bet · H401CU10 · 2017-03-17 00:00:00 — Av bestämmelsen framgår att en sådan inspektion inte måste genomföras på samma sätt som den årliga inspektionen, utan att den kan anpassas till vad som är ändamålsenligt i det enskilda fallet. För att åtgärda bristerna i dokumentationen av inspektionerna har det införts en bestämmelse där det klarläggs att det ska upprättas protokoll över en genomförd inspektion. Förordningen innehåller nu de grundläggande bestämmelserna om vad som ska redovisas i protokollet. Av särskild vikt är det att anmärkningar mot överförmyndarens handläggning och skälen för dem ska antecknas. Vikten av att brister som upptäcks och leder till anmärkningar också följs upp har betonats genom att det särskilt reglerats att kan ålägga en överförmyndare att rapportera vilka åtgärder som vidtagits för att komma till rätta med påpekade missförhållanden. I syfte att förstärka det allmännas tillsyn genomfördes även vissa ändringar i . De trädde i kraft (prop. 2007/08:150, bet. 2008/09:CU2, rskr. 2008/09:7). Lagändringarna innebär att överförmyndarens tillgång till information har förbättrats samt att länsstyrelsernas tillsyn av överförmyndarna utvidgats och kompletterats. För att förbättra utbildningen av överförmyndare, ledamöter i överförmyndarnämnder och ersättare har det införts en bestämmelse om att ska se till att utbildningen är tillfredsställande. I förarbetena anför regeringen att överförmyndares och nämndledamöters kompetens är av stor betydelse för fullgörandet av de viktiga uppgifter som överförmyndarverksamheten innefattar. Det har i olika sammanhang framförts att krav på viss formell kompetens borde ställas. Det krav som enligt regeringen då skulle kunna vara aktuellt att ställa är genomgången juristutbildning. Något formellt krav i detta hänseende bör dock inte riktas mot vare sig överförmyndare eller ledamöter i en överförmyndarnämnd. Däremot utgår regeringen från att kommunerna, i större utsträckning än , ska se till att det i överförmyndarverksamheten finns tillgång till juridisk kompetens. Dessutom, anför regeringen, bör kompetensen hos utsedda överförmyndare och nämndledamöter stärkas genom att det säkerställs att de får en god utbildning för uppgifterna (prop. 2007/08:150 s. 57). I samma syfte har länsstyrelsernas tillsyn kompletterats med en rådgivande funktion i förhållande till överförmyndarna och deras tjänstemän. I förarbetena anför regeringen att rådgivningen bl.a. bör innebära att länsstyrelserna på eget initiativ sprider relevant information till överförmyndarna. Denna kan bestå av domstolsavgöranden, JO-uttalanden och iakttagelser vid egna inspektioner. En sådan informationsspridning kan enligt regeringen förväntas bidra till ökad rättslikhet, genom att tillgången till rättskällor som är relevanta för överförmyndarverksamheten säkras över hela landet. Råden kan även gälla sådant som administrativa rutiner, organisatoriska frågor eller utbildningsfrågor, där länsstyrelserna torde kunna bidra med information om modeller och arbetssätt som visat sig fungera väl. Överförmyndare och tjänstemän bör även kunna vända sig till en länsstyrelse för mer specifik rådgivning. Rådgivningen bör inte avse hur man ska göra i ett visst konkret ärende utan mer fokusera på sådant som tolkningen av en viss lagregel och upplysningar om praxis och metodfrågor. Att länsstyrelserna ska ha en rådgivande funktion torde inte heller begränsa länsstyrelserna i deras roll som tillsynsmyndighet. Det är emellertid viktigt att det inte uppfattas så att länsstyrelsernas rådgivning om arbetssätt eller metoder tar ifrån kommunerna ansvaret för att verksamheten lever upp till de krav som ställs. Regeringen anför att det ska vara tydligt gentemot överförmyndarna när länsstyrelserna utövar tillsyn respektive agerar i sin rådgivande funktion (prop. 2007/08:150 s. 60). publicerade 2009 en uppföljningsgranskning av granskning av länsstyrelsernas tillsyn av överförmyndarna (RiR 2009:31). Resultatet av uppföljningsgranskningen indikerade enligt att regeringens insatser för att komma till rätta med problemen med länsstyrelsernas tillsyn av överförmyndarna inte hade varit tillräckliga. föreslog i en framställning till (framst. 