bet · H401FöU7 · 2017-04-12 00:00:00 — Planeringen för övriga uppgifter inom det civila försvaret när det gäller att skydda befolkningen och upprätthålla samhällsviktig verksamhet bör dock kunna utföras under en betydligt . Det krävs emellertid analyser och planering av hur leveranssäkerheten och beredskapen inom livsmedelsförsörjningen kan förbättras inför höjd beredskap. Det finns också andra krisscenarier där internationell handel med livsmedel minskar kraftigt . I sådana scenarier är en inhemsk livsmedelsproduktion av stor betydelse för försörjningstryggheten. Det är därför viktigt att jordbruket och livsmedelsproduktionen fungerar även under en kris på såväl regional som på nationell nivå. är gränsöverskridande samarbete, handel och integration avgörande för att främja en positiv utveckling i stora delar av världen. En ökad nationell livsmedelsproduktion kan skapa förutsättningar för en ökad konsumtion av svenska livsmedel. Regeringen uppdrog till myndigheter med särskilt ansvar inför och vid höjd beredskap enligt förordningen (2006:942) om krisberedskap och höjd beredskap, bl.a. och , att planera för det civila försvaret. Regeringen föreslår vidare i propositionen att det övergripande målet för livsmedelsstrategin ska vara en konkurrenskraftig livsmedelskedja där den totala livsmedelsproduktionen ökar som man når relevanta nationella miljömål i syfte att skapa tillväxt och sysselsättning och bidra till hållbar utveckling i hela landet. Produktionsökningen, både konventionell och ekologisk, bör svara mot konsumenternas efterfrågan. En produktionsökning skulle kunna bidra till en ökad självförsörjningsgrad av livsmedel. Att sårbarheten i livsmedelskedjan ska minska är ett mål för regeringen. Den nationella livsmedelsstrategin utgörs alltså av en proposition och en handlingsplan. Propositionen är en plattform och anger förutsättningarna för det fortsatta långsiktiga arbetet för en konkurrenskraftig livsmedelskedja mot . Handlingsplanen En livsmedelsstrategi för – fler jobb och hållbar tillväxt i hela landet () omfattar konkreta insatser för att uppnå strategins målsättningar i form av åtgärder och uppdrag. Beredskaps- och försörjningstrygghetsfrågor hanteras dock i huvudsak i det utvecklingsarbete som sker när det gäller samhällets krisberedskap och totalförsvar, anger regeringen. När det gäller dricksvatten understryker regeringen i propositionen att förutom att tillgång på säkert dricksvatten är en grundläggande samhällsfunktion för befolkningen är vatten av god kvalitet en grundförutsättning för verksamheterna i hela livsmedelskedjan. Dricksvatten är ett av våra viktigaste livsmedel, och det är avgörande att det finns tillgång till rent dricksvatten. Vattenresurserna måste därför värnas och prioriteras. Ansvaret för dricksvatten är fördelat på flera departement och myndigheter på såväl central som regional och lokal nivå. Därför krävs en ändamålsenlig styrning och god samverkan för att dricksvattenförsörjningen långsiktigt ska kunna säkras. lämnade sitt slutbetänkande (SOU 2016:32). Utredningen har haft i uppdrag att identifiera nuvarande och potentiella utmaningar för en säker dricksvattenförsörjning i landet, både på kort och på lång sikt och i förekommande fall föreslå lämpliga åtgärder. Den övergripande utgångspunkten i utredningen är klimatförändringarnas förväntade effekter på dricksvattenförsörjningen. uppdrag har av utredaren inte bedömts omfatta förhållanden som gäller höjd beredskap eller krig, utan inriktas på att diskutera ansvar för fredstida samordning av kris- och beredskapsplaneringen i det längre tidsperspektivet. Det finns dock skäl att erinra, enligt utredaren, om att det civila försvaret tar sin utgångspunkt i krisberedskapen. Med en helhetssyn som omfattar hela hotskalan, ett gemensamt regelverk och en sammanhållen planeringsprocess, bör samordning ske med försvarsplanering och planeringen för fredstida krissituationer. Ansvarsprincipen bör upprätthållas så långt det är möjligt. Utredaren tar