor skulle behöva övervägas om ett alternativ med direkt verkställighet av av besluten om upp- hörande av rätten till bistånd enligt LMA skulle införas. Handräckning direkt av polisen skapar enligt regeringen förutsättningar för ett snabbare förfarande och bidrar till att upprätthålla respekten för den genom- förda ändringen i LMA om när rätten till bistånd upphör. Med tanke på att även i andra sammanhang får handräckning av Polis- myndigheten vid verkställighet av beslut, anser regeringen att det ligger närmast till hands att ska lämna handräckning om någon vägrar att lämna ett anläggningsboende. Den som förlorar sin rätt till bistånd i form av logi i ett anläggningsboende kan få saken prövad i ett domstolsförfarande. utlänningen kan tvingas lämna boendet innan beslutet har fått laga kraft, men det innebär inte att domstolsprövningen av frågan därmed faller. domstolen kommer fram till att rätten till bistånd inte ska upphöra har utlänningen rätt att åter få en plats i ett anläggningsboende. verkställs innebär alltså enligt regeringen inte någon irreparabel skada för den Domstolen kan vidare besluta att det överklagade beslutet tills vidare inte ska gälla. Ett sådant beslut om inhibition innebär alltså att utlänningens rätt till bistånd i form av logi fortfarande gäller och att beslutet tills vidare inte Regeringen anser således att den enskilde sammantaget har tillgång till ett effektivt domstolsförfarande enligt artikel 6.1 och artikel 13 i I propositionen konstateras att gäller att asylsökande i vissa fall inte längre har rätt till bistånd i form av logi och att ett beslut av om att rätten till bistånd i form av logi upphör gäller Det innebär att den boende är skyldig att lämna sin plats vid anläggningsboendet så snart ett sådant beslut har fattats och han eller hon har fått del av det. I propositionen anges att flera remissinstanser har tagit upp frågan om det lämpliga i att rätten till bistånd enligt LMA upphör och vad som händer med de enskilda efter att de förmåtts lämna anläggningsboendena. Regeringen anför att frågan om det lämpliga i den ordning som gäller sedan tidigare och dess konsekvenser har beaktats i det lagstiftningsärendet. Regeringen finner inte skäl att i detta lagstiftningsärende göra någon annan bedömning av hur regelverket bör vara utformat i det avseendet. För att ska ha en skyldighet eller ens en rätt att ge biträde åt andra myndigheter krävs antingen att handlandet har stöd i polislagen (1984:387) eller att det finns uttryckligt stöd i någon annan författning. Det lämpligaste sättet enligt regeringen är att införa en särskild handräckningsbestämmelse i LMA, som innebär att får begära hjälp av . För att en begäran om handräckning ska bli aktuell krävs ett beslut om att personen i fråga har förlorat rätten till logi enligt LMA. Ett sådant beslut föregås av att den enskilde har kommunplacerats, att en tidsfrist för frivillig avresa har löpt ut eller att ett beslut om avvisning eller utvisning, som inte innehåller någon tidsfrist för frivillig avresa, har fått laga kraft. Det sistnämnda beslutet kan överklagas och en tidsfrist för frivillig avresa kan förlängas under vissa förutsättningar. Beslutet om att rätten till bistånd upphör gäller , men det kan överklagas och det är möjligt för överinstansen att inhibera beslutet. Då det finns ett beslut om att rätten till bistånd enligt LMA upphör, och beslutet inte är inhiberat, bör det enligt regeringen inte finnas något utrymme för en ytterligare prövning av själva frågan om huruvida personen i fråga har rätt att bo kvar. Rättssäkerheten tillgodoses på ett tillräckligt sätt genom de överklagandemöjligheter som finns, och det krävs enligt regeringen inga ytterligare möjligheter till överklagande för att kraven i artiklarna 6.1 och 13 i om ett effektivt domstolsförfarande ska anses uppfyllda. Om rätten till bistånd enligt LMA har upphört har den enskilde inte heller i förhållande till anläggningsboendet någon sådan rätt till ett hem såsom den rätten kommer till uttryck i . Bakgrunden till förslaget om att ska lämna handräckning är att en polisman i vissa fall har befogenhet att använda våld och tvång. Att bli utsatt för tvångsåtgärder utgör dock ett stort ingrepp i den personliga integriteten. Utgångspunkten bör därför enligt regeringen i första hand vara att den som inte längre