bet · H401CU12 · 2017-03-31 00:00:00 — I fråga om upplysningstjänsten Hallå konsuments verksamhet vill utskottet även peka på att beslutade att höja anslaget till med mot bakgrund av konsumenternas stora efterfrågan på stöd från Hallå konsument (prop. 2015/16:1 utg. omr. 18, bet. 2015/16:CU1, rskr. 2015/16:76). Som redovisas ovan har vidare ett pågående regeringsuppdrag att utvärdera resultaten och effekterna av upplysningstjänsten. Även upplysningstjänstens effekter för bl.a. kommunerna ska följas upp. En delrapport presenterades och en slutrapport ska presenteras . Mot denna bakgrund finns det inte behov av något initiativ från sida med anledning av motionsyrkandena. De bör därför avslås. Lag om köp av tjänster mellan näringsidkare Utskottets förslag i korthet avslår en motion om att införa en lag om tjänster mellan näringsidkare. I motion 2016/17:1516 anför (M) att det är angeläget att underlätta för näringsidkare som köper och säljer tjänster. Med en lagstiftning som reglerar tvister vid tjänstehandel mellan näringsidkare skulle denna handel inte tyngas av kostnader för omfattande avtal. Motionären föreslår ett tillkännagivande om att införa en dispositiv lag som reglerar köp av tjänster mellan näringsidkare. I svensk rätt finns i princip ingen lag som uttryckligen reglerar köp av tjänster mellan näringsidkare. Ledning får i stället sökas i analogier till främst köplagens regler och i viss begränsad utsträckning reglerna i konsumenttjänstlagen (se och , Allmän köprätt, 8 uppl. s. 26). Enligt utskottets mening finns det inte skäl att föreslå någon åtgärd med anledning av motionen. Motionen bör därför avslås. Betalningstider i näringslivet m.m. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om betalningstider i näringslivet. Utskottet hänvisar till pågående arbete. Jämför reservation 17 (L). I kommittémotion 2015/16:2260 anför m.fl. (L) bl.a. att sena betalningar slår avsevärt hårdare mot småföretag och att dessa företag ser sena betalningar som ett hot mot företagets överlevnad. Att offentliga aktörer brister i sina rutiner när det gäller betalningar är oacceptabelt. Motionärerna föreslår ett tillkännagivande om att regeringen bör vidta nödvändiga åtgärder för att fler offentliga aktörer ska respektera gällande betalningsvillkor (yrkande 6). och (båda S) anför i motion 2015/16:2204 bl.a. att det är oacceptabelt att offentliga myndigheter inte betalar sina fakturor . Detta leder till stora problem för mindre företag. Då även större privata företag ibland agerar nonchalant mot mindre företag bör en generell översyn av betalningstiderna i näringslivet övervägas. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta. (S) föreslår även ett motsvarande tillkännagivande i motion 2016/17:2190. beslutade om ändringar i bl.a. räntelagen (1975:635) och lagen (1981:739) om ersättning för inkassokostnader m.m. för att i svensk rätt genomföra EU-direktivet (2011/7/EU) om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner. Lagändringarna trädde i kraft (prop. 2012/13:36, bet. 2012/13:CU6, rskr. 2012/13:144). Enligt lagändringarna ska en fordran betalas senast efter det att borgenären framställt krav på betalning. I förhållanden mellan näringsidkare får längre betalningstider gälla endast om borgenären uttryckligen har godkänt det. Myndigheter och andra offentliga organ ska inte kunna avtala om längre betalningstider. Vidare ska en borgenär som drabbas av en sen betalning alltid ha rätt till kompensation i form av en förseningsersättning om . Borgenärens rätt till dröjsmålsränta ska inte kunna avtalas bort. Detsamma ska gälla rätten till förseningsersättning, om det inte finns särskilda skäl för det. Myndigheter och andra offentliga organ som betalar för sent ska dessutom alltid vara skyldiga att betala minst den lagstadgade dröjsmålsräntan. En fortsatt tillämpning av en oskälig sedvänja i fråga om betalningstid, dröjsmålsränta eller ersättning för indrivningskostnader