bet · H401MJU8 · 2017-03-07 00:00:00 — bedömer att skyddsjakt kan vara en lämplig lösning eftersom jakten kan få sälar att undvika de områden som nyttjas av fiskare och eftersom den kan riktas mot skadegörande individer. Verket beslutade om skyddsjakt efter totalt 480 gråsälar, 260 knubbsälar och 130 vikaresälar, och antalet var fördelat på de län där jakt är tillåten. Totalt fälldes ca 200 gråsälar, 170 knubbsälar och 80 vikaresälar. För alla tre sälarterna skulle jakten riktas mot sälar som befinner sig inom från en plats där fiske bedrivs och där sälar orsakat skador på fiskeredskap eller tagit fångst från redskapen. Av besluten om skyddsjakt framgår att skadorna som sälarna orsakar är mycket omfattande, även om antalet fiskare som inrapporterade sälskador är något lägre än året innan. Havs- och vattenmyndigheten rapporterade att den totala ekonomiska skadan beräknat på infiskningsvärde enligt loggböcker och kustfiskejournaler uppgår till ca . Skadorna minskade inte och inget talade för minskade sälskador . Vidare framgår att antalet gråsälar i fortsätter att växa med sett över . Både 2014 och 2015 kunde mer än 30 000 gråsälar räknas. Även antalet knubbsälar fortsätter att växa. kunde drygt 6 600 knubbsälar räknas i , drygt 7 800 i och drygt 1 000 i . Det finns dock tecken på att samtliga populationers tillväxt kommer att minska framöver. Slutligen framgår att kunde över 17 000 vikaresälar räknas i . Beståndets tillväxt uppskattas till , vilket är lägre än maximala tillväxthastighet. Det referensvärde som i enlighet med art- och habitatdirektivet inrapporterat till Europeiska unionen för respektive art är minst 10 000 sälar. Havs- och vattenmyndigheten ansvarar för övervakning av beståndsutvecklingen hos sälarterna i de svenska havsområdena, och övervakningen utförs av . I fråga om licensjakt efter säl redovisade 2013 ett regeringsuppdrag om förutsättningarna för och hur en licensjakt efter säl bör utformas. gör bedömningen att licensjakt på säl kan införas. En förutsättning är dock att en eventuell licensjakt har ett tydligt syfte och att jakten ingår som ett verktyg i respektive arts förvaltningsplan. Licensjakten måste även, i likhet med vad som gäller vid skyddsjakt, förenas med villkor som är utformade för sälarternas speciella behov med hänsyn till säkerställandet av en fortsatt gynnsam bevarandestatus. Ärendet bereds inom . har även på uppdrag av regeringen tagit fram förslag på hur man kan förbättra möjligheterna till jakt på allmänt vatten. Syftet är att fler ska få möjlighet att jaga samt att länsstyrelsernas administration ska minska. Uppdraget redovisades , och ärendet bereds nu vidare inom . I budgetpropositionen (prop. 2016/17:1 utg.omr. 23) anför regeringen följande om säljakt. Det finns livskraftiga populationer av gråsäl och vikare i samt knubbsälar i och södra . Sälar orsakar skada då de tar fisk direkt ur fiskenäten och förstör fiskeredskap. Skyddsjakt är den enda tillåtna jaktformen för säl. tilläts jakt på 430 gråsälar och 210 knubbsälar varav 282 gråsälar och 159 knubbsälar fälldes. kan inte längre sälja sälprodukter inom EU. Det undantag som har haft upphör i och med att förordningen ändras enligt () rekommendationer. Provtagningskraven vid säljakt är omfattande vilket försvårar jakten. införde för jakten 2015 på prov differentierade provtagningskrav. har sett över denna ordning och har inför jakten 2016 infört nya förändringar. Det kan även nämnas att det av regleringsbrevet för när det gäller anslaget 1:7 Ersättningar för viltskador m.m. inom utgiftsområde 23 framgår att disponeras för bidrag för att förebygga skador orsakade av säl och för att ersätta inträffade sådana skador. Havs- och vattenmyndigheten ska fördela till länsstyrelserna, som ska använda medlen inom länet för ersättning till den som drabbats av skada. ska, inom ramen för havs- och fiskeriprogrammet, användas för medfinansiering av förebyggande åtgärder mot skador i fisket orsakade av säl. Som utskottet även tidigare konstaterat (bet. 2014/15:MJU12) bedrivs en omfattande skyddsjakt efter såväl skarv som säl. I fråga om skarv har kommissionen även utarbetat en vägledning om hur undantagsbestämmelsen i direktiv /147/EG om bevarande av vilda fåglar, det s.k. fågeldirektivet, kan tillämpas. Kommissionen uppmuntrar medlemsstaterna att använda den flexibilitet som finns i direktivet. När det gäller sälbestånden konstaterar utskottet att ger tillstånd till skyddsjakt efter ett stort antal sälar. Utskottet noterar även att särskilda medel finns anslagna för att kunna förebygga och ersätta skador orsakade av säl. Möjlighet finns även inom havs- och fiskeriprogrammet att söka stöd till investeringar i utrustning för att skydda redskap och fångster från fåglar som skyddas av fågeldirektivet. Mot bakgrund av det som anförts ovan är utskottet inte berett att föreslå någon åtgärd med anledning av motionerna 2016/17:74 (M), 2016/17:801 (M), 2016/17:1021 (M), 2016/17:1143 (S), 2016/17:1893 (S), 2016/17:2448 (SD) yrkandena 3 och 4, 2016/17:2552 (KD) yrkande 11, 2016/17:3023 (C) och 2016/17:3171 (M) yrkande 10. Motionerna bör lämnas utan vidare åtgärd. Utskottet konstaterar även att redovisning om förutsättningarna för och hur en licensjakt efter säl bör utformas bereds inom . I avvaktan på det pågående arbetet föreslår utskottet att motion 2016/17:2445 (SD) yrkande 13 lämnas utan vidare åtgärd. Vidare konstaterar utskottet att fågeldirektivet inte medger en s.k. allmän jakt på skarv i enlighet med nationell lagstiftning. Med det anförda anser utskottet att motionerna 2016/17:844 (SD), 2016/17:2445 (SD) yrkande 12 och 2016/17:3076 (C) kan lämnas utan vidare åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om licens- och skyddsjakt, om åtgärder med anledning av rovdjursangrepp, om ekonomiska villkor vid skyddsjakt och om rovdjurspolitiken i övrigt. Jämför reservationerna 6 (SD), 7 (C), 8 (KD), 9 (SD, C), 10 (M) och 11 (SD, C). Enligt motion 2016/17:1276 av (M) är det viktigt med en rovdjurspolitik som det finns acceptans för och som ger möjlighet till en kontrollerad jakt. Motionären anför att såväl skyddsjakt som licensjakt på varg behövs och att den hållbara rovdjursförvaltning som har stöd från en majoritet i ska fortsätta att gälla. I kommittémotion 2016/17:1956 av och (båda C) yrkande 6 föreslås en genomgripande översyn av regionaliseringen av art- och habitatdirektivets inverkan på jakt. I yrkande 7 i denna del föreslås även att de höjda referensvärdena för antalet rovdjur, förutom varg, som ska bevaras ses över. För att trygga rennäringens framtid föreslår (C) i motion 2016/17:1978 att regeringen utreder åtgärder för att mycket kraftigt minska rovdjurens dödande av renar. Enligt motion 2016/17:2959 av och (båda C) yrkande 2 bör regeringen ta tillbaka uppdraget till länsstyrelserna att planera för en fast vargstam i . Motionärerna refererar till att det inte har funnits en fast vargstam i . De hänvisar även till beslut om en totalt något minskad vargstam i och att tamdjurhållningen inte påtagligt ska försvåras. (C) framför i motion 2016/17:3122 yrkande 1 att det krävs en tydligare uppföljning av beslut om hur rovdjurspolitiken ska vara organiserad. Enligt motionären måste regeringen säkerställa att arbetet i viltförvaltningsdelegationerna bedrivs på ett sådant sätt som ger förutsättningar för inkludering och delaktighet. Ett flertal motioner tar upp frågor som rör skydds- och licensjakt. I motion 2016/17:815 av (M) föreslås en översyn av villkoren för och värnandet av skydds- och licensjakten på varg. Enligt motionen är en balans mellan rovdjur, bytesdjur och människor avgörande för näringar som fårskötsel och jakt. Även i motion 2016/17:1917 av och (båda M) framhålls behovet av en översyn av skydds- och licensjakten på varg. De anför bl.a. att kriterier bör slås fast med tydliga och korta handläggningstider samt lokalt anpassade mål för verksamheten. För att undvika att vargjakten ställs in år föreslås i kommittémotion 2016/17:2445 av m.fl. (SD) yrkande 