upp att man i Försvarsberedningen har konstaterat att förmågan att prioritera och fördela resurser på central nivå bör förbättras. Likaså betonas behovet av regional samordning och länsstyrelsernas viktiga roll. Det är enligt utredningens bedömning inte meningsfullt att tidsmässigt söka avgränsa kriser eller beredskapsåtgärder, så att en skillnad görs mellan s.k. korta och mer långvariga kriser. Varje kris har sin egen logik och kan bara bedömas i sitt pågående sammanhang. En kris kan avvärjas eller vid någon punkt övergå i ett mer varaktigt tillstånd där behovet av akuta insatser ersätts av mer fortvarig planering och mer långsiktigt genomförande. I utredningen framhålls att samhällsutvecklingen är helt beroende av tillgången på rent dricksvatten. Samverkan kring reservsystem, nödvatten och annan krisberedskap kan också krävas för att säkra leveranser och hantera de oförutsedda händelser som ändå kan inträffa. Staten har också ett ansvar att utveckla och genomföra övergripande övning och utbildning inom krisberedskapsområdet samt kan tillhandahålla specialistkunnande, t.ex. då det gäller krishantering och speciella laboratorieanalyser. Utredaren menar bl.a. att det offentliga ansvarstagandet för krisberedskapen inom dricksvattenområdet behöver stärkas ytterligare för att säkra en trygg dricksvattenförsörjning. Det omfattar bl.a. ett ökat ansvarstagande för för den långsiktiga finansieringen av övergripande utbildning, övning, laborativ kompetens och övrigt expertstöd. geografiska områdesansvar behöver också utvecklas, liksom kommuners och dricksvattenaktörers grundläggande krisberedskapsuppgifter. föreslås utreda förutsättningarna för ett nationellt system för incidentrapportering kring dricksvattnet. Länsstyrelserna ska genomföra en fördjupad uppföljning av kommunernas analys- och planeringsarbete som rör dricksvatten och krisberedskap. vattenkatastrofgrupp VAKA och förstärkningsresurser med nödvattentankar kan ge stöd till dricksvattenproducenter och kommuner vid kriser och krisliknande tillstånd. Utredningens föreslår bl.a. att kraven på kommuner och huvudmän i vattentjänstlagen när det gäller säkerställd förmåga till dricksvattenförsörjning tydliggörs. Det organisatoriska och finansiella ansvaret för vattenkatastrofgrupp VAKA bör upprätthållas av myndigheten, anpassas bättre till gällande statliga regelverk och fokusera mot verksamhetens kärnuppgifter. ska man överväga om verksamheten kan knytas närmare kommunerna och dricksvattensektorn, som ett led i det egna ansvaret för krisberedskapen. En rad ytterligare frågor har identifierats för riktade uppdrag. Det gäller ökat fokus inom den offentliga kontrollen av dricksvattenanläggningar på för krisberedskapen relevanta frågor genom uppdrag till , fördjupad regional uppföljning av kommunernas dricksvattenanknutna analys- och planeringsarbete inom krisberedskapen genom uppdrag till länsstyrelserna och att förutsättningarna för ett system för strukturerad incidentrapportering utreds närmare genom uppdrag till . Utredningen har remissbehandlats och bereds i . I anvisningarna för Försvarsberedningens (Fö 1992:B) fortsatta arbete (Fö2017/00020/MFI) framgår att förslag till inriktning ska lämnas för det civila försvaret. Förslaget ska ta sin utgångspunkt i målet för det civila försvaret där delarna i målet är ömsesidigt förstärkande. I dessa avseenden ska behovet av olika beredskapsåtgärder beaktas bl.a. när det gäller skydd av samhällsviktig verksamhet och infrastruktur, befolkningsskydd, försörjningsfrågor, psykologiskt försvar och påverkansoperationer samt samverkan och koordinering inom totalförsvaret. Ambitionsnivåer för dessa behov ska analyseras. Utskottet vill understryka vikten av att säkerställer flöden av viktiga varor och då främst sin försörjning av livsmedel, inklusive dricksvatten, i en krissituation. Utskottet instämmer med regeringen i att hela livsmedelskedjan bör vara så pass robust att man även kan klara allvarliga påfrestningar och störningar med rimliga