bet · H401FiU24 · 2017-05-18 00:00:00 — räknade med att BNP skulle stiga med , vilket sedan blev det faktiska utfallet, se diagram 5. Flertalet övriga bedömare räknade i inledningen av 2015 med att BNP-tillväxten skulle hamna en bra bit under eller kring . I likhet med inflationsprognoserna justerades BNP-prognoserna löpande , och låg i stort sett samtliga bedömare relativt nära utfallet, med viss tendens till överskattning av tillväxten. Från horisont blev alltså inflationen överraskande låg med tanke på att man räknade med en relativt hög aktivitet i den svenska ekonomin. För flertalet övriga bedömare blev tillväxten överraskande hög eftersom man förutsåg ett fortsatt lågt inflationstryck . Eftersom räknade med både en högre inflation och en högre tillväxt i den svenska ekonomin än övriga bedömare räknade också med att reporäntan skulle ligga högre än vad övriga bedömare förutsåg. Som framgår av diagram 6 räknade med att reporäntan skulle ligga kring medan övriga förväntade sig en reporänta kring noll eller något under noll. Utfallet blev –0,, vilket samtliga bedömare räknade med under större delen av 2016. Diagram 5 Jämförelse mellan och andra prognosbedömares BNP-prognoser Enligt redogörelse visar en genomgång av prognoserna att gjort relativt träffsäkra prognoser över realekonomiska variabler som t.ex. BNP- och arbetslöshetsutveckling, medan banken har varit mindre träffsäker när det gäller att bedöma inflationsutvecklingen, då särskilt KPI-utvecklingen. Diagram 6 Jämförelse mellan och andra prognosbedömares prognoser över reporäntan arbete med anledning av Goodfriends och utvärdering I den utvärdering av penningpolitik 2010–2015 som och genomförde på uppdrag av finansutskottet (2015/16:RFR6) fanns ett antal rekommendationer riktade till . Bland annat uppmanade utvärderarna att utvärdera bankens erfarenheter av reporäntebanan, dvs. publiceringen av ränteprognoser, och analysera de stora avvikelserna mellan marknadens förväntningar och ränteprognoser. Utvärderarna uppmanade även att ompröva sina metoder för att ta fram prognoser för både världsekonomin och räntorna i omvärlden. Utvärderarna ansåg också att borde komplettera protokollen från de penningpolitiska mötena med protokoll från tidigare beredningsmöten där direktionen diskuterar prognoser och penningpolitik. I en mer allmänt riktad rekommendation uppmanar utvärderarna att målvariabeln i inflationsmålet ersätts med KPIF i stället för dagens målvariabel KPI. I redogörelsen redovisar hur man arbetat med de olika rekommendationerna. Arbetet sammanfattas kort nedan. Arbetet med att analysera olika aspekter av ränteprognoserna har pågått och . Slutsatserna från utvärderingen kommer att publiceras . har också fört diskussioner med andra centralbanker om ränteprognoser och, höll en konferens om s.k. forward guidance, vilket inkluderar prognoser över reporäntans utveckling. Prognosmetoderna prövas löpande enligt . gjordes en utvärdering av omvärldsprognoser 2007–2015. Utvärderingen visade att i likhet med andra tenderade att överskatta BNP-tillväxten och styrräntorna . träffsäkerhet när det gällde omvärldsutvecklingen låg nära genomsnittet för samtliga undersökta bedömare. Enligt har bankens prognoser över utvecklingen i omvärlden förbättrats sedan finanskrisen. Goodfriend och King kritiserade för att vara alltför modellberoende i sin prognosverksamhet. För att undersöka modellernas inflytande har analyserat sina prognoser för perioden –2016. Enligt visar analysen på motsatsen, dvs. att det direkta bidraget från modellerna varit relativt litet i de medellångsiktiga prognoserna och att prognoserna i stället till stor del varit baserade på bedömningar (studien finns publicerad i och valutapolitik 2017:19). Att protokollföra olika berednings- och prognosmöten skulle enligt vara mycket svårt och bidra till att göra