bet · H401CU12 · 2017-03-31 00:00:00 — Utredningen bedömer att konsumentproblemen vid telefonförsäljning sammantagna är av sådan omfattning och karaktär att åtgärder behöver vidtas för att stärka konsument-skyddet. Enligt utredningens bedömning är det angeläget att i sin tillsyn prioriterar överträdelser med anknytning till telefonförsäljning och att myndigheten utarbetar rutiner för att möta de särskilda svårigheter som förekommer i dessa fall. Utredningen föreslår att ett skriftlighetskrav ska införas vid telefon-försäljning riktad till konsumenter. Skriftlighetskravet föreslås omfatta avtal enligt 2 och 3 kap. distansavtalslagen, dvs. såväl avtal om varor och icke finansiella tjänster som avtal om finansiella tjänster och finansiella instrument. Skriftlighetskravet ska gälla när en näringsidkare på eget initiativ kontaktar en konsument per telefon i syfte att ingå ett distansavtal. Formkravet ska däremot inte gälla om en konsument ringer en näringsidkare för att beställa varor, eller om konsumenten har efterfrågat en viss vara, varefter näringsidkaren åter-kommer till konsumenten per telefon. Näringsidkaren ska bekräfta sitt anbud i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten. Med läsbar och varaktig form avses t.ex. e-post och sms. Ett avtal ingås genom att konsumenten efter samtalet skriftligen accepterar näringsidkarens anbud. Kravet på skriftlig accept kan uppfyllas inte bara ge-nom att en handling undertecknas utan även via e-post eller sms. Ett avtal som inte uppfyller skriftlighetskravet är ogiltigt. Näringsidkaren ska informera om det i sin bekräftelse av anbudet. Utredningen noterar i sammanhanget att ett skriftlighetskrav skulle innebära att ångerfristen vid avtal om en tjänst som ingås per telefon normalt börjar löpa först när konsumenten har lämnat sin skriftliga accept. Detta är i sig en fördel för konsumenten. Utredningen gör däremot bedömningen att det inte bör införas något krav på samtycke i förhand vid marknadsföring per telefon (opt-in). Det bör inte heller införas en skyldighet i lag för näringsidkare att spela in säljsamtal. Vidare gör utredningen bedömningen att det inte bör införas en regel om civilrättslig ogiltighet vid överträdelser av bestämmelserna om näringsidkares informationsskyldighet i distansavtalslagen. När det gäller Nix-Telefon bedömer utredningen att näringslivets reglering kring Nix-Telefon är utformad på ett sådant sätt att registret inte ger konsumenter ett tillräckligt skydd mot oönskad marknadsföring. Utredningen anför bl.a. att det finns situationer där marknadsföring är tillåten trots att ett telefonnummer är infört i registret. Utredningen bedömer att dessa är alltför omfattande. Utredningen föreslår att ges i uppdrag att föra en dialog med företrädare för näringslivet om utformningen av reglerna för Nix-Telefon i syfte att öka konsumenters möjligheter att motsätta sig marknadsföring per telefon. ska vidare ges i uppdrag att verka för att lättillgänglig information om Nix-Telefon finns framför allt för konsumenter som inte har tillgång till internet, som talar andra språk än svenska och som har andra särskilda svårigheter att ta till sig samhällsinformation. Som alternativ lösning har övervägts att i stället för Nix-Telefon som administreras av näringslivet inrätta ett statligt spärregister. Utredningen har dock bedömt att Nix-Telefon bör behållas. I utredningsuppdraget har även ingått att bedöma om småföretag som får köperbjudanden via telefonsamtal behöver ett särskilt skydd och i så fall föreslå hur detta ska utformas. Utredningen bedömer att det finns ett behov av särskilt skydd för småföretagare när det gäller oönskad marknadsföring per telefon. En lämplig åtgärd är att det införs en möjlighet för småföretagare att låta registrera telefonnummer i ett spärregister på liknande sätt som för konsumenter. Det finns dock inte anledning att vidta några särskilda lagstiftningsåtgärder för att åstadkomma detta. Frågan bör i första hand hanteras genom