6 ett tillägg i föreskrifter om jakttider. Enligt motionen bör jakttiden kunna förlängas om domstolens dom dröjer, även om den ordinarie jakttiden är förbi. Enligt motion 2016/17:3122 av (C) yrkande 2 bör möjligheterna för att fatta väl underbyggda beslut om licens- och skyddsjakt säkerställas. Det anförs att en översyn av jakttiden bör genomföras med ett bredare grepp där man även betänker vilka det är som ska utföra jakten och om det finns anledning att förlägga jakten till någon annan tid . Vidare bör man även säkerställa en snabb handläggning i domstolen av överklagade beslut om licens- och skyddsjakt (yrkande 3). Motionären anser att regeringen måste ha beredskap att föreslå nya åtgärder om det visar sig att de åtgärder man vidtagit inte kommer att räcka till. I kommittémotion 2016/17:3283 av m.fl. (KD) yrkande 2 framhålls att regeringen bör lägga fram ett förslag till instansordning för överprövning av ärenden om skydds- och licensjakt där eventuell rättsprövning endast sker i en domstol. Enligt motionären är risken uppenbar att man genom överklaganden kommer att kunna omintetgöra jakten genom överklaganden. Vidare anges i kommittémotion 2016/17:1956 av och (båda C) yrkande 4 att det måste bli lättare för djurägare att skydda tamboskap från rovdjursangrepp. Enligt motionärerna ska rovdjursskador i första hand förebyggas, och skyddsjakt kan bli aktuellt när angrepp sker trots förebyggande åtgärder, men trots detta skadas och dödas mycket tamboskap. Slutligen föreslås i motion 2016/17:2959 av och (båda C) yrkande 3 att skyddsjakt efter varg i områden med fårskötsel ska få bedrivas redan efter ett angrepp på får, för att inte tamdjurshållningen ska försvåras i fårskötselsområden. Ekonomiska villkor vid skyddsjakt Enligt kommittémotion 2016/17:1956 av och (båda C) yrkande 3 finns det anledning att se över kostnaderna vid skyddsjakten. En översyn måste enligt motionärerna problematisera om staten ska ta ett större ansvar för kostnaden vid skyddsjakt efter vissa djur eller vid vissa typer av skyddsjakt som till största del bedrivs ur ett samhälls- och trygghetsperspektiv. I motion 2016/17:2606 av och (båda C) framhålls att det är nödvändigt att regelbundet se över de ekonomiska villkoren för jägare och jaktledare i samband med skyddsjakt efter varg. På liknande sätt föreslås i kommittémotion 2016/17:3171 av m.fl. (M) yrkande 4 en översyn av reglerna om ersättning vid skyddsjakt, med syfte att skapa ett rättvist system utan att decentraliseringen av viltförvaltningen påverkas negativt. I motionen påpekas att det kan vara problematiskt om exempelvis en varg vandrar över länsgränser och länsstyrelserna fattar olika beslut om ersättning för skyddsjakt efter samma varg. behandling och kompletterande uppgifter Den nuvarande inriktningen på rovdjurspolitiken lades fast av 2013 (prop. 2012/13:191, bet. 2013/14:MJU7, rskr. 2013/14:99). Inriktningen innebär att det övergripande och långsiktiga målet för rovdjurspolitiken är att varg, björn, järv, lo och kungsörn i ska uppnå och bibehålla en gynnsam bevarandestatus enligt art- och habitatdirektivet, som tamdjurshushållningen inte påtagligt försvåras och socioekonomisk hänsyn tas. Inriktningen innehåller även mål för rovdjursstammarna med bl.a. referensvärden för populationsstorlek och utbredningsområden. Vidare beslutades om en toleransnivå för skador på ren orsakade av stora rovdjur om maximalt räknat på en samebys faktiska renantal. Inriktningen innebar att rovdjursförvaltningen regionaliserades ytterligare och att det infördes en ny ordning för beslut om skydds- och licensjakt på rovdjur. har därefter framhållit att den beslutade rovdjurspolitiken och dess inriktning ska ligga fast (bet. 2014/15:MJU12, rskr. 2014/15:182, bet. 2015/16:MJU12, rskr. 2015/16:109). Miljö- och jordbruksutskottet betonade i betänkande 2014/15:MJU12 Naturvård och biologisk mångfald att den nya rovdjurspolitiken fyller en viktig funktion eftersom den möjliggör en balans mellan målet att bibehålla gynnsam