bet · H501KU13 · 2017-11-08 00:00:00 — Regeringen anför att de överväganden som ansetts motivera att olaga hot infördes i tryckfrihetsförordningens brottskatalog även gör sig gällande i förhållande till de utvidgningar av bestämmelsen som är aktuella. I sammanhanget hänvisar regeringen till proposition 2001/02:74 (Yttrandefrihetsgrundlagen och Internet, s. 60 f.). Enligt regeringens bedömning framstår det som motiverat att genomföra ändringarna också på det grundlagsskyddade området, även med beaktande av den restriktivitet som gäller för kriminalisering av yttranden på detta område. För att åstadkomma en sakligt och systematiskt sammanhängande reglering av ansvaret för olaga hot anser regeringen att motsvarande ändringar bör göras i brottsbeskrivningen för olaga hot i tryckfrihetsförordningen. Regeringen föreslår att straffbestämmelsen om förolämpning förtydligas och moderniseras I propositionen föreslås att straffbestämmelsen om förolämpning förtydligas och moderniseras. Straffansvar för förolämpning ska enligt förslaget gälla den som riktar beskyllning, nedsättande uttalande eller förödmjukande beteende mot någon annan om gärningen är ägnad att kränka den andres självkänsla eller värdighet. Bestämmelsen föreslås alltså ändras såväl språkligt som i sak. De föreslagna ändringarna innebär att beskrivningen av de tillvägagångssätt som kan innebära en förolämpning moderniseras. Vidare ändras brottskonstruktionen så att gärningar som är ägnade att kränka självkänslan eller värdigheten omfattas av straffansvar. Att gärningen ska vara ägnad att kränka den angripnes självkänsla eller värdighet innebär enligt förslaget inte att en kränkning behöver ha uppkommit i det enskilda fallet. Det avgörande anges i stället vara om gärningen typiskt sett var sådan att den kunnat orsaka en kränkning av sådant slag. Av propositionen framgår även att bedömningen av om gärningen var ägnad att kränka självkänslan eller värdigheten ska göras utifrån de faktiska förhållandena i det enskilda fallet och med hänsyn till den enskilda målsäganden. När det först gäller förslaget att förolämpningsbrottet bör skydda enskildas självkänsla och värdighet konstaterar regeringen att en sådan utformning skulle dels återspegla det skyddsintresse som förolämpningsbrottet har så som förolämpningsbrottet har utvecklats i praxis och doktrin, dels på ett ändamålsenligt sätt avgränsa straffansvaret till de mest straffvärda fallen. När det sedan gäller förslaget om språkliga ändringar i bestämmelsen anför regeringen att det straffrättsliga skyddet bör vara tydligt och modernt. Det är därför enligt regeringen angeläget att bestämmelsen moderniseras med begrepp som underlättar förståelsen för vilka gärningar som är straffbara. Enligt regeringen bör därför, i likhet med vad som föreslogs i lagrådsremissen, straffansvaret omfatta förolämpningar som begås genom beskyllningar, nedsättande uttalanden eller förödmjukande beteenden. Vad slutligen avser förslaget om ändring av brottskonstruktionen anför regeringen att det visserligen bör krävas goda skäl för att ändra den grundläggande konstruktionen hos en väl etablerad straffbestämmelse, men att det i detta fall framstår som önskvärt att förtydliga vad som gäller för straffansvar. Regeringen framhåller att den omständigheten att en straffbestämmelse kan behöva förtydligas inte i sig innebär att dess tillämpningsområde behöver förändras. I likhet med utredningen föreslår regeringen därför att straffbestämmelsen utformas så att gärningar som typiskt sett är ägnade att kränka någons självkänsla eller värdighet bör omfattas av straffansvar. Genom en avgränsning till typiska reaktioner på vissa uttalanden undantas enligt regeringen smärre angrepp på självkänslan eller värdigheten som den enskilde rimligen ska kunna tåla och som därför inte bör omfattas av straffansvar. En sådan förändring av straffbestämmelsen skulle enligt regeringen innebära en begränsning av det straffbara området. Förhållandet till det grundlagsskyddade