förhandlingar mellan näringslivets parter. Det föreslagna skriftlighetskravet vid telefonförsäljning i distansavtalslagen bör inte gälla vid försäljning till småföretagare. Enligt uppgift från bereds utredningsbetänkandet inom . Utredningen om telefonförsäljning av finansiella tjänster och produkter En särskild utredare fick ett regeringsuppdrag att kart-lägga vilka problem konsumenter och småföretag möter vid telefonförsäljning av finansiella tjänster och produkter, bedöma för- och nackdelar med sådan telefonförsäljning samt överväga om konsumentskyddet vid telefon-försäljning av finansiella tjänster och produkter behöver stärkas och i så fall föreslå lämpliga åtgärder. Om det bedömdes att det finns problem av så allvarlig art att omedelbara lagstiftningsåtgärder krävs, ingick det i utredarens uppdrag att utarbeta lagförslag. I övrigt ska resultaten från utredningen tas om hand inom ramen för den allmänna utredningen om konsumentskydd vid telefonförsäljning (se ovan). Utredningen presenterade betänkandet Telefonförsäljning av finansiella tjänster och produkter (SOU 2014:85). Utredningen bedömer att de konsumentskyddande regler som blir tillämpliga vid telefonförsäljning av finansiella tjänster och produkter inte ger ett tillräckligt effektivt skydd. Bristerna är sådana att lagstiftningsåtgärder skulle kunna övervägas i det fort-satta lagstiftningsarbetet. Utredningen bedömer att det inte krävs omedelbara lagstiftningsåtgärder för att hantera de faktiska problem och brister som har identifierats. När det gäller frågan om vilka slags åtgärder som bör kunna vidtas anser utredningen att ett förbud mot telefonförsäljning av finansiella tjänster och produkter till konsumenter skulle vara att gå för långt, även om det beträffande vissa komplexa finansiella produkter skulle kunna framstå som försvarbart. Ett krav på uttryckligt samtycke till att bli kontaktad av telefonförsäljare, dvs. genom ett opt-in-förfarande, framstår enligt utred-ningen som mindre effektivt än ett krav på skriftlig bekräftelse. Utredningen menar att den lagstiftningsåtgärd som ter sig klart mest effektiv ur ett konsumentskyddsperspektiv är ett krav på skriftlig bekräftelse vid ingående av avtal till följd av oanmodade telefonsamtal. Enligt uppgift från bereds betänkandena från Utredningen om telefonförsäljning av finansiella tjänster och produkter och Utredningen om konsumentskydd vid telefonförsäljning tillsammans inom . I en skrivelse till regeringen anför bl.a. att det skydd mot oönskad telefonförsäljning som spärregistret Nix-Telefon är avsett att ge har blivit alltmer urholkat. har, efter fruktlösa förhandlingar med Föreningen om att stärka skyddet, sagt upp branschöverenskommelsen om regler för registret. bedömer sammantaget att problemen vid telefonförsäljning är av sådan art och omfattning att det inte räcker med egenåtgärder från näringslivet utan att andra åtgärder krävs. Den skriftliga bekräftelse som utredningen föreslår skulle, anför , säkerställa att konsumenten ges faktiska möjligheter att ta del av och begrunda avtalets innebörd och villkor innan konsumenten bestämmer sig för att ingå avtalet. Krav på skriftlig bekräftelse skulle i princip undanröja risken att konsumenter hamnar i bindande avtal som de inte avsett att ingå. Förutom att en sådan ordning i hög grad skulle stärka konsumentskyddet, skulle den vara ägnad att öka konsumenternas förtroende för försäljningskanalen som sådan. Att införa krav på skriftlig bekräftelse borde på detta sätt kunna gynna inte bara konsumenterna, utan även företagen som använder sig av försäljningsformen. anför vidare att de undersökningar verket har gjort tydligt visar att konsumenter upplever telefonförsäljning som störande och att en överväldigande majoritet av dem inte vill bli uppringda av företagare de inte har ett kundförhållande med. anser att konsumenternas uppfattning förtjänar att tas på allvar och att det bästa skyddet för dem uppnås om krav på skriftlig bekräftelse förenas