bevarandestatus för de stora rovdjuren och hänsynen till de människor som lever och verkar i rovdjurstäta områden. Bestämmelser om förvaltningen av de s.k. stora rovdjuren finns i förordningen (2009:1263) om förvaltning av björn, varg, järv, lo och kungsörn. Förvaltningen syftar till att djur av dessa arter ska finnas i så stort antal att arterna långsiktigt finns kvar i den svenska faunan och att djuren kan sprida sig till sina naturliga utbredningsområden. Detta syfte ska uppnås i en sådan takt att samexistensen mellan människor och dessa arter främjas som skador och olägenheter förebyggs och begränsas. är indelad i tre rovdjursförvaltningsområden: norra, mellersta och södra. För varje område finns ett samverkansråd för samverkan mellan länsstyrelserna i de län som ingår i förvaltningsområdet i frågor som rör förvaltningen av de stora rovdjuren. uppgift är att till lämna förslag till miniminivåer, dvs. minsta antal föryngringar, för förekomsten av björn, varg, järv och lodjur i rovdjursförvaltningsområdet och i vart och ett av de län som ingår i området. fastställer sedan miniminivåerna inom ramen för de nationella målen för respektive art och med beaktande av arternas naturliga utbredningsområden. Inom ramen för den beslutade rovdjurspolitiken har tagit fram nationella förvaltningsplaner för de stora rovdjuren. I förvaltningsplanen beskrivs vilka mål som gäller för arten och vilka åtgärder som behövs för att uppnå målen. Det anges också hur åtgärderna ska följas upp och vilka som är ansvariga för respektive delar. Resultaten från länsstyrelsernas inventeringar är en viktig utgångspunkt för förvaltningsplanerna. Samverkansråden utformar, med beaktande av rovdjursförvaltningsplanerna och de fastställda miniminivåerna, långsiktiga övergripande riktlinjer för rovdjursförvaltningen i förvaltningsområdet. Länsstyrelserna tar därefter, med hjälp av sina viltförvaltningsdelegationer, fram regionala förvaltningsplaner för länet. Enligt förordningen (2007:825) med länsstyrelseinstruktion ska det inom varje länsstyrelse finnas en viltförvaltningsdelegation, vars specifika uppgifter framgår av förordningen (2009:1474) om viltförvaltningsdelegationer. Viltförvaltningsdelegationen är ett organ inom för samverkan i frågor som rör länets viltförvaltning och i vilket det sitter representanter för de politiska partierna, myndigheter och intresseorganisationer Delegationen beslutar om de övergripande riktlinjerna inom länet för bl.a. viltförvaltningen, för licens- och skyddsjakten samt för bidrag och ersättningar enligt viltskadeförordningen (2001:724). Delegationen prövar även frågor om godkännande av förslag till miniminivåer för förekomsten av björn, lo, varg och järv i länet som ska lämnas till samverkansråden. Miljö- och jordbruksutskottet framhöll i betänkande 2014/15:MJU12 Naturvård och biologisk mångfald att den regionala rovdjursförvaltningen även i fortsättningen skulle vara kopplad till länen och att en del beslutsmakt hade flyttats över till viltförvaltningsdelegationerna i och med införandet av dessa organ. Utskottet konstaterade dock att delegationerna hade beslutanderätt i övergripande frågor om viltförvaltningen, men att det inte var tydligt definierat vad dessa övergripande frågor innebar. Utskottet ansåg därför att det borde göras en översyn av huruvida det är möjligt att förtydliga viltförvaltningsdelegationernas mandat och beslutanderätt samt om möjligt förstärka deras befogenheter som ett steg i arbetet med decentralisering och delegering av beslut. Slutsatsen var att både rovdjursförvaltningens nuvarande regionala förankring och viltförvaltningsdelegationerna bör förstärkas. Det kan även nämnas att redovisade en strategi för svensk viltförvaltning med en övergripande vision samt mål och delmål för det ansvar som har som central myndighet för frågor om vilt, rovdjur och jakt. Det framgår att verket anser att det behövs en översyn och utvärdering av hur den nuvarande ordningen fungerar för att få underlag för beslut