prognosprocessen onödigt formaliserad. Sedan det penningpolitiska mötet har dock kompletterat det penningpolitiska protokollet med information om de diskussioner som direktionen fört under prognosprocessen. har diskuterat och analyserat frågan om målvariabeln och intervall kring målvariabeln. En studie som analyserade olika för- och nackdelar med olika variabler och intervall presenterades . I studien konstaterades bl.a. att de breda inflationsmåtten KPIF och det EU-harmoniserade indexet för konsumentpriser (HIKP) var de mest naturliga alternativen till KPI om ett byte av målvariabel skulle göras. I studien diskuterades också två typer av intervall – toleransintervall och målintervall. Enligt studien var ett toleransintervall att föredra. Ett målintervall skulle innebära att inflationsmålet skulle definieras som ett intervall och inte som ett specifikt värde. Det skulle riskera att inflationsmålet blev otydligt och försvåra bl.a. lönebildningen. förde rundabordssamtal om studien med finansmarknadsaktörer, myndigheter och arbetsmarknadens parter. har även begärt in synpunkter från akademiker. kommer att publicera ett konkret förslag om målvariabeln och intervall. Förslaget kommer därefter att skickas ut på remiss till olika intressenter i det svenska samhället. Externa bedömningar av penningpolitiken I Konjunkturläget konstaterade () att både den internationella och den svenska inflationen var mycket låga och fallande. Att den reala ekonomin utvecklades ungefär som förväntat som prognoserna över inflationen justerades ned talade enligt KI för att penningpolitiken borde bli ännu mer expansiv. Annars riskerade inflationsförväntningarna i ekonomin att falla ytterligare. KI ansåg att borde sänka reporäntan redan vid sitt nästa penningpolitiska möte . Det skulle göra att inflationen närmade sig inflationsmålet i en snabbare takt och öka trovärdigheten för inflationsmålet. KI ansåg liksom tidigare att det inte var motiverat att låta utformningen av penningpolitiken påverkas av hushållens skuldsättning. I Konjunkturläget konstaterade KI att hållit reporäntan oförändrad på . KI räknade med att banken skulle sänka vid sitt sammanträde till följd av den mycket låga inflationen och de svaga inflationsutsikterna. KI bedömde också att skulle fortsätta att lägga viss vikt vid hushållens skuldsättning när den utformade penningpolitiken. I Konjunkturläget konstaterade KI att sänkt reporäntan till och signalerat att räntan inte skulle komma att höjas förrän inflationen var . KI räknade med att det skulle dröja till slutet av 2016 innan började höja reporäntan. Reporäntan skulle sedan stiga gradvis till , vilket var en långsammare uppgång i reporäntan än vad räknade med. Det berodde bl.a. på att KI förväntade sig en långsammare uppgång i inflationen än vad gjorde. I Konjunkturläget konstaterade KI att nu helt fokuserade på inflationen och inflationsmålet. KI konstaterade också att sänkt reporäntan med till –0,som banken beslutat att köpa statsobligationer för sammanlagt . KI bedömde att skulle sänka reporäntan med till följd av den fortsatt låga inflationen, de låga inflationsförväntningarna och riskerna för en starkare kronkurs. KI räknade med att inflationen skulle vara låg och börja stiga mer markant . Inflationsmålet förväntades nås först . I Konjunkturläget räknade KI med att skulle sänka reporäntan till –0,för att motverka en förstärkning av kronan och snabbare få upp inflationen. KI bedömde att reporäntan därefter skulle vara oförändrad fram till slutet av 2016. I Konjunkturläget konstaterade KI att sänkt reporäntan till –0,och att banken beslutat att köpa obligationer för sammanlagt . KI konstaterade att en starkare krona riskerade att dämpa uppgången i inflationen. KI menade dock att den risken borde minska framöver i takt med att den förbättrade tillväxten och det höga