med ett opt-in-förfarande enligt vilket telefonförsäljning är tillåten endast till konsumenter som tydligt har samtyckt till det. Skrivelsen bereds inom . Finansmarknads- och konsumentminister anförde i en interpellationsdebatt om skriftlighetskrav vid telefonförsäljning och ett omvänt Nixregister bl.a. följande. Regeringens ambition är att det ska finnas ett starkt och välfungerande skydd för konsumenter. Försäljning via telefon är ett problemområde, vilket har uppmärksammats av regeringen. På regeringens initiativ har getts stärkta sanktionsmöjligheter för att komma till rätta med oseriösa marknadsföringsmetoder. Följaktligen är det möjligt för att vid vite förelägga ett företag som ägnar sig åt till exempel vilseledande telefonförsäljning att upphöra med detta. Enligt den tidigare ordningen var tvungen att gå till domstol för att få till stånd ett förbud om företaget inte frivilligt accepterade föreläggandet. Problemen vid telefonförsäljning gör dock att fler åtgärder kan behövas. I sammanhanget är det viktigt att uppnå en god balans mellan konsumenters och företags intressen. I betänkandet Ett stärkt konsumentskydd vid telefonförsäljning föreslås bland annat ett krav på att konsumenten skriftligen ska acceptera anbudet vid telefonförsäljning på näringsidkarens initiativ. Det föreslås inte något omvänt Nix-register, som skulle innebära att konsumenter på förhand måste acceptera att bli uppringda av telefonförsäljare. Betänkandet har remissbehandlats, och många remissinstanser har kommit in med synpunkter. Betänkandet bereds i , och jag kan inte föregripa den processen. Regeringen kommer att återkomma i frågan (ip. 2016/17:114). Finansmarknads- och konsumentminister har även lämnat i huvudsak motsvarande svar på två skriftliga frågor om telefonförsäljning (fr. 2016/17:150 och fr. 2016/17:405). Finansmarknads- och konsumentminister svar vid frågestunden På en fråga om åtgärder mot ovälkommen telefonförsäljning svarade Finansmarknads- och konsumentminister bl.a. följande. Från regeringens sida tycker vi att det är helt oacceptabelt att så många människor utsätts för telefonförsäljning som de sedan inte är nöjda med. Man upplever att det är en aggressiv situation och att man inte får information om vilken produkt eller tjänst man egentligen köper. Vi behöver större trygghet som konsumenter, och vi behöver för eftertanke. Därför vill jag se ett skriftlighetskrav på telefonförsäljning, vilket skulle ge möjlighet att tänka över erbjudandet. Det skulle också ge oss större trygghet som konsumenter. Denna fråga bereds just nu på , och jag hoppas att snart kunna lägga ett sådant förslag på bord. Det här är ett angeläget område. Det är klart att en marknad där en så stor andel av kunderna är missnöjda inte heller är någon stabil marknad för dem som säljer dessa tjänster. Vi har en stor samsyn i regeringen om att vi måste gå fram med ett förslag. Dock finns det, som så ofta, stora frågor som behöver redas ut. har vi kommit långt med denna beredning, och därför tror jag att vi kommer att kunna lägga fram ett förslag för . Utskottet ser i likhet med motionärerna allvarligt på de problem som uppmärksammats i samband med telefonförsäljning av varor och tjänster. Många anmälningar till och frågor till upplysningstjänsten Hallå konsument gäller telefonförsäljning. Bestämmelser till skydd för konsumenterna vid telefonförsäljning finns bl.a. i marknadsföringslagen och lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler. De företag som bryter mot bestämmelserna kan åläggas marknadsrättsliga sanktioner. Genom lagändringar som trädde i kraft har sanktionsmöjligheterna för stärkts. Bland annat ges möjlighet att i vissa fall direkt förbjuda en näringsidkare att fortsätta med en viss marknads-föringsåtgärd. Som redovisats ovan finns det bestämmelser i lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler om näringsidkarens informationsskyldighet vid ingående av avtal på distans. En bestämmelse som innebär att konsumenten