har rätt till logi på ett anläggningsboende uppmanas att flytta frivilligt. Det är även angeläget att motverka att resurser används för att verkställa andra myndigheters beslut i fall där en polismans särskilda kompetens och befogenhet att bruka våld inte är nödvändig. För att säkerställa att handräckning begärs med återhållsamhet bör det enligt propositionen framgå av den nya bestämmelsen att handräckning endast får begäras om det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att en polismans särskilda våldsbefogenheter behöver tillgripas eller om det annars finns synnerliga skäl. Att den enskilde har uttalat att han eller hon inte har för avsikt att frivilligt rätta sig efter beslutet om att rätten till bistånd upphört eller att personen rent faktiskt inte flyttar ut trots uppmaningar, kan utgöra sådana särskilda omstän- digheter som talar för att åtgärden inte kommer att kunna utföras utan att en polismans särskilda befogenheter behöver tillgripas. Det kan i undantagsfall finnas synnerliga skäl för att begära polisens handräckning, exempelvis om det kan antas att en polismans närvaro skulle ha en lugnande inverkan på situa- tionen då den enskilde ska förmås att lämna sin plats vid anläggningsboendet. I andra sammanhang har risken för att den enskilde skadar sig själv lyfts fram som ett exempel på när det kan finnas synnerliga skäl. När det gäller dem som förlorar rätten till ersättning enligt LMA till följd av kommunplacering så ingår också barnfamiljer. En utgångspunkt är att barn inte i onödan ska utsättas för tvångsåtgärder med inslag av våld och att man särskilt ska beakta barnets bästa i enlighet med . därför av vikt att bestämmelsen tillämpas med särskild restriktivitet när det rör I första hand ska enligt regeringen andra åtgärder vidtas i form av t.ex. information och motiverande samtal. Om en handräckning ändå måste ske ska tvångsåtgärder genomföras med särskild försiktighet och på ett Kostnader och andra konsekvenser Förslaget medför att boendeplatser frigörs för asylsökande som har rätt till logi på anläggningsboende samt att behovet av boendeplatser i mottagningssyste- Den nya bestämmelsen bedöms därmed medföra kostnads- Regeringens bedömning är att arbete ska hanteras inom Eftersom omfattningen av behovet av handräckning har varit osäker har det emellertid varit svårt att bedöma omfattningen av merarbete och kostnadsökningen. följa frågan och kommer vid behov att återkomma till den. I kommittémotion 2016/17:3606 av m.fl. (SD) begärs att det i ändringsbudgeten avsätts resurser till och övriga berörda Motionärerna är i huvudsak positiva till propositionen men anger att regeringen inte tar tillräcklig hänsyn till de ökade kostnader och den arbets- belastning som de extra arbetsuppgifterna kommer att leda till för Polis- Medel bör enligt motionärerna överföras från I kommittémotion 2016/17:3607 av m.fl. (V) yrkas avslag på propositionen. Motionärerna anför att det varken kommer att gå att invända mot eller överklaga ett beslut om handräckning samt att det saknas Vidare kommer att belastas ytter- I motionen anförs att det finns tecken på att förslaget kan få negativa konsekvenser för kvinnor. Förslaget innebär enligt motionärerna även att regelverket för personer som ska lämna landet blir annorlunda jämfört med vad som gäller för alla andra grupper i samhället. Detta sänder olyckliga signaler om att asylsökande är en speciell grupp som kräver speciella åtgärder. Motionärerna anför vidare att förslaget kan strida mot artiklarna 6, 8 och 13 i om rätt till respekt för hem, privatliv, familjeliv m.m. och om rätten att invända mot beslut. I lagen om mottagande av asylsökande m.fl. finns bestämmelser om bistånd i form av boende. Genom en beslutad ändring i lagen gäller för bl.a. asylsökande vuxna utan barn att rätten till bistånd upphör när den tidsfrist för frivillig avresa som meddelas i samband med ett avvisnings- eller utvisningsbeslut löper ut eller när uppehållstillstånd ges. Om ingen tidsfrist har meddelats upphör rätten till bistånd när beslutet får laga kraft. Rätten upphör dock inte om det har förordnats att avvisnings- eller utvisningsbeslutet tills vidare inte ska gälla, om en ny prövning av frågan om uppehållstillstånd har meddelats eller om det är uppenbart oskäligt. Utskottet kan konstatera att regeringen nu