konsekvenser för samhället. Detta kräver i sin tur en fungerande infrastruktur i form av t.ex. vägar, el, datakommunikation och vattenförsörjning. Hela landet måste kunna försörjas. Regeringens tidigare beslutet om att återuppta en sammanhängande planering för totalförsvaret spelar här en viktig roll. På grund av livsmedels- och dricksvattenområdets komplexitet kräver utvecklingen av leveranssäkerheten och krisberedskapen på området en mycket god samverkan mellan ansvariga aktörer i form av företag, kommuner, länsstyrelser, centrala myndigheter, inklusive Försvarsmakten, och branschorganisationer. Det är därför glädjande, enligt utskottet, att propositionen för en livsmedelsstrategi för betonar just vikten av dessa frågor. Även resultatet av beredning av slutbetänkandet från är ett viktigt ingångsvärde för det fortsatta arbetet, bl.a. för Försvarsberedningens fortsatta arbete. Utskottet vill i sammanhanget också lyfta fram vikten av arbete med att verka för att minska sårbarheterna inom sitt ansvarsområde. De aktuella motionsyrkandena avstyrks eftersom utskottet konstaterar att en rad arbeten pågår på området och att det inte finns skäl för att föreslå ytterligare åtgärder. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkandet om flödessäkerhet. Utskottet hänvisar bl.a. till regeringens nationella säkerhetsstrategi, beslutet om att återuppta totalförsvarsplaneringen samt Försvarsberedningens pågående arbete. Jämför reservation 14 (M). m.fl. (M) understryker i motion 2016/17:3205 att flödessäkerhet är en viktig del i den svenska krisberedskapen. Det gäller allt från energi och livsmedel till elektronisk kommunikation och drivmedel. MSB har ett viktigt ansvar i att analysera hoten mot olika flöden och föreslå förbättringar. Den av Försvarsberedningen tidigare föreslagna utredningen om ambitioner när det gäller säkerhet för samhällsviktig infrastruktur och försörjningssäkerhet vid extraordinära händelser måste komma till stånd, menar motionärerna. Det är även viktigt att se över hur Försvarsmakten kan bidra till en ökad flödessäkerhet såväl i närområde som internationellt. Motionärerna anför sammanfattningsvis vikten av att skydda vitala flöden till och från , behovet av bättre samarbete mellan civila och militära myndigheter och behovet av ett förstärkt ansvar för MSB (yrkande 12). I betänkande 2015/16:FöU7 underströk utskottet vikten av att säkerställer flöden av viktiga varor och då främst sin försörjning av livsmedel, inklusive dricksvatten, i en krissituation. Den aviserade livsmedelsstrategin och slutbetänkandet från ansågs därför som viktiga ingångsvärden för det fortsatta arbetet. De aktuella motionsyrkandena avstyrktes eftersom utskottet konstaterade att en rad arbeten pågick på området och att det därmed inte ansågs finnas skäl för att vidta ytterligare åtgärder. I anvisningarna för Försvarsberedningens (Fö 1992:B) fortsatta arbete (Fö2017/00020/MFI) framgår att förslag till inriktning ska lämnas för det civila försvaret. Förslaget ska ta sin utgångspunkt i målet för det civila försvaret där delarna i målet är ömsesidigt förstärkande. I dessa avseenden ska behovet av olika beredskapsåtgärder beaktas, bl.a. när det gäller skydd av samhällsviktig verksamhet och infrastruktur, befolkningsskydd, försörjningsfrågor, psykologiskt försvar och påverkansoperationer samt samverkan och koordinering inom totalförsvaret. Ambitionsnivåer för dessa behov ska analyseras. Att kan säkerställa flöden av viktiga varor i en krissituation och då inte bara i fråga om livsmedel och dricksvatten är viktigt. Regeringens nationella säkerhetsstrategi och tidigare beslut om att återuppta en sammanhängande planering för totalförsvaret genom särskilt utpekade myndigheter är därför av stor vikt i sammanhanget, liksom Försvarsberedningens pågående arbete som avser att lämna förslag till inriktning för det civila försvaret inklusive skydd av samhällsviktig infrastruktur och försörjningsfrågor. Utskottet vill passa på att understryka att