området Som redan har nämnts anser regeringen att utgångspunkten i fråga om de brott som är straffbara som tryck- och yttrandefrihetsbrott bör vara att brottsbeskrivningarna i tryckfrihetsförordningen stämmer överens med motsvarande bestämmelser i . För att åstadkomma en sakligt och systematiskt sammanhängande reglering av ansvaret för förolämpning anser regeringen att motsvarande ändringar bör göras i brottsbeskrivningen för förolämpning i tryckfrihetsförordningen. Felaktigt angivna gällande lydelser av lagtext Vid genomgång av den lagtext som redovisas i propositionen har utskottet uppmärksammat följande. I 7 kap. 4 § 6 TF har ordet ”förövat” angetts i stället för ”förövad”, i 7 kap. 4 § 17 TF har ordet ”var” angetts i stället för ”vad” och i 4 kap. 5 § andra stycket 1 har ordet ”förstärks” angetts i stället för ”förstärkts”, utan att det har redovisats som en ändring. Orden redovisas felaktigt som gällande lydelse i propositionen. När det gäller 7 kap. 4 § 6 TF framgår av () att ordet ”förövat” var bestämmelsens gällande lydelse från att tryckfrihetsförordningen utfärdades (SFS 1949:105) till dess att en ändring av bestämmelsen trädde i kraft (SFS 1988:1448). Förarbetena ger inte underlag för bedömningen att den då genomförda ändringen i SFS av ordet ”förövat” till ”förövad” i den aktuella bestämmelsen varit avsiktlig (jämför prop. 1986/87:151, bet. KU 1987/88:36 och 1988/89:KU2). ställer sig bakom regeringens förslag, se utskottets yttrande i bilaga 3. Utskottet instämmer i de bedömningar som görs i propositionen och tillstyrker regeringens förslag till lag om ändring i tryckfrihetsförordningen inklusive den språkliga ändring i 7 kap. 4 § 6 som uppmärksammats av utskottet, dock med den ändringen att ordet ”var” i 7 kap. 4 § 17 ska ersättas av ordet ”vad”. Beslut att ändra grundlag fattas genom två likalydande beslut. Genom det första beslutet antas grundlagsförslaget som vilande. Det andra beslutet får inte fattas tidigare än att det efter det första beslutet har hållits val till i hela riket och den nyvalda har samlats. Utskottet föreslår därför att som vilande antar regeringens förslag till lag om ändring i tryckfrihetsförordningen. Utskottet bedömer att propositionens förslag till lag om ändring i när det gäller olaga hot och förolämpning har ett sådant samband med de föreslagna grundlagsändringarna att det, enligt vad som får anses vara huvudregeln i rådande praxis, bör behandlas av först i samband med att slutligt behandlar förslaget till lag om ändring i tryckfrihetsförordningen. Därför bör behandlingen av förslaget till lag om ändring i i denna del skjutas upp till /19. Utskottets förslag i korthet antar regeringens förslag till lag om ändring i i den del det avser olaga integritetsintrång och ofredande samt avslår två motionsyrkanden. Jämför reservationen (SD). Lagstiftning om olaga integritetsintrång I propositionen anges att utgångspunkten i svensk rätt är att information om andra får spridas som ett uttryck för yttrandefriheten. Flera av de inskränkningar som finns uppges ha kommit till i syfte att skydda enskildas personliga integritet. Det konstateras vidare att skyddet för uppgifter om människors integritet och privatliv inte är samordnat samt att lagstiftning har kommit till efter hand och med olika utgångspunkter. I detta sammanhang redogörs för regleringen när det gäller spridning av integritetskränkande uppgifter enligt bl.a. bestämmelser om förtal (5 kap. 1 §), ofredande (4 kap. 7 §), brott mot tystnadsplikt (20 kap. 3 §), barnpornografibrott (16 kap. 10 a §) och olaga våldsskildring (16 kap. 10 c §) samt vissa bestämmelser i personuppgiftslagen (1998:204). Regeringen anför att frågan om ansvar för spridning av integritetskänsliga bilder och uppgifter har varit föremål för lagstiftarens överväganden samt redovisar överväganden av vissa tidigare utredningar (SOU 1980:8, SOU 1983:70, prop. 1986/87:151, bet. KU 1987/88:36, SOU 2008:3 och Ds 2011:1). Bland annat konstaterade i sitt