om fortsatt regionalisering av förvaltningen. föreslog att viltförvaltningsdelegationernas roll, mandat och sammansättning i första hand skulle utvärderas. Strategin har remissbehandlats, och arbetar nu utifrån den huvudsakliga inriktningen i strategin. Vissa förslag bereds inom . I svaret på en skriftlig fråga om viltförvaltningsdelegationerna (fr. 2016/17:259) angav miljöminister att bl.a. hade genomfört en enkätundersökning som ett led i utvärderingen av länsstyrelsernas viltförvaltningsdelegationer. Enkäten hade skickats till ordinarie ledamöter av delegationerna i samtliga län. Statsrådet uppgav även att utvärderingen nu är avslutad och att bereder frågan. I fråga om angrepp på tamboskap kan konstateras att det är den vanligaste orsaken till konflikter mellan stora rovdjur och människor. Regeringen betonar i budgetpropositionen (prop. 2016/17:1 utg.omr. 23) att regeringen är angelägen om att problemen med viltskador minskar. Av den anledningen fick ett uppdrag som handlar om att förebygga viltangrepp på tamdjur, och fick i uppdrag att kartlägga hur angrepp av stora rovdjur påverkar landsbygdens ekonomi. Dessa har redovisats. Anslaget 1:7 Ersättning för viltskador m.m. utökades även med 2015 och med ytterligare . Av budgetpropositionen framgår att det var färre rovdjursangrepp på tamdjur än 2014. Drygt 500 får angreps samt även ett antal hundar, nötdjur och getter. Kostnaderna för ersättning på tamdjur uppgick till , och kostnaden för förebyggande åtgärder uppgick till ca . Rovdjur har även en stor påverkan på rennäringen. Av budgetpropositionen framgår att anslaget 1:22 Främjande av rennäringen m.m. används bl.a. för att kompensera rennäringen för förekomst av de stora rovdjuren samt att arbete pågår med att anpassa rovdjurspopulationerna till en toleransnivå på för samebyarna. Vidare anges i regleringsbrev att verket ska redovisa hur det har bidragit till arbetet med att, i samverkan med , fortsätta arbetet med ett förvaltningsverktyg utifrån fastställd toleransnivå för skador orsakade av stora rovdjur inom rennäringen, i syfte att upprätthålla en hållbar rennäring och en gynnsam bevarandestatus för stora rovdjur. Som nämndes ovan har redovisat ett regeringsuppdrag om att förebygga viltangrepp. Syftet var att på ett överskådligt sätt presentera åtgärder som används världen över för att förebygga angrepp av rovdjur på tamdjur och vilken effekt de har. I rapporten konstateras att djurhållningen, både i praktiken och utifrån regelverken, skiljer sig åt mellan olika länder, vilket gör att en förebyggande åtgärd inte per automatik passar i bara för att den passar någon annanstans. Förutsättningarna för betande tamdjur skiljer sig åt även inom , när det gäller både förekomsten av rovdjur och storleken på besättningen och t.ex. markförhållanden, varför det är svårt att hitta en förebyggande åtgärd som passar i alla enskilda fall. Vidare konstateras att det är viktigt att löpande utveckla och anpassa förebyggande åtgärder som bedöms ha effekt utifrån den forskning och erfarenhet som finns. Det framhålls även att det behövs en fortsatt dialog om konsekvenserna för lantbrukare samt de samhällsekonomiska kostnader och nyttor som uppstår när rovdjur och tamdjur finns i samma område. Vad gäller rovdjursavvisande stängsel finns det inom ramen för landsbygdsprogrammet möjlighet att söka stöd, s.k. miljöinvesteringar, för att sätta upp stängsel för att hålla rovdjur borta från betesmarker. Medel från landsbygdsprogrammet får användas för stängsel på blocklagd mark, dvs. mark som är registrerad i systemet för EU:s gemensamma jordbrukspolitik. För stängsel på mark som inte är blocklagd, som exempelvis skogsbeten, en del naturbeten och små djurägare utan stödrätter, kan medel sökas från viltskadeanslagen. Syftet med ersättningen är att skapa förutsättningar för fortsatt betesdrift i områden där det finns risk för angrepp av rovdjur. I fråga om vargens utbredningsområde är målen för vargstammen i , i enlighet med den rovdjurspolitik som