vid all typ av försörjning av viktiga varor kräver utvecklingen av leveranssäkerheten och krisberedskapen på området en mycket god samverkan mellan ansvariga aktörer i form av företag, kommuner, länsstyrelser, centrala myndigheter, inklusive Försvarsmakten, och branschorganisationer. Eftersom hela landet måste kunna försörjas krävs bl.a. en fungerande infrastruktur i form av t.ex. vägar, el, datakommunikation och vattenförsörjning. Den globala handeln med varor ställer även krav på internationell samverkan vid händelser som berör flera länder. Det aktuella motionsyrkandet avstyrks eftersom utskottet konstaterar att en rad arbeten pågår på området och det inte finns skäl för att föreslå ytterligare åtgärder. Utskottets förslag i korthet avslår motionen om skyddsrumsavgift. Utskottet hänvisar framför allt till att frågan bör analyseras vidare inom ramen för den pågående utvecklingen av det civila försvaret. (M) anför i motion 2016/17:3251 att det med tanke på den nya hotbild som uppstått i vår omvärld är angeläget att inte bara det militära försvaret rustas upp, utan också det civila försvaret. Skyddsrummen utgör en viktig del i detta. I motionen anförs att det finns ca 65 000 skyddsrum i som svenska skattebetalare investerat i, räknat i dagens penningvärde. Det är fastighetsägaren som har ansvaret att förvalta och vårda dessa skyddsrum. Men fastighetsägarens skyldighet att kontrollera sitt skyddsrum uppfylls i mycken liten grad. Det råder allvarliga brister i underhåll, vilka försämrar eller omöjliggör skyddsrummets användning vid en eventuell kris. Detta är ett slöseri av tidigare generationers stora investeringar i syfte att skydda civilbefolkning. MSB har uppdraget att genom kontroller se till så att beståndet av skyddsrum vårdas och underhålls så att skyddsförmågan bibehålls, men det går för långt mellan kontrollerna. Detta är inte acceptabelt, menar motionären. Skyddsrummen utgör en viktig del av det civila försvaret. Motionären föreslår att man bör se över möjligheten att införa en skyddsrumsavgift i syfte att säkerställa inspektioner av och kvaliteten hos skyddsrummen i . I betänkande 2015/16:FöU7, liksom i betänkande 2014/15:FöU11, vidhöll utskottet att behovet av skyddsrum bör analyseras inom ramen för det fortsatta arbetet med att utveckla det civila försvaret. Först därefter kan man ta upp frågan om regelverket för kostnadsfördelning mellan staten och de berörda fastighetsägarna. Utskottet vidhöll också att det även fortsättningsvis borde finnas en lagstiftning som reglerar såväl hanteringen av befintliga skyddsrum som produktion av nya skyddsrum. Utskottet ville exempelvis inte föregripa redovisningen av regeringens uppdrag till Försvarsmakten och MSB att ta fram ett förslag till gemensam grundsyn för en sammanhängande planering för totalförsvaret, dvs. militärt försvar och civilt försvar, och avstyrkte därför motionerna i ämnet. I rapporten kommer att möta utmaningarna – Gemensamma grunder (grundsyn) för en sammanhängande planering för totalförsvaret (FM2016-13584:3, MSB2016-25, ) anger MSB och Försvarsmakten att det civila försvaret ska bidra till Försvarsmaktens operativa förmåga vid höjd beredskap och ytterst vid krig. Förberedelser för detta ska genomföras nu eftersom det är prioriterat. Erfarenheter från detta arbete ska också kunna användas för att värna civilbefolkningen samt säkerställa de viktigaste samhällsfunktionerna. Det konstateras också att MSB har ansvaret att se till att nödvändiga åtgärder vidtas inom befolkningsskyddet. Arbetet bereds nu vidare i . I anvisningarna för Försvarsberedningens (Fö 1992:B) fortsatta arbete (Fö2017/00020/MFI) framgår att det ska lämnas förslag till inriktning för det civila försvaret. Förslaget ska ta sin utgångspunkt i målet för det civila försvaret där delarna i målet är ömsesidigt förstärkande. I dessa avseenden ska behovet av olika beredskapsåtgärder ses över bl.a. befolkningsskyddet. Ambitionsnivåer för detta och andra behov ska analyseras. MSB redovisar