resursutnyttjandet bidrog till en högre inflationstakt. förväntades lämna reporäntan oförändrad fram till slutet av 2016. Inflationen bedömdes stiga mot inflationsmålet för att överstiga målet . I Konjunkturläget konstaterade KI att sänkte reporäntan till –0,till följd den överraskande låga inflationen och början av 2016 och oron för att trovärdigheten för inflationsmålet skulle minska ytterligare. KI konstaterade också att riksbankschefen och vice riksbankschefen fått mandat att intervenera på valutamarknaden för att förhindra att en alltför stark krona dämpade uppgången i inflationen. KI bedömde dock att behovet av en svag krona skulle minska framöver när det högre resursutnyttjandet i ekonomin skulle bidra till ökad inflation. KI bedömde också att skulle hålla reporäntan oförändrad på –0,. Då skulle KPIF-inflationen uppgå till och nå som resursutnyttjandet i ekonomin skulle vara högt. KI förväntade sig att räntan därefter skulle höjas successivt och nå en nivå på . I Konjunkturläget konstaterade KI att inflationen succesivt börjat stiga till följd av bl.a. den mycket expansiva penningpolitiken, vilket försvagat kronan och drivit upp importpriserna. Den höga aktiviteten i den svenska ekonomin förväntades höja inflationen ytterligare och . Sammantaget bedömde dock KI att KPIF-inflationen skulle nå först . I likhet med vid bedömningen räknade KI med att skulle hålla reporäntan oförändrad . Avgörande var enligt KI det låga globala ränteläget. Skulle höja reporäntan tidigare och snabbare skulle kronan förstärkas mer, vilket skulle ge en lägre inflation, lägre inflationsförväntningar och minskad trovärdighet för inflationsmålet. I Konjunkturläget konstaterade KI att kronan utvecklats svagt som råvarupriserna stigit. KI räknade dock med att genomslaget på inflationen skulle bli relativt begränsat. KPIF-inflationen bedömdes endast stiga från och nå upp till inflationsmålet på först . KI räknade nu med att skulle hålla reporäntan oförändrad till tredje kvartalet 2018 på grund av lågkonjunkturen och den låga inflationen i omvärlden, framför allt i . förväntades höja reporäntan innan ECB genomförde sin första höjning. konsultation (avslutad ) () konstaterade att de svenska bostadspriserna hade börjat stiga igen och att det innebar en finansiell risk som även kunde sprida sig till de nordiska och baltiska grannländerna. I likhet med vid konsultationen 2013 efterlyste IMF makrotillsynsåtgärder för att dämpa skulduppbyggnaden och säkra den finansiella stabiliteten. Bristen på åtgärder ställde inför ett dilemma. En fortsatt hög och växande skuldsättning skulle kunna tvinga att hålla uppe räntan i stället för att utforma penningpolitiken så att den stöder den kortsiktiga ekonomiska utvecklingen. IMF ansåg att den nuvarande räntenivån på var en rimlig avvägning mellan inflation och finansiell risk. Om inflationsförväntningarna i ekonomin fortsatte att sjunka signifikant borde sänka räntan ytterligare, enligt IMF. I ett sådant läge skulle behovet av snabba makrotillsynsåtgärder bli ännu mer akut. Om man inte vidtog makrotillsynsåtgärder fanns det en uppenbar risk för att måste höja räntan tidigare än vad som annars hade varit nödvändigt för att begränsa den finansiella risken. konsultation (avslutad ) IMF konstaterade att den svenska ekonomin utvecklades starkt, men att problemen på arbets- och fastighetsmarknaderna riskerade att begränsa uppgången. Fastighetspriserna och hushållens skulder fortsatte att stiga från en redan hög nivå, och IMF upprepade sina tidigare rekommendationer om makrotillsynsåtgärder för att begränsa skuldsättningen och reformer på bygg- och bostadsmarknaden för att möta obalansen på bostadsmarknaden. Det var speciellt viktigt nu när räntorna var extremt låga. Enligt IMF borde nu börja en process med att successivt reducera ränteavdragen för att minska obalansen på