ska kunna förbjudas efter en prövning i Patent- och . I Statens ägarpolicy och riktlinjer för bolag med statligt ägande 2017 avsnittet 3.4 Hållbart företagande anges bl.a. att det för staten som ägare är av särskild vikt att bolag med statligt ägande arbetar för att i övrigt säkerställa att missbruk inte sker av den särställning det kan innebära att vara ett bolag med statligt ägande, bl.a. genom att tillämpa skäliga villkor i förhållande till kunder och leverantörer, exempelvis avseende betalningstider. I det ovan nämnda lagstiftningsärendet beslutade även om ett tillkännagivande till regeringen (biföll en reservation om ytterligare förslag om betalningstiderna, bet. 2012/13:CU6, res. Enligt den bifallna reservationen bör regeringen återkomma med förslag om hur de små och medelstora företagens ställning fortsatt kan stärkas avseende betalningstider. Reservanterna anförde att de inser att den starkare partens övertag vid en affärsuppgörelse inte helt kan jämnas ut genom en lagstiftning som inte tillåter längre betalningsfrister än , utan undantag, oavsett vem borgenären har sin fordran till, men ser trots det en sådan utformning av lagen som en viktig del för att skapa ett sundare förhållande mellan parterna. Även beslutade , i enlighet med utskottets förslag, om ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma till med förslag till lagstiftning som innebär att en fordran vid handelstransaktioner mellan näringsidkare alltid ska betalas senast efter det att borgenären framställt krav på betalning (bet. 2013/14:CU20, rskr. 2013/14:201). Promemorian Tvingande regler om betalningstider i näringslivet Med anledning av tillkännagivande utarbetades inom promemorian Tvingande regler om betalningstider i näringslivet. I promemorian behandlas frågan om hur små och medelstora företags ställning kan stärkas när det gäller betalningstider. Det föreslås att en fordran vid handelstransaktioner mellan näringsidkare ska betalas senast efter det att borgenären framställt krav på betalning. Den föreslagna regleringen är tvingande, dvs. parterna ska inte kunna avtala om en längre betalningstid. Promemorian har remissbehandlats och bereds inom . Kartläggning av betalningstider i näringslivet På uppdrag av har en kartläggning gjorts av betalningstider i näringslivet. Utgångspunkten för kartläggningen är vad som hänt sedan direktivet om bekämpande av sena betalningstider i näringslivet genomfördes . I uppdraget har ingått att göra en analys av vad som hänt såväl i som i vad gäller betalningstiderna för att undersöka vilka effekter lagstiftningen haft. I kartläggningen redovisas bl.a. följande övergripande slutsatser. I är den genomsnittliga avtalade betalningstiden vilket innebär att avtalstiden ökat . som de svenska avtalstiderna ökar går utvecklingen i många andra europeiska länder åt motsatt håll. tillhörde tidigare de länder där det gick snabbast att få betalt men denna bild har ändrats. är avtalstiderna kortare i 16 av de 27 länder för vilka det finns uppgifter. Även om svenska företag är förhållandevis duktiga på att betala så är den faktiska betalningstiden kortare i cirka hälften av de jämförda länderna. För de flesta branscher är den genomsnittliga avtalade betalningstiden mellan men inom livsmedelsindustrin och hotell- och restaurangbranschen är betalningstiden vanligtvis medan den är för företag som säljer IT-tjänster. Undersökningen visar även att storleken på kunden har betydelse för hur lång betalningstid som avtalas. För medelstora och stora företag som har stora företag som kunder är den genomsnittliga betalningstiden mellan . Den klart viktigaste förklaringen till långa avtalade betalningstider är att företag i dominerande ställning kräver längre kredittider. En tredjedel av de svenska företagen betalar en del av sina fakturor för sent och av företagen har erhållit betalning efter fakturadatumet. Av de fakturor som betalas för sent är en fjärdedel