beslutat, bl.a. att vargens referensvärde för gynnsam bevarandestatus när det gäller utbredningsområdet ska vara hela förutom den alpina regionen och samt att vargstammens koncentration minskas där den är som tätast. Vargens förekomst i renskötselområdet ska i huvudsak begränsas till de områden där den gör minst skada, och vargens förekomst i län med fäbodbruk, intensiv fårskötsel eller skärgårdar ska i huvudsak begränsas till de områden där den gör minst skada. Av nationella förvaltningsplan för varg framgår även att verket och länsstyrelserna i förvaltningen ska verka för att underlätta en spridning av vargen i enlighet med beslutat referensvärde om vargens utbredningsområde, dvs. att utbredningsområdet ska vara hela förutom den alpina regionen och . Av förvaltningsplanen framgår att det är en miniminivå, dvs. det minsta område som krävs för att en livskraftig vargpopulation ska kunna bibehållas på lång sikt. Regeringen har i budgetpropositionen (prop. 2016/17:1 utg.omr. 23) anfört att ska ha långsiktigt livskraftiga rovdjursstammar. Regeringen konstaterade även att det som en följd av de rovdjursuppdrag som genomfördes nu finns en bredare kunskapsbas som är en tillgång för att kunna säkerställa väl underbyggda jaktbeslut. Enligt art- och habitatdirektivet är EU:s medlemsstater skyldiga att vidta åtgärder för att säkerställa att arter som omfattas av direktivet uppnår och bibehåller en gynnsam bevarandestatus. Vissa arter kräver s.k. strikt skydd. Andra arter kräver exempelvis att särskilda bevarandeområden ska utses för att göra det möjligt att bibehålla eller, i förekommande fall, återställa en gynnsam bevarandestatus hos arten i dess naturliga utbredningsområde. Att en art är strikt skyddad innebär att dessa djur som huvudregel inte avsiktligt får fångas eller dödas i naturen. Direktivet ger dock medlemsstaterna möjlighet att göra undantag från skyddskraven under vissa särskilt angivna förutsättningar, förutsatt att det inte finns någon annan lösning och att undantaget inte försvårar upprätthållandet av en gynnsam bevarandestatus hos bestånden i deras naturliga utbredningsområde. När det gäller skyddsjakt kan konstateras att enligt 23 a och 23 b §§ jaktförordningen (1987:905) får fatta beslut om skyddsjakt efter björn, varg, järv, lo, säl eller örn. Beslut får fattas efter ansökan av den som riskerar att drabbas av skada eller på eget initiativ. Om det finns en stor sannolikhet för att allvarlig skada kommer att uppstå, får beslut om skyddsjakt fattas även om ingen skada ännu har inträffat. Beslut om skyddsjakt får dock endast fattas om det inte finns någon annan lämplig lösning och om det inte försvårar upprätthållandet av en gynnsam bevarandestatus hos bestånd i dess naturliga utbredningsområde. Beslutet måste även motiveras av något av följande skäl: av hänsyn till allmän hälsa och säkerhet eller av andra tvingande skäl som har ett allt överskuggande allmänintresse, inbegripet orsaker av social eller ekonomisk karaktär och betydelsefulla positiva konsekvenser för miljön av hänsyn till flygsäkerheten för att förhindra allvarlig skada, särskilt på grödor, boskap, skog, fiske, vatten eller annan egendom eller för att skydda vilda djur eller växter eller bevara livsmiljöer för sådana djur eller växter. Beslut om skyddsjakt kan fattas vid behov, året om. Jakttiden för det specifika tillfället fastställs i det aktuella beslutet om skyddsjakt. Enligt 24 a § jaktförordningen får delegera rätten att besluta om skyddsjakt till . Verket har också delegerat rätten att besluta om skyddsjakt efter björn, varg, lo och järv till samtliga länsstyrelser i län där rovdjursarten förekommer. När det gäller varg har möjligheten att besluta om skyddsjakt överlämnats till samtliga länsstyrelser utom i . Nuvarande delegation gäller t.o.m. . Jaktförordningen medger även att björn, varg, järv eller lo får dödas för att skydda tamdjur när rovdjuret angriper och skadar tamdjuret eller om det är uppenbart att ett sådant angrepp är förestående