beslutat om kompletteringar av de införda reglerna, som infördes bl.a. i syfte att frigöra platser på Migrationsverkets anläggningsboenden. Regeringen föreslår därför att en bestämmelse om att , om begär det, ska lämna den hjälp som behövs för att verkställa ett beslut om att den som inte längre har rätt till bistånd i form av logi ska lämna sin plats vid anläggningsboendet. Vid prövningen av rätten till bistånd ska hänsyn tas till flera faktorer, som t.ex. om det är uppenbart oskäligt att biståndet upphör. Vidare finns det en rätt att överklaga beslutet, och överinstansen har möjlighet att meddela inhibition av det överklagade beslutet. Utskottet delar regeringens uppfattning att när det finns ett beslut om att rätten till bistånd upphör, och beslutet inte har inhiberats, så bör det inte finnas något utrymme för ytterligare prövning av frågan om personen har rätt att stanna kvar i boendet. Utskottet delar även bedömningen att det föreslagna förfarandet, dvs. handräckning av för att få en person som inte längre har rätt till anläggningsboende att flytta ut, uppfyller de krav på rättssäkerhet som kan ställas. I propositionen anges att förslaget innebär merarbete och ökade kostnader för , som får en ny arbetsuppgift, och att det är svårt att bedöma omfattningen av merarbetet och kostnadsökningarna. Utskottet saknar skäl att göra en annan bedömning än den regeringen gör och utgår från att regeringen följer frågan och återkommer vid behov. Mot bakgrund av det anförda tillstyrker utskottet propositionen och avstyrker motionerna 2016/17:3606 (SD) och 2016/17:3607 (V). 1.Lagförslaget, punkt 1 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: avslår regeringens förslag. 2016/17:3607 av m.fl. (V) och avslår proposition 2016/17:86. Ett beslut om handräckning kommer inte att gå att invända mot eller överklaga och det finns ingen skyldighet att motivera beslutet. Förslaget kan därmed komma att strida mot bestämmelser om krav på effektiva rättsmedel och rätten att invända mot beslut, men även mot rätten till respekt för hem, privatliv, familjeliv m.m. Förslaget kan också få negativa konsekvenser för kvinnor som befinner sig i en extra sårbar situation, och regelverket för personer som ska lämna landet blir annorlunda jämfört med för andra grupper. Detta ger olyckliga signaler. Förslaget leder även till en ökad belastning för . Lagförslaget, som rör utsatta grupper, har sammantaget så många brister att propositionen bör avslås. 2.Resurser till , punkt 2 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. Därmed bifaller motion 2016/17:3606 av m.fl. (SD). RESERVATIONER 2016/17:SfU7 Lagändringen kommer att leda till ökade kostnader för , vilket regeringen inte tagit tillräcklig hänsyn till. Resurser bör överföras från till , företrädesvis redan i kommande ändringsbudget. 1.Lagförslaget, punkt 1 (C) (C) anför: instämmer i propositionens syfte. Förslaget är en del av migrationsöverenskommelsen som vi var delaktiga i att ta fram och står bakom. Vi kommer därför att rösta för propositionen. I flera fall har avvisnings- eller utvisningsbeslut inte kunnat verkställas trots att personen medverkat fullt ut. Personer har också avhysts från boendena trots att de gjort allt de kunnat för att medverka. Det måste finnas en ventil för den som inte kan utvisas, och det är av största vikt att regeringen noga följer detta. Den som inte kan utvisas trots medverkan ska inte förlora rätten till boende och bistånd. Det är även av största vikt att eventuella kostnader för stöd till de personer som blir avhysta inte faller på kommunerna. 2.Lagförslaget, punkt 1 (KD) (KD) anför: stöder förslaget om att ska kunna begära handräckning av polisen då den som saknar rätt till bistånd i form av logi inte lämnar sitt anläggningsboende och det inte föreligger särskilda omständigheter eller finns synnerliga skäl. måste det som anför i sitt remissvar, dvs. att nya uppgifter ska åtföljas av ytterligare resurser, understrykas. I annat fall riskerar andra angelägna polisiära uppgifter att trängas undan. måste därför tillföras de resurser som krävs för den nya uppgiften. Förteckning över behandlade förslag Proposition 2016/17:86 En handräckningsbestämmelse i lagen om mottagande av asylsökande m.fl.: antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. 