slutbetänkande En översyn av tryck- och yttrandefriheten (SOU 2012:55) att det i svensk rätt finns begränsningar i skyddet för den enskildes privatliv och att det lagstiftningsmässiga skyddet vid en internationell jämförelse framstår som relativt svagt. Regeringen uppger att det enligt kommitténs analys endast i mycket begränsad omfattning förekommer sådana allvarliga integritetskränkningar som kan motivera en särskild straffbestämmelse inom det grundlagsskyddade området, och något förslag till ny straffbestämmelse om integritetsskydd i grundlagarna lämnades därför inte. Däremot fanns det enligt kommittén ett tydligt behov av en generell straffbestämmelse utanför det grundlagsskyddade området. Kommittén gjorde därför bedömningen att det finns skäl för regeringen att överväga en sådan straffbestämmelse. Kommitténs ordförande reserverade sig mot bedömningen att det inte borde införas en straffbestämmelse om skydd för privatlivet och lämnade ett eget förslag till en sådan bestämmelse som även skulle gälla på det grundlagsskyddade området. Regeringen konstaterar att det i samtliga övriga nordiska länder finns bestämmelser som i vissa fall förbjuder spridning av integritetskänsliga bilder eller andra uppgifter och redogör för lagstiftningen i fråga. Förslaget om ett nytt brott i 4 kap. En straffrättslig reglering mot intrång i privatlivet genom spridning av integritetskänsliga uppgifter I propositionen anges att regeringen, i likhet med utredningen och , anser att det finns ett tydligt behov av en ny straffbestämmelse som skyddar den personliga integriteten utanför det grundlagsskyddade området. En sådan straffbestämmelse, som skulle ta sikte på allvarligare fall av intrång i privatlivet genom spridning av integritetskänsliga uppgifter, skulle enligt regeringen också fylla en viktig normbildande funktion. Regeringen föreslår därför att det införs ett nytt gradindelat brott i 4 kap. : olaga integritetsintrång (4 kap. 6 c § ) och grovt olaga integritetsintrång (4 kap. 6 d § ). Det nya brottet föreslås inte bli straffbart som tryck- eller yttrandefrihetsbrott. Den föreslagna regleringen om olaga integritetsintrång ska träffa den som gör intrång i någon annans privatliv genom att sprida – bild på eller annan uppgift om någons sexualliv – bild på eller annan uppgift om någons hälsotillstånd – bild på eller annan uppgift om att någon har utsatts för ett brott som innefattar ett angrepp mot person, frihet eller frid – bild på någon som befinner sig i en mycket utsatt situation, eller – bild på någons helt eller delvis nakna kropp. Straffansvar föreslås gälla endast om spridningen är ägnad att medföra allvarlig skada för den som bilden eller uppgiften rör. Det ska enligt förslaget inte dömas till ansvar om gärningen med hänsyn till syftet och övriga omständigheter var försvarlig. Regeringen anför att de integritetsintrång som bör omfattas av straffansvar sker genom att bilder och andra uppgifter sprids. För att en kriminalisering av spridning av uppgifter ska vara befogad krävs enligt regeringen att den avgränsas till sådana fall där behovet av rättsskydd är särskilt stort. Enligt förslaget är en första förutsättning för straffansvar att någon gör intrång i annans privatliv genom att sprida en bild eller annan uppgift. Att spridningen ska utgöra ett intrång i privatlivet innebär enligt propositionen att den ska ske mot den andres vilja, i strid med ett förtroende eller i vart fall utan dennes giltiga samtycke. I propositionen anges att det ska vara fråga om privata uppgifter, dvs. uppgifter som hör till någon annans privata sfär. Som utgångspunkt förutsätts för straffansvar enligt förslaget att det är fråga om sanna och korrekta uppgifter som den enskilde har ett berättigat intresse att själv avgöra om – och i så fall till vem – de ska tillgängliggöras. Endast levande personer ska enligt förslaget omfattas av straffskyddet. Av propositionen framgår emellertid att spridning av en bild på eller uppgift om en avliden person i