2009/10:RRS23) att skulle begära att regeringen dels vidtar åtgärder för att förbättra tillsynen av överförmyndarna, dels tar initiativ till en förutsättningslös utredning av överförmyndarnas organisation och verksamhet. I samband med behandling av ärendet konstaterade utskottet att regeringen var medveten om att vissa brister kvarstod i länsstyrelsernas tillsynsverksamhet, att man höll på att åtgärda bristerna och att arbetet var prioriterat (bet. 2009/10:CU27). Utskottet ansåg därför att det inte var motiverat att ta initiativ till en ny utredning med ytterligare tidsåtgång som följd. Utskottet föreslog att styrelses framställning skulle avslås. Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att föreslå åtgärder som ger bättre förutsättningar för gode män och förvaltare. Utredningen om bättre förutsättningar för gode män och förvaltare lämnade betänkandet Vissa frågor om gode män och förvaltare (SOU 2013:27). I proposition 2013/14:225 Bättre förutsättningar för gode män och förvaltare behandlade regeringen de förslag som lämnats av utredning. Regeringen behandlade även de förslag som lämnats av utredning och som rörde gode mäns och förvaltares utbildning, lämplighet och kvalifika-tioner och den enskildes inflytande i frågor om ställföreträdarskapet. antog vissa lagändringar som syftade till att skapa bättre förutsättningar för gode män och förvaltare (prop. 2013/14:225, bet. 2013/14:CU34, rskr. 2013/14:382). Lagändringarna innebär bl.a. följande. Den person som den enskilde önskar bli företrädd av ska i regel utses till ställföreträdare, och kontrollen av att de som föreslås som ställföreträdare är lämpliga för uppdraget skärps. Överförmyndaren ska erbjuda gode män och förvaltare utbildning. män och förvaltare ges en lagreglerad rätt att kunna lämna sitt uppdrag trots att någon ersättare ännu inte utsetts, exempelvis vid hot eller våld. Ett dödsbo efter en god man eller förvaltare kan få lättnad i sin skyldighet att redovisa den egendom som ställföreträdaren har förvaltat. Överförmyndaren ska hjälpa tingsrätten med att hämta in underlag i ställföreträdarskapsärenden. ska föra statistik om överförmyndarnas verksamhet. Huvuddelen av lagändringarna trädde i kraft . Justitie- och migrationsminister anförde i ett frågesvar att det är viktigt att en god man inte har så många uppdrag att han eller hon inte klarar av att tillgodose samtliga huvudmäns intressen. trädde ny lagstiftning i kraft som skärper den kontroll som ska göras av gode mäns lämplighet. En omständighet som ska beaktas är om den tilltänkta gode mannen redan har många uppdrag och om det finns risk att han eller hon får svårt att sköta ytterligare ett uppdrag. Det är överförmyndarnas uppgift att göra en aktiv efterforskning. Statsrådet tycker dock inte att det finns skäl att i lag reglera exakt hur många uppdrag en ställföreträdare får åta sig. Han instämmer i frågeställarens uppfattning att det är viktigt att den gode mannen har den kunskap som krävs för uppdraget. Det har vidtagits åtgärder för att säkerställa en enhetlig och hög kvalitet på utbildningen av gode män. Exempelvis har i haft regeringens uppdrag att utarbeta riktlinjer för utbildningen av gode män. Det är vidare en angelägen uppgift för samhället att säkerställa att tillsynen över gode män och förvaltare fungerar väl. Statsrådet är därför allvarligt bekymrad över de brister i tillsynen som har framkommit i den senaste tidens medierapportering. Han har av denna anledning kallat till sig företrädare för berörda länsstyrelser och Kommuner och Landsting för en diskussion om de problem som finns (fr. 2015/16:1291). Justitie- och migrationsminister framhöll i ett interpellationssvar att han är allvarligt bekymrad över de brister i tillsynen över gode män och förvaltare som har