bostadsmarknaden. IMF konstaterade också att inflationen och inflationsförväntningarna hade börjat stiga och att det var viktigt att inflationen nådde inflationsmålet på . borde därför enligt IMF fortsätta med den starkt expansiva penningpolitiken och vara beredd att vidta ytterligare åtgärder om det skulle visa sig nödvändigt. Enligt IMF fanns det fortfarande utrymme för att sänka reporäntan och utöka obligationsköpen. Däremot menade IMF att interventioner på valutamarknaden för att försvaga kronan eller förhindra en kronförstärkning borde användas i sista hand, bl.a. på grund av i utgångsläget starka bytesbalans. konsultation (avslutad ) IMF konstaterade att den svenska ekonomin utvecklats starkt till följd av bl.a. en expansiv ekonomisk politik. IMF räknade också med en fortsatt stabil men något lägre tillväxt . En svagare utveckling i omvärlden och en fortsatt uppgång i fastighetspriserna och hushållens skuldsättning riskerade dock att leda till en lägre tillväxttakt. IMF upprepade återigen sina tidigare rekommendationer för att begränsa de svenska hushållens skuldsättning och ytterligare öka tillgången på bostäder och därmed dämpa de historiskt höga bostadspriserna. IMF välkomnade införandet av amorteringskrav men rekommenderade också någon form av belåningstak för de högst belånade hushållen. Enligt IMF borde också börja fasa ut hyreskontrollerna för att få ett bättre utnyttjande av fastighetsbeståndet och minska avdragsrätten för räntor för att bl.a. minska hushållens incitament att skuldsätta sig. IMF efterlyste också ökade resurser till () och ett förtydligande av FI:s ansvar och befogenheter när det gäller s.k. makrotillsynsåtgärder. Vidare konstaterade IMF att den mycket expansiva penningpolitiken höjt inflationen och inflationsförväntningarna, men att den underliggande inflationen skulle närma sig inflationsmålet först . borde därför fortsätta att bedriva en starkt expansiv penningpolitik. En omläggning av penningpolitiken borde ske först när det fanns indikationer på en tydlig och hållbar uppgång i inflationstakten. Om uppgången i inflationen eller inflationsförväntningarna började avta borde vara beredd på att vidta ytterligare åtgärder. Interventioner på valutamarknaden för att försvaga kronan eller förhindra en kronförstärkning borde dock användas i sista hand. och utveckling () konstaterade i rapporten att den svenska inflationen legat under inflationsmålet och att prognosmakarna, inklusive , ständigt överskattat inflationsutvecklingen. konstaterade också att varit tveksam till att sänka reporäntan på grund av den höga skuldsättningen i hushållssektorn men att banken och sänkt räntan till under noll och kompletterat med andra åtgärder för att förhindra en appreciering av kronan och stärka förtroendet för inflationsmålet. rekommenderade att fortsätta med den expansiva penningpolitiken tills inflationen tydligt började stiga. För att ta hand om riskerna med den höga skuldsättningen borde fortsätta med makrotillsynsåtgärder, vilket ansågs särskilt viktigt när räntorna är mycket låga. borde också överväga att fasa ut ränteavdragen, enligt . konstaterade i rapporten att den svenska ekonomin växer starkt och att arbetslösheten sjunker, även om den är relativt hög bland utlandsfödda. konstaterade också att inflationen stigit till följd av den tidigare svaga kronan och ett stigande kapacitetsutnyttjande i ekonomin, men att inflationen fortfarande ligger under inflationsmålet. uppmanade att fortsätta den expansiva penningpolitiken men att gradvis minska stimulansen i takt med att inflationen stiger mot målet. Enligt är dock valmöjligheterna begränsade så länge omvärlden fortsätter bedriva en starkt expansiv penningpolitik. konstaterade också att huspriser och hushållens skulder stigit snabbt, vilket enligt är en oroande utveckling. Realt sett är den svenska