försenade . Ser man till företagens viktigaste kundgrupper är det vanligare med förseningar som överstiger för företag som har sina viktigaste kunder inom landstingen, detalj- och partihandeln, byggverksamhet och skogsindustrin. För dessa branscher betalas mer än var tredje försenade faktura . Det problem som upplevs som störst vid långa avtalade betalnings-tider är påverkan på likviditet och lönsamhet. Försenade betalningar får också effekter för företagens administrativa börda. uppger en stor andel av företagen att sena betalningar har en ganska eller mycket liten betydelse för företagets räntekostnader. Nästan vart tredje mikro- och småföretag anger att de långa avtalade betalningstiderna har mycket eller ganska stor betydelse för deras möjlighet att öka antalet anställda. Inom branscherna företagsinriktade tjänster och byggverksamhet är det som gör samma bedömning. Mer än hälften av de svenska företagen känner till de författnings-ändringar som infördes för att införliva EU-direktivet om bekämpande av sena betalningar, men det är ytterst få som anser att dessa ändringar påverkat avtalstider och förseningar. I den mån ändringarna haft effekt så tycks de snarare lett till längre avtalade betalningstider än kortare. Undersökningen visar även att de flesta företag avstår från att debitera dröjsmålsränta och förseningsavgift vilket troligen bidragit till att författningsändringarna inte fått någon effekt. I kartläggningen redovisas också slutsatsen att Kommunala och statliga kunder är bättre på att betala än kunder i andra branscher. Landstingen fortsätter dock att i större omfattning än de andra offentliga aktörerna kräva längre betalningstider än . informerade närings- och innovationsminister tillsammans med utredaren ledamöter från civilutskottet och näringsutskottet om kartläggningen. Närings- och innovationsminister hade ett möte med representanter för svenskt näringsliv om långa betaltider. Syftet med mötet var att inleda ett arbete där näringslivet ska nå en överenskommelse om hur betaltiderna ska kortas. har utsett en kontaktperson för att stödja parterna i det fortsatta arbetet. Den kartläggning som gjorts på uppdrag av visar att det fortfarande finns problem med långa betalningstider i näringslivet. Det främsta skälet till långa avtalade betalningstider är enligt kartläggningen att företag i dominerande ställning kräver längre kredittider. När betalningar drar ut påverkas leverantörernas likviditet och lönsamhet. Detta gäller inte minst för de mindre företagen. Utskottet anser att det är angeläget att lösa de problem som finns när det gäller betalningstider. Den promemoria som upprättades inom med lagförslag enligt tillkännagivande bereds vidare inom . Näringslivet bör enligt utskottets mening också ta ett större ansvar för frågorna. Utskottet välkomnar det arbete som inletts för att inom näringslivet nå en överenskommelse om hur betalningstiderna ska kortas. Till skillnad mot vad som är fallet i förhållanden mellan näringsidkare finns för myndigheter och andra offentliga organ en tvingande regel om en längsta betalningstid . Dessa kan således inte avtala om längre betalningstider. De är dessutom alltid skyldiga att betala minst den lagstadgade dröjsmålsräntan. Vidare anges i Statens ägarpolicy och riktlinjer för bolag med statligt ägande 2017 att det är av särskild vikt att bolag med statligt ägande arbetar för att säkerställa att missbruk inte sker av den särställning det kan innebära att vara ett bolag med statligt ägande, bl.a. genom att tillämpa skäliga villkor i förhållande till kunder och leverantörer, exempelvis avseende betalningstider. Det kan även nämnas att kommunala och statliga kunder enligt den kartläggning som gjorts är bättre på att betala än kunder i andra branscher. Utskottet anser att resultatet av det pågående arbetet nu bör avvaktas. Utskottet är därför inte berett att föreslå någon åtgärd med anledning av motionsyrkandena. Motionsyrkandena bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om miljömärkning av produkter. Utskottet hänvisar bl.a. till pågående arbete. Jämför reservation 18 (C). I partimotion 2016/17:824 föreslår m.fl. (C) tillkännagivanden om att regeringen bör verka för att utveckla EU-gemensamma kriterier för märkning av ekologisk och naturlig kosmetika (yrkande 24), att införa ett gränsvärde för att en kosmetisk produkt ska kallas för ekologisk eller naturlig (yrkande 25) och att förtydliga marknadsföringen för ekologisk och naturlig kosmetika (yrkande 26). Motionärerna föreslår vidare ett tillkännagivande om att regeringen bör verka inom EU för att utveckla kriterier för en gemensam europeisk märkning av miljövänligt smink (yrkande 27). (S) anser i motion 2016/17:991 att en ursprungsmärkning av olja och oljeprodukter skulle ge konsumenterna möjlighet att göra medvetna val. Genom en ursprungsmärkning skulle konsumenterna kunna välja vilket land man vill köpa olja och oljeprodukter från. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta. Amineh Kakabaveh (V) anför i motion 2016/17:136 att många konsumenter vill veta under vilka villkor de varor de köper är producerade. Motionären anser att konsumenten måste ha tillgång till den typen av information vid köptillfället. Enligt motionärens mening bör en utredning tillsättas som undersöker och lämnar förslag om hur konsumentmakten ska kunna stärkas när det gäller möjligheten att få information om under vilka villkor en vara producerats. Särskild uppmärksamhet ska ägnas åt förekomsten av barnarbete. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta (yrkande 6). Enligt och rådets förordning (EG) nr 1223/2009 om kosmetiska produkter får kosmetiska produkter släppas ut på marknaden endast om det finns information om bl.a. produktens beståndsdelar. Med beståndsdel avses alla ämnen eller blandningar som avsiktligen används i den kosmetiska produkten under tillverkningsprocessen. (artikel ). Den europeiska kosmetikbranschen (Cosmetics Europe) har 2012 antagit vägledande principer för ansvarsfull marknadsföring av kosmetika. När påståenden om miljöegenskaper görs i reklam ska det miljömässiga påståendet presenteras på ett sätt som tydligt visar om påståendet avser hela produkten eller enbart en del av produkten, eller paketet eller delen av en tjänst. Det miljömässiga påståendet ska vara relevant för den aktuella produkten och användas enbart i ett lämpligt samband. Påståendet ska vara specifikt avse-ende den miljömässiga fördelen eller vilken miljömässig förbättring som påstås. En miljömässig fördel kan åberopas, givet att en lämplig utvärdering av produktens miljömässiga påverkan har utförts (avsnitt 2.1.4.3). Ett miljömässigt påstående för kosmetiska produkter, oavsett om det är uttryckligen eller underförstått, måste kunna stödjas av tillräckliga och lämpliga vetenskapliga bevis. Testperioder och studier som används som bevis måste vara relevanta för produkten och för den miljömässiga fördel som åberopas (avsnitt 2.1.4.4 ). Internationella standardiseringsorganisationen (ISO) håller på att utarbeta kriterier och definitioner för ekologiska och naturliga kosmetiska ingredienser och produkter. Regeringen har i regleringsbrevet gett i uppdrag att i samråd med Transportstyrelsen och analysera hur ett krav om att drivmedelsleverantörer ska erbjuda information i form av en tydlig märkning om sålda drivmedels klimat- och miljöpåverkan vid samtliga tankstationer kan utformas. Myndigheten ska också lämna förslag på hur en ändamålsenlig information bör utformas för att den ska vara lättillgänglig, tydlig och begriplig för konsumenter. Inom ramen för uppdraget ska särskilt analysera hur en uppdelning och värdering av drivmedel kan ske baserat på andelen biodrivmedel som drivmedel innehåller, drivmedlens råvaror, klimatutsläpp och ursprung. Myndigheten ska vidare undersöka om ett informationskrav vid tankstation kan kompletteras