framkommit i medierapporteringen. Han har av denna anledning träffat företrädare för berörda länsstyrelser och Kommuner och Landsting för en diskussion om de problem som finns i tillsynen. Statsrådet konstaterade att det finns ett regelverk som anger hur överförmyndarna och länsstyrelserna ska bedriva sin tillsyn. Lagstiftningen har setts över och förbättrats . Exempelvis har tillsynen över överförmyndarna koncentrerats till 7 länsstyrelser från att tidigare ha varit en uppgift för 21 länsstyrelser i syfte att effektivisera tillsynen och stärka rättssäkerheten. Så sent som trädde också nya regler i kraft som syftar till att förbättra kontrollen av gode män och förvaltare. Statsrådet uteslöt inte ytterligare förändringar av lag-stiftningen, men det viktiga nu är att se till att tillsynen fungerar även i praktiken. Regeringen avsåg därför att ge länsstyrelserna i uppdrag att förbättra sin tillsyn. Exempelvis bör det finnas möjlighet för länsstyrelserna att på ett bättre sätt samordna tillsynen och stödet till överförmyndarna. De tillsynsverktyg som länsstyrelserna har till sitt förfogande bör också kunna användas oftare och på ett mer strategiskt sätt. Statsrådet förväntar sig också att överförmyndarna vidtar åtgärder för att förbättra sin tillsyn. Det är i det arbetet avgörande att kommunerna ser till att överförmyndarna ges den kompetens och organisation som uppdraget kräver. Om det i överförmyndarnas tillsyn uppstår en misstanke om att ett brott har begåtts ska det enligt statsrådet naturligtvis polisanmälas (ip. 2015/16:607 och 608). Regeringen gav i uppdrag åt länsstyrelserna i , , , , , och att gemensamt vidta åtgärder för att förbättra tillsynen över och stödet till landets överförmyndare och överförmyndarnämnder. Länsstyrelserna har bl.a. fått i uppdrag att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att få till stånd en kvalitativ, effektiv och enhetlig tillsyn av överförmyndarna. I uppdraget ingår också att ta ställning till hur granskningen av överförmyndarna kan utvecklas, t.ex. genom att göra granskningen mer riskbaserad. Länsstyrelserna bör även överväga gemensamma bedömningsgrunder för sin aktgranskning och andra gemensamma riktlinjer och metoder för tillsynsarbetet. I uppdraget ingår vidare att ta ställning till hur tillsynsarbetet kan få bättre genomslag såväl i det enskilda fallet som generellt och hur en effektiv uppföljning av granskningen kan ske, i syfte att åstadkomma ytterligare förbättringar på de områden där brister uppmärksammas. I det arbetet är det statistiska material om överförmyndarverksamheten som är under utveckling en betydelsefull kunskapskälla för den strategiska planeringen. Länsstyrelserna bör överväga hur den statistiken kan användas i tillsynsverksamheten och om den behöver utvecklas i något avseende. Utöver sin tillsynsuppgift ska länsstyrelserna med råd stödja överförmyndarna i deras verksamhet. Länsstyrelserna ska utveckla kunskapsöverföringen till överförmyndarna och arbeta förebyggande. En sådan kunskapsöverföring kan bidra till att överförmyndarnas handläggning blir mer enhetlig. Länsstyrelserna ska hjälpa överförmyndarna i frågor om metod- och teknikstöd och verka för att överförmyndarna har den kompetens och organisation som uppdraget kräver. i ska samordna redovisningen av uppdraget. Uppdraget ska redovisas . Regeringen beslutade att överlämna propositionen 2016/17:30 Framtidsfullmakter – en ny form av ställföreträdarskap för vuxna till . Framtidsfullmakter är ett alternativ till ordningen med gode män och förvaltare och ett komplement till vanliga fullmakter. Framtidsfullmakter stärker enskildas självbestämmande genom att förbättra möjligheterna att planera framtiden och behålla kontrollen över frågor som är av stor betydelse för dem. Framtidsfullmakten är giltig när den enskilde blir beslutsoförmögen. Det är fullmaktshavaren som avgör när detta inträffar. Det ska därutöver finnas en möjlighet att få frågan prövad av domstol. Fullmaktshavaren ska ha en