vissa speciella fall kan anses utgöra ett intrång i en till den avlidne närståendes privatliv. Spridningen ska enligt förslaget avse bild eller annan uppgift. Med annan uppgift avses en eller flera uppgifter om en människa som kan förmedlas och spridas på annat sätt än genom bilder, t.ex. genom text eller ljud. I den föreslagna bestämmelsens första stycke görs en uttömmande uppräkning av vilka slags uppgifter som kan spridas på ett sätt som kan innebära ett straffbart intrång i privatlivet. När det gäller frågan om i hur stor krets en uppgift måste spridas för att omfattas av straffansvar anser regeringen, i likhet med utredningen, att behovet av lagstiftning framför allt tar sikte på integritetskänsliga uppgifter som sprids i större kretsar. Att straffbelägga gärningar genom vilka uppgifter sprids till endast någon eller några enstaka personer framstår därför enligt regeringen som mindre angeläget. Regeringen menar att det därmed saknas tillräckliga skäl att kriminalisera uppgiftslämning som sker inom det som kan anses utgöra en liten krets. Enligt regeringen bör det å andra sidan inte krävas att uppgifterna verkligen nått ett stort antal personer. Det bör i stället som utredningen föreslår räcka att uppgifterna har gjorts tillgängliga för fler än ett fåtal personer. Den föreslagna bestämmelsen är teknikneutral. Det innebär att spridning kan ske såväl genom internet eller annan elektronisk kommunikation som genom papperskopior eller muntligen. För att en kriminalisering ska framstå som befogad krävs enligt regeringen att det är fråga om ett beteende som kan orsaka en påtaglig skada eller fara. Regeringen anför att för att ett förbud ska vara tillräckligt motiverat och innebära en godtagbar inskränkning av yttrandefriheten måste det straffbara området avgränsas så att endast de allvarligaste fallen omfattas. I likhet med utredningen anser regeringen därför att endast spridning av bilder och andra uppgifter med sådant innehåll att spridningen kan orsaka allvarlig skada bör omfattas av straffansvar. Med skada avses i detta sammanhang skada på privatlivet och den personliga integriteten. Straffansvar enligt den föreslagna bestämmelsen förutsätter att spridningen är ägnad att medföra allvarlig skada för den som uppgiften rör, i första hand den som uppgiften verkligen avser. I speciella undantagsfall kan det dock enligt förslaget bli fråga om ett intrång i någons privatliv. I subjektivt hänseende krävs enligt förslaget uppsåt för samtliga brottsrekvisit. För att uppnå en balans mellan skyddet för den personliga integriteten och yttrandefriheten samt för att tillgodose de krav på proportionalitet som gäller vid inskränkningar i grundläggande fri- och rättigheter enligt regeringsformen och , måste det enligt regeringen finnas utrymme för att inte döma till ansvar i det enskilda fallet om det finns ett tillräckligt starkt motstående intresse som motiverar spridningen. Enligt den föreslagna bestämmelsens andra stycke undantas därför från straffansvar fall då gärningen med hänsyn till syftet och övriga omständigheter var försvarlig. Enligt förslaget ska det nya brottet delas in i två grader, som ges beteckningarna olaga integritetsintrång respektive grovt olaga integritetsintrång. Straffet för olaga integritetsintrång föreslås vara böter eller fängelse i högst . Straffet för grovt olaga integritetsintrång föreslås vara fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det enligt förslaget särskilt beaktas om gärningen, med hänsyn till bildens eller uppgiftens innehåll eller sättet för eller omfattningen av spridningen, var ägnad att medföra mycket allvarlig skada för den som bilden eller uppgiften rör. Regeringen konstaterar att den som har utsatts för olaga integritetsintrång kan ha en befogad anledning att vilja undgå den ytterligare exponering som ett åtal kan medföra. Mot den bakgrunden är det enligt regeringen rimligt att det läggs vikt vid målsägandens inställning till åtal. Allmänt åtal bör därför enligt