att det i finns drygt 65 000 skyddsrum med tillsammans ungefär sju miljoner skyddsplatser. Dessa skyddsrum finns spridda i den vanliga bebyggelsen och används i fredstid av respektive fastighetsägare som helt vanliga lokaler. MSB har uppdraget att genom kontroller se till så att beståndet av skyddsrum vårdas och vidmakthålls på en sådan nivå att skyddsförmågan inte försämras. Det är respektive fastighetsägare som har underhållsansvaret, och om en kontroll visar på brister så blir ägaren ålagd att åtgärda dem. För vissa åtgärder betalas statlig ersättning, och för andra måste ägaren stå för kostnaden själv. Av MSB:s årsredovisning (MSB1087, ) framgår att har ca 1 200 tillsyner och fullständiga kontroller av skyddsrum genomförts. Till detta kommer åtta bergrumstillsyner. Brister som identifierats vid kontroller och som inte varit resultat av bristande underhåll från fastighetsägaren har åtgärdats i den mån det varit möjligt. Fokus har varit på utbyte av cellplastlister och vissa äldre luftrenarfilter. Eftersom byggmarknaden ständigt utvecklas och förändras krävs det en kontinuerlig utveckling och uppdatering av standardiserade typlösningar som anger godtagen metod för att åtgärda brister i skyddsrummen. har drygt 120 sådana lösningar reviderats. Som underlag för detta har ett flertal utvecklingsprojekt om analyser av olika förlopp, t.ex. stötvågor, samt tekniska beräkningar genomförts. Den checklista som används i samband med kontroller har uppdaterats och kompletterats med punkter som möjliggör fastighetsägares egenkontroll av åtgärdandet av vissa brister. Utskottet vidhåller att behovet av skyddsrum bör analyseras inom ramen för det fortsatta arbetet med att utveckla det civila försvaret. Regeringen har tidigare bl.a. beslutat om planeringsanvisningar för detta och Försvarsberedningen har precis inlett sitt arbete. Först när dessa arbeten kommit en bit på väg bör man ta upp frågan om regelverket för kostnadsfördelningen mellan staten och de berörda fastighetsägarna och en eventuell skyddsrumsavgift. Utskottet vidhåller också att det även fortsättningsvis ska finnas en lagstiftning som reglerar såväl hanteringen av befintliga skyddsrum som produktion av nya skyddsrum. Utskottet vill inte föregripa det arbete som bedrivs och avstyrker därför den aktuella motionen. Samverkan för det civila försvaret Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkandena om samverkan för det civila försvaret. Utskottet hänvisar till pågående utvecklingsarbeten, bl.a. inom ramen för den återupptagna planeringen för det civila försvaret och Försvarsberedningens pågående arbete. Jämför reservation 15 (SD), 16 (C) och 17 (KD). I motion 2016/17:2899 av m.fl. (SD) anförs att det militära försvaret inte kan fungera utan det civila försvaret. Försvarsberedningens försvarsrapport förutsätter att det civila försvaret bara klarar sig 5–i händelse av krig. I motionen föreslås att det civila försvaret bör kunna fullgöra sina uppgifter även i händelse av fullskaligt krig (yrkande 3). Motionärerna anför vidare att nya hotbilder kräver att län och kommuner kan mobilisera i aktiv krishantering på höga våldsnivåer. Bataljonsledningarna inom territorialarmén bör därför ha del i länsstyrelsernas krisledning. Motionärerna föreslår att ärenden av regional civil beredskapskaraktär bör beredas hos länsstyrelserna efter yttrande av Försvarsmakten (yrkande 68) och att ärenden av lokal civil beredskapskaraktär bör beredas hos kommunerna efter yttrande av hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna (territorialarmén), (yrkande 69). m.fl. (C) understryker i motion 2016/17:3121 att det svenska totalförsvaret måste stärkas, och då är det civila försvaret en viktig pusselbit. I den försvarsöverenskommelse som slutits mellan , , , och beskrivs vikten av att stärka den civila försvarsförmågan. I överenskommelsen pekas värnandet av civilbefolkningen, säkerställande av de viktigaste samhällsfunktionerna och bidrag till Försvarsmaktens förmåga vid förhöjd