lojalitets- och samrådsplikt i förhållande till den enskilde och denne ska få utse en särskild granskare som har rätt att begära redovisning av uppdraget. Även överförmyndaren ska ha en sådan rätt och ska kunna agera om fullmaktshavaren t.ex. missbrukar sitt förtroende. Utöver detta föreslår regeringen bl.a. behörighetsregler för anhöriga till personer som kan ha hand om sina ekonomiska angelägenheter. Förslaget skapar en rättslig ram för sådana vardagliga rättshandlingar som många anhöriga utför. Den nya lagen om framtidsfullmakter och övriga lagförslag föreslås träda i kraft . Propositionen bereds av civilutskottet och kommer att behandlas av senare i vår. har påbörjat en granskning av om staten skapat förutsättningar för kommunerna att utforma ett fungerande system för gode män och förvaltare. Granskningens syfte är att bedöma om staten säkerställer att överförmyndarverksamheten bedrivs rättssäkert och effektivt. Granskningen ska svara på frågan om de statliga insatserna och det rättsliga ramverket ger goda förutsättningar för överförmyndarna att både föreslå och ge stöd åt ställföreträdare och utöva tillsyn över dem. Resultatet av granskningen kommer att presenteras i en rapport med planerad publicering . Motsvarande motionsyrkanden har behandlats av utskottet , i betänkande 2014/15:CU6. Utskottet hänvisade bl.a. till sitt ställningstagande i samband med riksdagsbehandlingen av den ovannämnda propositionen och anförde att det varken finns utrymme eller behov av att överväga mer genomgripande förändringar av systemet med ställföreträdare. Utskottet ansåg i likhet med regeringen att det däremot kunde vara lämpligt att göra en uppföljning av hur lagstiftningen på området fungerar när de aktuella ändringarna genomförts och varit i kraft . Med detta avstyrkte utskottet motionerna. Utskottet vill inledningsvis framhålla att det utifrån utskottets utgångspunkt är ett oeftergivligt krav att rättssäkerheten i frågor rörande gode män och förvaltare upprätthålls. De personer som på grund av ålder eller sjukdom har behov av gode män eller förvaltare har ett stort behov av samhällets stöd eftersom de själva sällan har möjlighet att ifrågasätta förvaltningen av sin egendom. Utskottet har således inte någon annan uppfattning än motionärerna vad gäller vikten av att de personer som har behov av hjälp med att bevaka sin rätt, förvalta sin egendom eller sörja för sin person måste kunna förlita sig på att ställföreträdarna utför ett fullgott arbete och på att tillsynen över förvaltningen är tillräcklig. Regeringen och har arbetat för att successivt förbättra reglerna om gode män och förvaltare. moderniserades reglerna om förvaltning av egendom och tillsynen över sådan förvaltning. Bland annat flyttades tillsynen över överförmyndarna från tingsrätten till länsstyrelserna. Utredningen om förmyndare, gode män och förvaltare, som tillsattes 2002, har därefter gjort en översyn av reform. Regeringen har kunnat konstatera att reformen i huvudsak fallit väl ut (prop. 2007/08:150 s. 27 f.). genomfördes ytterligare ändringar i regelverket i syfte att minska risken för missbruk av enskildas tillgångar och stärka det allmännas tillsyn, bl.a. genom att har fått en rådgivande funktion. beslutades lagändringar som syftade till att förbättra den ordningen vad gäller enskilda, ställföreträdare, överförmyndare och länsstyrelser. Lagändringarna trädde i kraft . Regeringen har lämnat en proposition med förslag till en lag om framtidsfullmakter som ger enskilda möjlighet att utse någon som kan ta hand om deras personliga och ekonomiska angelägenheter om de senare i livet inte själva kan det. Lagstiftningen föreslås träda i kraft . Utskottet kan således konstatera att frågor om gode män och förvaltare har övervägts . Det finns dock fortfarande brister och utrymme för förbättringar. Liksom motionärerna är utskottet allvarligt bekymrat över de brister i tillsynen över gode män och förvaltare som har framkommit i medierapporteringen. Vad först