regeringen endast få väckas om målsäganden anger brottet till åtal eller om åtal är påkallat från allmän synpunkt. För grovt olaga integritetsintrång bör det däremot med hänsyn till brottets allvar inte gälla någon åtalsbegränsning enligt förslaget. Straffbestämmelsen om ofredande i 4 kap. 7 § är – med undantag för straffskalan – oförändrad sedan kom till. Den straffbara gärningen består i att handgripligen antasta eller medelst skottlossning, stenkastning, oljud eller annat hänsynslöst beteende annars ofreda någon annan. Straffet för ofredande är böter eller fängelse i högst . Sådant ofredande som inte förövats på allmän plats får enligt 4 kap. 11 § endast åtalas av åklagare om målsäganden anger brottet till åtal eller om åtal är påkallat från allmän synpunkt. Ofredande är inte straffbart som tryck- eller yttrandefrihetsbrott. Regeringen föreslår att straffbestämmelsen om ofredande moderniseras och anpassas till nya sätt att kommunicera I propositionen föreslås att straffansvar för ofredande ska gälla för den som fysiskt antastar någon annan eller utsätter någon annan för störande kontakter eller annat hänsynslöst agerande, om gärningen är ägnad att kränka den utsattes frid på ett kännbart sätt. Det straffbara handlandet enligt förslaget består alltså i att utsätta någon annan för ett hänsynslöst agerande. Kriminaliseringen förutsätter att det är en identifierad persons frid som har blivit kränkt. Den föreslagna lagtexten innehåller en exemplifierande uppräkning av handlingssätt som kan utgöra hänsynslöst agerande. De föreslagna ändringarna innebär bl.a. att beskrivningen av de tillvägagångssätt som kan innebära ett ofredande moderniseras. Vidare föreslås brottskonstruktionen ändras så att gärningar som typiskt sett är ägnade att kränka någons frid på ett kännbart sätt omfattas av straffansvar. Det förutsätts inte för straffansvar att någon fridskränkning uppkommit i det enskilda fallet. Det innebär att ofredandebrottet görs om till ett s.k. abstrakt farebrott. I propositionen anges att en straffbar handling förutsätter att agerandet har utgjort ett angrepp på den privata sfär som varje människa kan sägas ha rätt att hålla fredad. Brottet fullbordas när denna sfär överträds. Angrepp på den fysiska sfären är straffbara även om den angripne inte uppfattar angreppet på grund av exempelvis sömn eller medvetslöshet. För andra ageranden krävs enligt förslaget att den utsatte uppfattar angreppet. Angreppet behöver dock, till skillnad från nu gällande ordning, enligt förslaget inte uppfattas när det företas utan det kan ske . Regeringen anför att en sådan ordning också skulle medföra att bestämmelsen kan tillämpas på ett rimligt sätt även i förhållande till nya sätt att kommunicera. För dessa fall krävs dock för straffansvar enligt regeringen att gärningsmannens uppsåt täcker att den utsatte uppfattar angreppet. Enligt regeringen bör även innehållet i enstaka yttranden i begränsad utsträckning kunna ge uttryck för ett sådant hänsynslöst agerande som bör utgöra straffbart ofredande under förutsättning att gärningen också är ägnad att kränka någons frid på ett kännbart sätt. Förslaget innebär alltså att enstaka yttranden i vissa särskilda situationer bör vara straffbara enbart utifrån sitt innehåll. Regeringen anför att även om yttranden av det slag som avses inte är sådana yttranden som yttrandefriheten i första hand är tänkt att skydda, måste det beaktas att en utvidgning av det straffbara området för yttranden skulle innebära en motsvarande inskränkning av yttrandefriheten. För hänsynslösa yttranden av det slag som är aktuellt anser dock regeringen att skyddet för enskildas personliga integritet väger tyngre och att en inskränkning av yttrandefriheten framstår som befogad. Regeringen framhåller i sammanhanget att det anförda inte innebär att intresset av yttrandefrihet saknar betydelse för bedömningen av om ett yttrande är straffbart i det enskilda fallet. Vid den närmare avgränsningen av tillämpningsområdet och