2016/17:3606 av m.fl. (SD): ställer sig bakom det som anförs i motionen om att i ändringsbudgeten tillsätta resurser till samt övriga berörda myndigheter och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:3607 av m.fl. (V): avslår proposition 2016/17:86 En handräckningsbestämmelse i lagen om mottagande av asylsökande m.fl. Tryck: , 2017 Vi debatterar betänkandet En handräckningsbestämmelse i lagen om mottagande av asylsökande m.fl. Jag tänker hålla mig kort. Jag börjar med att yrka bifall till reservation 2 i betänkandet. ställer sig överlag positiva till propositionen. Vi välkomnar införandet av möjligheten att vända sig till för att vid snabbt behov verkställa beslut mot personer som förlorat sin rätt att vistas vid asylboenden. har informerat om att många av de personer som inte längre har rätt till bistånd inte självmant lämnar sina platser vid boenden. Det gäller framför allt de som har blivit av med sin rätt till bistånd till följd av att beslut om avvisning eller utvisning har vunnit laga kraft. Det händer dock också att personer som inte längre har rätt till bistånd eftersom de har fått uppehållstillstånd och har anvisats till kommun inte frivilligt lämnar boendet. Beslut om avvisning och utvisning ska följas. Man ska respektera ett beslut. I denna proposition gör regeringen bedömningen att statens utgifter kommer att minska till följd av att boenderesurserna inte längre tas i anspråk. Polisen lider redan av resurs- och personalbrist. Detta förslag kommer att innebära ytterligare merarbete och kostnader för . Regeringen har varit tydlig med att det har varit svårt att bedöma omfattningen av merarbetet, men regeringen kommer passande nog till slutsatsen att ökade kostnader är begränsade. Det är en slutsats som ifrågasätter. anser därmed att regeringen inte tar tillräcklig hänsyn till de ökade kostnaderna och den arbetsbelastning som dessa extra arbetsuppgifter kommer att leda till för . Det är därför vår mening att regeringen , företrädesvis redan i kommande ändringsbudget, bör överföra resurser från till . STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT En handräcknings-bestämmelse i lagen om mottagande av asylsökande m.fl. I detta anförande instämde (SD). Den handräckningsbestämmelse som vi debatterar är en konsekvens av de ändringar i lagen om mottagande av asylsökande, förkortad LMA, som infördes . Jag vill först säga ett par ord om kopplingen mellan dessa två. Syftet med ändringen av LMA var att öka incitamenten för medverkan i verkställighet av av och utvisningsärenden, frigöra boendeplatser och minska statens kostnader för bistånd till utlänningar. Lagförslaget byggde på migrationsöverenskommelsen mellan regeringen och , , och . Det är ingen hemlighet att inte står bakom denna överenskommelse eftersom den utgår från en felaktig verklighetsbeskrivning och innebär att asylrätten och rättssäkerheten undergrävs. anser, precis som övriga partier här i kammaren, att den som får avslag på sin asylansökan ska respektera beslutet. Beslut om av och utvisning ska såklart följas. Det är en viktig del av rättsordningen, likaså att beslut fattas rättssäkert och på korrekta grunder. Att dra in biståndet för dem som inte följer dessa beslut kan därför vid en första anblick anses rimligt. ifrågasatte dock om denna lagändring skulle få de effekter som regeringen sa sig vilja få. Även i de fall där det saknas grund för asyl flyr människor från hemska och osäkra förhållanden. Att tro att ett indraget bistånd skulle vara nog för att få dessa människor att vilja återvända är lite naivt. Det finns en hel del gedigen, dokumenterad erfarenhet om vilken typ av återvändandearbete som funkar, inte minst från Svenska Röda Korset, som har jobbat med detta sedan . Dessa erfarenheter har regeringen konsekvent ignorerat. Vår bedömning när förslaget lades fram var att förändringen i lagen skulle resultera i att fler skulle leva som papperslösa i och att situationen för människor som redan var väldigt utsatta skulle bli ännu svårare. Vissa kostnader minskar i och med att rätten till bistånd och boende försvinner för den aktuella gruppen, men vi ser att andra kostnader uppstår till följd av de utsattas levnadssituation. Det är kostnader som belastar kommunerna, ideella organisationer och lokalsamhället. Vi kan redan nu konstatera att mycket pekar på att vi hade rätt i vår bedömning.