med andra mer detaljerade krav, t.ex. på berörda aktörers webbplatser, och vid behov lämna förslag om hur det kan säkerställas att relevant information ges. Författningsförslag ska lämnas. En delrapport inklusive en redogörelse av inriktningen på eventuella förslag redovisades . Uppdraget ska slutredovisas . Både det nordiska miljömärket Svanen, EU-miljömärket och flera andra miljömärkningar uppställer socialt ansvarstagande som ett kriterium för märkningen. När det gäller kravet på socialt ansvarstagande utgår man i regel från Internationella arbetsorganisationens () konventioner (se riksdagsrapporten (2015/16:RFR9) Miljömärkning av produkter – En översikt över de miljömärkningar av produkter som finns i och i de övriga nordiska länderna). beslutade om lagändringar som innebär att alla företag av en viss storlek och vissa koncerner ska upprätta en hållbarhetsrapport med upplysningar om miljö, sociala förhållanden, personal, respekt för mänskliga rättigheter och motverkande av korruption. Lagändringarna trädde i kraft (prop. 2015/16:193, bet. 2016/17:CU2, rskr. 2016/17:25). Miljömärkning är ett bra redskap när det gäller att underlätta för konsumenter att göra hållbara val. Som redovisats ovan pågår ett arbete såväl nationellt som internationellt med att utveckla miljömärkningen. Frågan om en effektivare miljömärkning ingår också som en del i regeringens strategi för hållbar konsumtion. När det gäller motionsyrkandena om miljömärkning av kosmetika vill utskottet peka på att Internationella standardiserings-organisationen (ISO) håller på att utarbeta kriterier och definitioner för ekologiska och naturliga kosmetiska ingredienser och produkter. Vidare har den europeiska kosmetikbranschen (Cosmetics Europe) antagit vägledande principer för ansvarsfull marknadsföring av kosmetika, bl.a. när det gäller påståenden om miljöegenskaper. När det gäller motionsyrkandet om en ursprungsmärkning av olja och oljeprodukter analyserar frågan om hur ett krav om en tydlig märkning om sålda drivmedels klimat- och miljöpåverkan kan utformas. Inom ramen för uppdraget ska särskilt analysera hur en uppdelning och värdering av drivmedel kan ske baserat på bl.a. ursprung. Vad slutligen gäller motionsyrkandet om information om under vilka villkor en vara producerats, uppställer både det nordiska miljömärket Svanen, EU-miljömärket och flera andra miljömärkningar socialt ansvarstagande som ett kriterium för märkningen. I sammanhanget kan också nämnas att beslutat om lagändringar som innebär att alla företag av en viss storlek och vissa koncerner ska upprätta en hållbarhetsrapport med upplysningar om bl.a. sociala förhållanden och respekt för mänskliga rättigheter. Mot den redovisade bakgrunden är utskottet inte berett att föreslå någon åtgärd med anledning av motionsyrkandena, varför de bör avslås. Telefonförsäljning, punkt 1 (M) av (M), (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:2704 av m.fl. (M) yrkande 5 och 2016/17:3147 av m.fl. (M) yrkande 8 och 2015/16:400 av (M), 2015/16:1983 av och (båda C), 2015/16:2041 av (SD), 2015/16:2050 av m.fl. (SD) yrkande 3, 2015/16:2758 av (SD) yrkandena 4 och 5, 2015/16:3049 av m.fl. (C) yrkandena 1 och 6, 2016/17:198 av m.fl. (V) yrkandena 1–3, 2016/17:1483 av (M), 2016/17:1933 av och (båda C), 2016/17:2371 av och (båda SD) yrkande 3, 2016/17:2404 av (SD) och 2016/17:2919 av (SD) yrkandena 2 och 3. Vid telefonförsäljning gäller att man blir bunden av ett avtal när man under samtalet säger ja till att köpa något. Detta följer av den allmänna principen att muntliga avtal är giltiga. En konsument som ingår avtal per telefon har enligt lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler 14 dagars ångerrätt. Vid köp av varor börjar ångerfristen löpa när konsumenten har mottagit varan. Detta anser vi vara en rimlig ordning. När en konsument köper en tjänst, som exempelvis ett telefonabonnemang, räknas dock tiden från den dag då avtalet