bedömningen av om ett yttrande utgör ett hänsynslöst agerande anser regeringen nämligen att det skydd och den särskilda betydelse som yttrandefriheten tillerkänns enligt regeringsformen och bör beaktas. Regeringen anför att en begränsad utvidgning av straffbestämmelsen med denna innebörd därför inte kan anses utgöra någon oproportionerlig inskränkning av yttrandefriheten. Tvärtom framstår det enligt regeringen som rimligt att rätten till yttrandefrihet i vissa fall kan få ge vika till förmån för skyddet av respekten för enskildas privatliv. I motion 2017/18:356 av och (båda SD) begärs att ställer sig bakom det som anförs i motionen om att ofredande och olaga integritetsintrång även ska omfatta grundlagsskyddade medier (yrkande 1) samt att även begränsad spridning ska vara straffbart (yrkande 2). När det gäller yrkande 1 anför motionärerna att även medier bör vara förhindrade att ofreda eller utsätta någon för olaga integritetsintrång på ett sådant sätt som föreslås uttryckas i . Motionärerna anser att alla och envar, inklusive offentliga personer, har rätt till en privat sfär, där privatlivet åtnjuter ett starkt skydd även mot journalister. Vad avser yrkande 2 anför motionärerna att även en begränsad spridning vid olaga integritetsintrång kan orsaka stor skada för en enskild, och därför bör även en sådan spridning vara straffbar. , som yttrar sig över propositionen och yrkande 2 i motionen, ställer sig bakom regeringens förslag och anför bl.a. följande i sitt yttrande. Utskottet anser att den föreslagna bestämmelsen om olaga integritetsintrång har fått en lämplig avgränsning. Utskottet anför att för att en kriminalisering av spridning av uppgifter ska vara befogad krävs det att den avgränsas till sådana fall där behovet av rättsskydd är särskilt stort. Spridning av känsliga uppgifter kan enligt utskottet i vissa fall framstå som mycket kränkande även om det sker till en liten krets. Utskottet anser emellertid, i likhet med regeringen, att behovet av lagstiftning framför allt tar sikte på integritetskänsliga uppgifter som sprids i större kretsar. Att straffbelägga gärningar genom vilka uppgifter sprids till endast någon eller några enstaka personer framstår därför enligt utskottet som mindre angeläget. Utskottet delar därmed regeringens bedömning att det saknas tillräckliga skäl att kriminalisera uppgiftslämning som sker inom det som kan anses utgöra en liten krets. Utskottet anser att bör tillstyrka propositionen och avstyrka motion 2017/18:356 yrkande 2. har vidare inget att invända mot regeringens bedömning att tillkännagivandet om att regeringen ska genomföra en översyn av det straffrättsliga skyddet för enskildas personliga integritet i enlighet med vad som anges i kommittédirektiv 2014:74 (bet. 2014/15:JuU14 förslagspunkt 14, rskr. 2014/15:138) är slutbehandlad. Utskottet ställer sig bakom de överväganden som görs i propositionen. Utskottet delar även justitieutskottets bedömning att den föreslagna bestämmelsen om olaga integritetsintrång har fått en lämplig avgränsning. Utskottet föreslår därför att antar regeringens förslag till ändring i när det gäller olaga integritetsintrång och ofredande samt avslår motion 2017/18:356 yrkandena 1 och 2. Utskottet har inget att invända mot regeringens bedömning att tillkännagivandet om behovet av ett stärkt straffrättsligt skydd mot spridning av integritetskänsligt material (bet. 2014/15:KU15 förslagspunkt 1, rskr. 2014/15:173) är slutbehandlat. Utskottet noterar att justitieutskottet inte har några invändningar mot bedömningen att tillkännagivandet om en översyn av det straffrättsliga skyddet för enskildas personliga integritet är slutbehandlat. Utskottets förslag i korthet antar regeringens förslag till lag om ändring i i den del det avser olaga förföljelse och grovt förtal samt förslag till lag om ändring i lagen (1998:112) om ansvar för elektroniska anslagstavlor, lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) och lag om ändring i brottsskadelagen (2014:322).