gäller länsstyrelsernas tillsyn vill utskottet framhålla att en fungerande tillsyn skapar förutsättningar för att brister på ett tidigt stadium ska kunna identifieras och korrigeras. Länsstyrelsernas tillsyn är av central betydelse för en fungerande överförmyndarverksamhet, och tillsynen måste fungera även i praktiken. Utskottet ser därför positivt på att regeringen gett länsstyrelserna i uppdrag att förbättra sin tillsyn. Uppdraget ska redovisas . Liksom justitie- och migrationsministern förväntar sig också utskottet att överförmyndarna vidtar åtgärder för att förbättra sin tillsyn. Som ministern påpekar är det avgörande att kommunerna i det arbetet ser till att överförmyndarna ges den kompetens och organisation som uppdraget kräver. När det därefter gäller övriga frågeställningar om lagstiftningen på området kan utskottet konstatera att de senast beslutade lagändringarna varit i kraft . Enligt utskottet är det därför lämpligt att nu göra en uppföljning av hur lagstiftningen på området fungerar. Regeringen bör ta initiativ till en sådan uppföljning och i det sammanhanget bör regeringen även överväga andra förbättringar av systemet med gode män och förvaltare. Förslag som bör övervägas är bl.a. utbildningen för gode män och förvaltare, ett offentligt ställföreträdarregister, ett nationellt blankettsystem och ett system för enhetlig redovisning. Det som utskottet nu anfört bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Ställningstagandet innebär ett bifall till motionerna 2016/17:3143 och 2016/17:3347. Övriga motioner bör avslås. män för ensamkommande barn Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om gode män för ensamkommande barn. Utskottet hänvisar bl.a. till tidigare ställningstaganden. Jämför reservationerna 14 (C) och 15 (KD). I kommittémotion 2016/17:3302 av m.fl. (KD) föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till en lagändring som innebär att ensamkommande flyktingbarn ska vara garanterade en god man inom 24-timmar efter ankomst till (yrkande 18). I kommittémotion 2015/16:2567 av m.fl. (KD) föreslås ett liknande tillkännagivande (yrkande 11). I kommittémotion 2016/17:2973 av m.fl. (C) föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör se över om det finns anledning att professionalisera uppdraget som god man för ensamkommande flyktingbarn (yrkande 31). I motion 2016/17:2650 föreslår och (båda M) ett tillkännagivande om att regeringen bör se över lagstiftningen om gode män och förvaltare i syfte att förbättra rättssäkerheten för ensamkommande flyktingbarn som är i behov av en god man eller en förvaltare. Enligt 2 § lagen (2005:429) om ensamkommande barn ska sådana barn när de kommer till skyndsamt förses med en god man som träder i barnets både förmyndares och vårdnadshavares ställe. Om barnet därefter beviljas uppehållstillstånd ska den gode mannen enligt 10 § ersättas av en särskilt förordnad vårdnadshavare enligt . , Kommuner och Landsting och bedriver ett arbete för att stödja kommunernas arbete med gode män för ensamkommande barn. Utbildningsinsatser för gode män genomförs också av flera ideella organisationer. Motionsyrkanden med krav på att en god man ska förordnas från barnets ankomst har behandlats av utskottet , i betänkande 2013/14:CU19. Utskottet hänvisade då till dåvarande lagutskottets ställningstagande i betänkande 2004/05:LU26. framhöll det angelägna i att ärenden om förordnande av god man för ensamkommande barn handläggs skyndsamt så att en god man kan utses så snart det är möjligt. Att i lagtexten föreskriva en uttrycklig tidsfrist inom vilken ett förordnande ska ske vore en mindre lämplig ordning. En sådan regel skulle rimligen inte vara undantagslös, och ett motsvarande syfte kan lika väl tillgodoses genom en allmänt hållen regel om en skyndsam handläggning. Dessutom är det inte uteslutet att det kan förekomma enskilda fall när ett förordnande inom just inte är förenligt med barnets intressen. Med detta avstyrkte utskottet motionerna. När det