ingås. Vid köp av finansiella tjänster och finansiella instrument finns däremot en reglering som innebär att ångerfristen börjar löpa tidigast den dag då information och avtalsvillkor kommit konsumenten till handa. Vid telefonförsäljning anser en del konsumenter att de har missförståtts och att de inte haft för avsikt att ingå något avtal eller att de har missuppfattat villkoren. Vi anser att det skulle vara en fördel för konsumenterna om samma regler för ångerfristen som vid köp av finansiella tjänster och finansiella instrument även skulle gälla vid alla distansavtal om köp av tjänster. Enligt vår mening bör frågan om en sådan ändring i lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler övervägas vid den fortsatta beredningen av Utredningen om konsumentskydd vid telefonförsäljnings betänkande. Vad vi nu anfört bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Ställningstagandet innebär ett bifall till motionerna 2015/16:2704 yrkande 5 och 2016/17:3147 yrkande 8. Övriga motioner bör avslås. Telefonförsäljning, punkt 1 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:2050 av m.fl. (SD) yrkande 3 och 2016/17:2371 av och (båda SD) yrkande 3 och 2015/16:400 av (M), 2015/16:1983 av och (båda C), 2015/16:2041 av (SD), 2015/16:2704 av m.fl. (M) yrkande 5, 2015/16:2758 av (SD) yrkandena 4 och 5, 2015/16:3049 av m.fl. (C) yrkandena 1 och 6, 2016/17:198 av m.fl. (V) yrkandena 1–3, 2016/17:1483 av (M), 2016/17:1933 av och (båda C), 2016/17:2404 av (SD), 2016/17:2919 av (SD) yrkandena 2 och 3 samt 2016/17:3147 av m.fl. (M) yrkande 8. Telefonförsäljning kan innebära fördelar för såväl näringsidkare som för konsumenter. Det finns dock ett växande problem med oönskade säljsamtal. Sedan branschen ändrade sina etiska regler 2014 och tillåter försäljningssamtal till mobilnummer har det också skett en markant ökning av säljsamtal till mobiltelefoner. Utredningen om konsumentskydd vid telefonförsäljning lämnar i sitt betänkande Ett stärkt konsumentskydd vid telefonförsäljning (SOU 2015:61) flera konkreta förslag för att komma till rätta med problemen med oönskade säljsamtal. Vi anser att det är viktigt att regeringen nu återkommer till med förslag som innebär skärpta regler vid telefonförsäljning. Vad vi nu anfört bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Ställningstagandet innebär ett bifall till motionerna 2015/16:2050 yrkande 3 och 2016/17:2371 yrkande 3. Övriga motioner bör avslås. Telefonförsäljning, punkt 1 (C) av (C). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:3049 av m.fl. (C) yrkandena 1 och 6 samt 2015/16:400 av (M), 2015/16:1983 av och (båda C), 2015/16:2041 av (SD), 2015/16:2050 av m.fl. (SD) yrkande 3, 2015/16:2704 av m.fl. (M) yrkande 5, 2015/16:2758 av (SD) yrkandena 4 och 5, 2016/17:198 av m.fl. (V) yrkandena 1–3, 2016/17:1483 av (M), 2016/17:1933 av och (båda C), 2016/17:2371 av och (båda SD) yrkande 3, 2016/17:2404 av (SD), 2016/17:2919 av (SD) yrkandena 2 och 3 samt 2016/17:3147 av m.fl. (M) yrkande 8. Problemet med oseriösa aktörer inom telefonförsäljningsbranschen har ökat kraftigt . Många drabbade är småföretagare eller personer som äger en liten skogsfastighet. Dessa har blivit bundna av långa och kostsamma avtal som är svåra att ta sig ur då ångerrätten enligt lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler inte gäller för näringsidkare. Att ta sig ur långa och dyra avtal tar tid, kraft och pengar från personer som bör kunna lägga fokus på att driva sitt företag. Enligt min mening bör därför småföretag ha samma skydd som konsumenter vid telefonförsäljning. Regeringen bör återkomma till med lagförslag om detta. Vissa konsumentgrupper är särskilt utsatta vid telefonförsäljning. Som omvittnats av bl.a. kommunala konsumentvägledare kan äldre människor vid ett säljsamtal ha svårt att uppfatta att ett avtal faktiskt ingås. Vidare ingås många avtal genom att konsumenten svarar ja på en av säljaren ställd fråga.