vid telefonförsäljning på premiepensionsområdet skriftligen måste acceptera näringsidkarens anbud för att avtalet ska vara giltigt har införts. När det gäller motionsyrkandena om att ändra lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler så att 14 dagars ångerrätt räknad från det att köparen fått information och avtalsvillkor i skriftlig form ska gälla vid all telefonförsäljning av tjänster vill utskottet peka på att 2 kap. 12 § distansavtalslagen fick sin nuvarande lydelse vid genomförandet av direktivet om konsumenträttigheter. Utskottet finner inte skäl att frångå de överväganden som gjordes då. Som redovisats ovan har Utredningen om konsumentskydd vid telefonförsäljning övervägt om konsumentskyddet i samband med telefon-försäljning behöver stärkas. I uppdraget har även ingått att bedöma om småföretagare behöver ett särskilt skydd. Utredningen föreslår i sitt betänkande bl.a. ett skriftlighetskrav vid telefonförsäljning riktad till konsumenter. Frågor om telefonförsäljning av finansiella tjänster och produkter till konsumenter och småföretag har även övervägts av en särskild utredning. Vidare har i en skrivelse till regeringen bedömt att det bästa skyddet för konsumenterna uppnås om krav på skriftlig bekräftelse förenas med ett opt-in-förfarande enligt vilket telefonförsäljning är tillåten endast till konsumenter som tydligt har samtyckt till det. Utredningsbetänkandena och skrivelse bereds inom . Finansmarknads- och konsumentminister har vid frågestund förklarat att han vill se ett skriftlighetskrav vid telefonförsäljning. Förhoppningen är att ett lagförslag om telefon-försäljning ska kunna lämnas till . Vad slutligen gäller motionsyrkandet om att hindra oseriösa försäljningsmetoder via sms är det enligt 19 § marknadsföringslagen inte tillåtet för en näringsidkare att skicka sms till en mobiltelefon i marknadsföringssyfte utan att konsumenten först samtyckt till det. En näringsidkare som bryter mot bestämmelsen kan bl.a. förbjudas att fortsätta med marknadsföringen. I sammanhanget vill utskottet även nämna att regeringen har gett en särskild utredare i uppdrag att kartlägga det förändrade reklamlandskapet och vid behov föreslå lämpliga åtgärder för att förbättra konsumentskyddet. Uppdraget ska redovisas . Mot denna bakgrund finns det inte behov av något initiativ från med anledning av motionsyrkandena. De bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bluffakturor. Utskottet hänvisar bl.a. till förslag om ny straffrättslig lagstiftning och pågående beredning. Jämför reservationerna 5 (M, C, KD) och 6 (SD). Bluffakturor kan ta sig olika uttryck. Det finns rena bluffakturor där ett oseriöst företag genom att skicka fakturor, inbetalningsavier eller liknande meddelanden till näringsidkare och konsumenter försöker få betalt för en vara eller en tjänst som inte uttryckligen har beställts. Det förekommer också erbjudanden som utformas som fakturor. föregås fakturan av en telefonkontakt och det påstås att ett avtal har ingåtts, trots att så inte är fallet eller i varje fall inte på de villkor som görs gällande. Förfarandet är en form av vad som brukar kallas negativ säljmetod eller negativ avtalsbindning. Sådana förfaranden kännetecknas av att marknadsföraren skapar en oriktig föreställning om att ett bindande avtal har kommit till stånd. Härigenom vilseleds mottagaren i fråga om betalningsskyldigheten. I många fall har mottagaren inte ens fått någon vara levererad eller tjänst utförd. I kommittémotion 2016/17:3147 föreslår m.fl. (M) ett tillkännagivande om att vidta nödvändiga åtgärder för att motverka fakturabedrägerier (yrkande 7). I kommittémotion 2016/17:1773 föreslår m.fl. (SD) tillkännagivanden om att upprätta en myndighetsadministrerad varningslista gällande bluffakturor (yrkande 1) och att ge företag utökat stöd för att bestrida felaktiga fakturor och begära rättelse hos Kronofogden (yrkande 2). (S) anför i motion 2015/16:320 att det är angeläget att regeringen tar ett helhetsgrepp för att stoppa bluffakturorna. Det handlar exempelvis om att ändra avtalslagen och möjligheten att införa ångerrätt för företagare. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta. I motion 2015/16:1834 föreslår (M) ett tillkännagivande om att regeringen skyndsamt bör återkomma till med förslag på åtgärder mot fakturabedrägerier. Motionären hänvisar till betänkandet från Utredningen om åtgärder mot fakturabedrägerier (SOU 2015:77). Att i marknadsföringsmaterialet inkludera en faktura eller liknande betalningshandling som ger konsumenten intryck av att han eller hon redan har beställt den marknadsförda produkten när så inte är fallet är en sådan affärsmetod som enligt punkt 21 i bilaga I till direktivet om otillbörliga affärsmetoder (2005/29/EG) under alla omständigheter är otillbörlig. Även näringsidkare omfattas av de regler som räknas upp i bilagan. I 8 § andra stycket marknadsföringslagen (2008:486) föreskrivs att sådan vilseledande marknadsföring som anges i punkterna 1–23 i bilaga I till direktivet om otillbörliga affärsmetoder alltid är att anse som otillbörlig. Bilagan gäller enligt 4 § marknadsföringslagen som lag i . En näringsidkare som bryter mot bestämmelsen i punkt 21 kan bl.a. åläggas att betala en marknadsstörningsavgift och skadestånd (29 och 37 §§ marknadsföringslagen). I avtalslagen finns bestämmelser om slutande av avtal. Det är den som påstår att ett avtal har ingåtts som har att bevisa det. I avtalslagen finns också bestämmelser om avtals ogiltighet. Ett avtal som någon framkallat genom svikligt förledande är ogiltigt enligt 30 §. Enligt 33 § får en rättshandling inte göras gällande om omständigheterna vid dess tillkomst är sådana att det skulle strida mot tro och heder att med vetskap om dem åberopa avtalet. Avtalsvillkor som är oskäliga kan enligt 36 § jämkas eller lämnas utan avseende. Förfarandet kan också i många fall vara straffbart enligt 9 kap. . Den som genom vilseledande förmår någon till handling eller underlåtenhet som innebär för gärningsmannen och skada för den vilseledde gör sig skyldig till bedrägeri enligt 9 kap. 1 § och kan dömas till fängelse i högst . Enligt 7 § kreditupplysningslagen (1973:1173) får kreditupplysningar om fysiska personer som inte är näringsidkare inte innehålla uppgifter om andra betalningsförsummelser än sådana som 1. har slagits fast genom en domstols eller en annan myndighets avgörande eller åtgärd eller, 2. har lett till ett inledandebeslut om skuldsanering eller F-skuldsanering eller till betalningsinställelse, konkursansökan eller ackord. Detta innebär t.ex. att ansökningar om betalningsförelägganden inte får redovisas i en kreditupplysning som gäller en privatperson. Sedan fjärde kvartalet 2011 finns en frivillig överenskommelse inom hela kreditupplysningsbranschen om att tillämpa samma princip när det gäller juridiska personer om företaget som har ställt ut en faktura finns på Svensk Handels varningslista (se sista stycket). Vidare finns en rättelsebestämmelse i 3 kap. 3 a § lagen (2001:184) om behandling av uppgifter i verksamhet som innebär att uppgifter ska rättas, blockeras eller utplånas bl.a. i de fall då de är missvisande i fråga om den registrerades vilja eller förmåga att uppfylla sina ekonomiska förpliktelser. Om en registeruppgift beror på ett krav som grundas på en bluffaktura, kan det vara skäl för rättelse. Har de missvisande uppgifterna lämnats ut till tredje man ska denne underrättas om rättelseåtgärden om den registrerade begär det eller om mera betydande skada eller olägenhet för den registrerade kan undvikas på detta sätt. Rättelsebestämmelsen är även tillämplig på uppgifter om juridiska personer och avlidna. Kreditupplysningsföretag är skyldiga att gallra uppgifter som har blockerats (8 § kreditupplysningslagen). , Kontakta och Swedma har ingått en bransch-överenskommelse om etiska regler som ska gälla vid samtal till näringsidkare i marknadsföringssyfte. Avsikten med branschöverenskommelsen är att stärka den