gäller motionsyrkandena med krav på att en god man ska förordnas från barnets ankomst har utskottet har inte någon annan uppfattning än den tidigare gett uttryck för, varför motionsyrkandena bör avslås. Vad som anförs i övriga motioner ger inte utskottet anledning att föreslå något initiativ från , varför även dessa motionsyrkanden bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om ändringar i regelverket om dödförklaring. Utskottet hänvisar till gällande rätt. I motion 2016/17:695 föreslår (M) ett tillkännagivande om att regeringen bör se över lagstiftningen om dödförklaring. Enligt motionären finns det personer som drabbas på grund av att svenska myndigheter inte tillerkänner vissa länders handlingar bevisvärde vid dödförklaringar. Motionären tar som exempel upp att handlingar från har ett lågt bevisvärde. Om en person avlider kan det medföra enorma problem för efterlevande make. I väntan på dödförklaring kan det t.ex. bli svårt att få pass utfärdade för eventuella barn eftersom detta kräver båda vårdnadshavarnas medgivande. Det kan också bli svårt för efterlevande make att gifta om sig eftersom personen i fråga redan är folkbokförd som gift. Om en folkbokförd persons civilstånd ändras i samband med dödsfall i utlandet ska det registreras i folkbokföringsdatabasen. Personen måste då visa upp handlingar eller en utredning som styrker den begärda ändringen. Om underlaget är bristfälligt eller oklart görs ingen registrering i folkbokföringen. Den som fått avslag på sin ansökan om ändring av civilstånd eller registrering av dödsfall i folkbokföringen kan ansöka om dödförklaring av personen som uppges ha dött. Dödförklaringsärendena handläggs av en särskild nämnd inom . Bestämmelser om dödförklaring finns i lagen (2005:130) om dödförklaring och är tillämplig på försvunna personer som befaras omkomna. Av lagen framgår att om det är utrett att den försvunne är död, får han eller hon dödförklaras (2 §). Om det inte är utrett att den försvunne är död men det med hänsyn till omständigheterna kring försvinnandet och vad som i övrigt är känt finns en hög grad av sannolikhet för att han eller hon är död, får frågan om dödförklaring tas upp tidigast efter försvinnandet (3 § första stycket). Om försvinnandet skett i samband med en naturkatastrof eller en stor olycka eller under liknande omständigheter och det finns en mycket hög grad av sannolikhet för att den försvunne är död, får frågan om dödförklaring enligt första stycket tas upp (3 § andra stycket). I andra fall än de som avses i 2 och 3 §§ får frågan om dödförklaring tas upp tidigast efter försvinnandet (4 §). Reglerna om dödförklaring innebär en avvägning mellan å ena sidan risken för att en dödförklaring sker trots att den försvunne är vid liv och å andra sidan det behov av en slutpunkt som närstående och andra har utifrån både personlig och ekonomisk synpunkt. När det gäller personer som uppges ha försvunnit och omkommit i länder med stora brister i det administrativa systemet är det ofta svårt att få fram den bevisning som krävs för dödförklaring tidigare än efter försvinnandet. När det har gått är beviskraven lägre. Finansminister anförde i ett frågesvar att de negativa juridiska och ekonomiska konsekvenser som det kan innebära för nära anhöriga att en familjemedlem inte kan dödförklaras inte är önskvärda. skulle dödförklaringar av personer som i själva verket lever också få mycket negativa följder. Enligt statsrådet bereds inga ändringar i lagen om dödförklaring inom . Statsrådet uppger att vissa av de problem som kan uppkomma för de anhöriga kan lösas på annat sätt i väntan på dödförklaring. Det går t.ex. att utverka ensam vårdnad i domstol eller att föra talan om äktenskapsskillnad (fr. 2016/17:44). Utskottet anser att det inte finns anledning att föreslå någon åtgärd från med anledning av det som anförs i motionen. Motionsyrkandet bör därför avslås. En översyn av arvsrätten Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en översyn av arvsrätten.