beredskap ut som de viktigaste delarna i det civila försvaret. I och med det försvarsbeslut som fattade återupptas nu det civila försvaret och dess planering. Eftersom det civila försvaret inte är en egen organisation är det av största vikt att samordning och samarbete blir ledstjärnor i det kommande planeringsarbetet. Motionärerna föreslår att den civila försvarsplaneringen än mer bör betona civil beredskap för icke-militära kriser såsom översvämningar, stormar och bränder (yrkande 1). I motion 2016/17:2497 anför m.fl. (KD) att för att säkerställa bibehållna samhällsfunktioner vid ett krisläge där svensk nationell säkerhet hotas är ett fungerande civilt försvar absolut nödvändigt, och motionärerna är därför positiva till att planeringen för totalförsvaret nu återupptagits. Ännu har dock inte någon komplett planering presenterats och det finns anledning att ifrågasätta myndigheters förmåga på central och regional nivå att kunna prioritera och fördela resurser vid höjd beredskap. I motionen föreslås att man bör arbeta för att skyndsamt utveckla förmågan att samutnyttja samhällsresurser, inte minst för att i ett skarpt läge vara förberedd och för att i större utsträckning än kunna uppnå en bättre kostnadseffektivitet (yrkande 5). Utskottet påminde i betänkande 2016/17:FöU6 att när beslutade om den försvarspolitiska inriktningen för försvar –2020 framhöll utskottet det som positivt att en av Försvarsmaktens fyra uppgifter även i fortsättningen är att bistå det övriga samhället vid allvarliga olyckor och fredstida kriser. Utskottet underströk även att trovärdighet när nationens överlevnad står på spel måste hänga ihop med och bygga vidare på denna pågående utveckling av den fredstida krisberedskapen. Ett av huvudsyftena för att skapa de fyra regionala staberna hos Försvarsmakten var att förbättra den civil-militära samverkan på det regionala planet. Staberna ska kunna samverka med regionala civila aktörer för att kunna utnyttja samhällets samlade resurser vid begränsade eller större kriser. När det gäller organisationen av den civil-militära samverkan kunde utskottet konstatera att vissa åtgärder redan vidtagits för att Försvarsmakten i högre grad ska ingå i krisberedskapens strukturer. Utskottet ansåg att det är viktigt att arbetet fortsätter och intensifieras och menade att regeringen bör göra en översyn av stabernas funktioner och uppgifter så att de synkroniseras mot länsstyrelsernas. I översynen bör även staberna och länsstyrelserna ges i uppdrag att genomföra en integrerad planering för att säkerställa att försvarets resurser snabbt kan sättas in vid en civil kris. Utskottet bedömde vidare att det nuvarande regelverket för Försvarsmaktens stöd till samhället tolkas alltför restriktivt och leder till underutnyttjande av samlade resurser. Utskottet ansåg därför att regeringen bör göra en generell översyn av Försvarsmaktens stöd till samhället. I det sammanhanget bör även de rättsliga förutsättningarna för Försvarsmaktens stöd till samhället ses över. ställde sig bakom det som utskottet anförde om en översyn av civil-militära frågor och stöd till samhället och tillkännagav detta för regeringen (bet. 2016/17:FöU6, rskr. I betänkande 2015/16:FöU7 uttryckte utskottet att den fortsatt delade regeringens bedömning att planeringen för det civila försvaret borde återupptas, utvecklas och genomföras med utgångspunkt i en helhetssyn där hotskalan omfattar såväl fredstida krissituationer som höjd beredskap. De tidigare fastställda målen för det civila respektive det militära försvaret ansågs av detta skäl vara viktiga utgångspunkter. Utskottet instämde i att det var av särskild betydelse att omhänderta planeringen av det civila försvarets bidrag till Försvarsmaktens operativa förmåga vid höjd beredskap och då ytterst i en krigssituation. Utskottet välkomnade att det i målet för det militära försvaret också uttrycks att det militära försvaret ska kunna ge stöd till civila myndigheter för att skydda samhället och dess funktionalitet.