seriösa försäljningen och försvåra för blufföretagen. Enligt reglerna ska bl.a. kunden från ett försäljningssamtal som lett till en beställning erhålla en faktura alternativt bekräftelse på beställningens omfattning och innehåll. Kunden har ångerrätt i från det att kunden har erhållit fakturan alternativt bekräftelsen. har aktörer i näringslivet upprättat s.k. varningslistor över företag som på olika sätt bedöms vara oseriösa och bedriva verksamhet med bluffakturor eller liknande. Som exempel kan nämnas att på sin webbplats har lagt ut uppgifter om företag med oseriösa försäljningsmetoder. Kreditupplysningsföretagen använder listorna för att avgöra vilka uppgifter som ska ingå i kreditupplysningar. Utredningen om åtgärder mot fakturabedrägerier En särskild utredare fick ett regeringsuppdrag att kartlägga omfattningen och karaktären av problemen med fakturabedrägerier. I uppdraget ingick att med beaktande av kartläggningen överväga behovet av förändringar i framför allt civilrättslig, näringsrättslig och civilprocessrättslig lagstiftning. Utredningen överlämnade betänkandet Fakturabedrägerier (SOU 2015:77). Utredningen har delat in fakturabedrägeri i två huvudkategorier: bluffakturor och fakturabedrägeri efter kontakt. Med bluffakturor avses bluffakturor som skickats ut utan föregående kontakt mellan fakturautställare och fakturamottagare. Med fakturabedrägeri efter kontakt avses fakturor som skickats ut efter en kontakt mellan fakturautställare och fakturamottagare, vilken enligt fakturautställaren har resulterat i någon form av avtal mellan dem. Den kartläggning som utredningen har låtit göra visar att fakturabedrägeri drabbar en stor del av samhället. Vanligast är bluffakturorna. I genomsnitt har var femte person, vart tredje företag, var tredje statliga förvaltnings-myndighet, var sjätte domstol och nära nog varenda kommun fått en eller flera bluffakturor. Fakturabedrägerier efter kontakt var inte lika vanliga som bluffakturorna. Dessa former av fakturabedrägeri hade drabbat över en femtedel av företagen, omkring en fjärdedel av de statliga förvaltningsmyndigheterna, omkring en åttondel av privatpersonerna och omkring en tolftedel av domstolarna och attestanterna inom kommunerna. Krav som riktats till privatpersoner har till övervägande del understigit . Krav riktade till företag, kommuner och statliga förvaltningsmyndigheter har till övervägande del uppgått till ett belopp . Utredningen gör bl.a. följande bedömningar. Näringslivet bör på ett mer aktivt sätt än ta ansvar för utvecklingen av tydliga normer för marknadsföring mellan näringsidkare. Näringslivets egenåtgärder har stor betydelse för rättsutvecklingen och klargör vad som ska anses vara god sed i marknadsföring. De marknadsrättsliga normerna har betydelse även för den civilrättsliga bedömningen av ett visst förfarande, eftersom de tjänar som ett riktmärke för vad som är godtagbart. Vid den avtalsrättsliga bedömningen av en rättshandling bör det i större utsträckning än som sker tillmätas betydelse om rättshandlingen har föregåtts av en otillbörlig marknadsföringsåtgärd. Näringslivets etiska regler för marknadsföring bör tillmätas betydelse som sedvana eller branschpraxis, förutsatt att riktlinjerna kan anses ha tillräckligt stöd av aktörerna på marknaden. Innehåller riktlinjerna regler för hur avtal ska ingås bör dessa respekteras vid den avtalsrättsliga bedömningen. Det bör dock inte införas någon ny bestämmelse med en civilrättslig sanktion i marknadsföringslagen. Tillsammans ger den avtalsrättsliga reglering som finns i huvudsak det rättsliga skydd som behövs för att de drabbade ska kunna undgå betalningsskyldighet vid fakturabedrägeri. Reglerna skulle visserligen kunna moderniseras eller förtydligas men det skulle förutsätta noggranna överväganden om ändringar i 1 och 3 kap. avtalslagen och att såväl den praxis som de principer som är av betydelse i sammanhanget kodifierades. Det låter sig inte göras inom ramen för utredningens uppdrag.