prisuppgången på bostäder en av de högsta i OECD-området. Att dämpa prisuppgången och hushållens skuldsättning är viktigt för att bevara tillväxten och den finansiella stabiliteten. För att minska skuldsättningen, öka utbudet av bostäder och förbättra fastighetsmarknaden rekommenderade att bl.a. införa ett tak för hushållens skuldsättning, reformera fastighetsskatten, fasa ut avdragsrätten för räntor, lätta på hyresregleringen och förenkla reglerna för prospektering och byggande. Utskottet har granskat penningpolitiken –2016. Granskningen omfattar hela perioden, men tyngdpunkten ligger på 2016. Utskottet har tidigare granskat utvecklingen i betänkandena /15:FiU24 och 2015/16:FiU24. Fortsatt extremt expansiv penningpolitik Utskottet konstaterar att fortsatte att föra en extremt expansiv penningpolitik efter omläggningen av penningpolitiken 2014. Reporäntan sänktes till –0,som direktionen beslutade att utöka köpen av statsobligationer med ytterligare , till sammanlagt . Det innebär att nu innehar av den totala utestående stocken av nominella statsobligationer. ökade även beredskapen för att intervenera på valutamarknaden för att motverka en förstärkning av kronan. Direktionen flyttade också fram tidpunkten för en framtida räntehöjning. förväntade banken att den första räntehöjningen skulle komma . Vidare konstaterar utskottet att de senaste årens penningpolitik till stor del är en följd av det mycket låga internationella inflationstrycket och den starkt expansiva och okonventionella penningpolitik som förts av centralbankerna runt om i världen, särskilt av i euroområdet. I likhet med slutsatserna i utvärderingen av penningpolitiken 2015 (bet. 2015/16:FiU24) konstaterar utskottet att handlingsalternativ för att få upp den låga svenska inflationen mot inflationsmålet har varit starkt begränsade. ... men inflationen ligger fortfarande under inflationsmålet Både den svenska och den internationella inflationen fortsatte att stiga i långsam takt , bl.a. på grund av att energipriserna vände uppåt efter att ha fallit under ett par års tid. Trots det låg den svenska inflationen en bra bit under inflationsmålet på , oavsett vilket mått på inflationens utveckling som används. Det gäller i ännu högre grad om granskningen utvidgas till hela utvärderingsperioden –2016. Mätt enligt KPI steg priserna med i genomsnitt . Mätt enligt KPIF och KPIF exklusive energi steg priserna med i genomsnitt . … däremot växer den svenska ekonomin starkt Även om inflationen är låg och ligger under inflationsmålet konstaterar utskottet att den expansiva penningpolitiken i hög grad bidragit till att resursutnyttjandet i den svenska ekonomin stigit som arbetslösheten sjunkit. BNP ökade efter den höga tillväxten på . Det är en högre tillväxttakt än i t.ex. och betydligt högre än tillväxten i euroområdet. Arbetslösheten har gått ned med , från av arbetskraften . Effekter av den expansiva penningpolitiken I förra årets utvärdering efterlyste utskottet en diskussion om effekterna av den historiskt sett extremt expansiva och ovanliga penningpolitiken med negativ ränta och omfattande köp av obligationer. Utskottet noterar att i årets redogörelse presenterar en analys av effekterna av den svenska penningpolitiken 2015–2016. Politiken har enligt fått avsedd effekt; ut- och inlåningsräntorna till hushåll och företag har sjunkit och kronan har utvecklats svagare än vad den annars skulle ha gjort. De negativa effekterna av minusräntan och obligationsköpen har varit relativt få; uttagen av kontanter har inte ökat, bankernas lönsamhet är fortsatt hög trots den negativa räntan, hushållens och företagens förtroende för den ekonomiska utvecklingen har inte påverkats negativt och köpen av obligationer har endast haft en begränsad inverkan på likviditeten på obligationsmarknaden. Enligt har dock tillgångspriserna, i synnerhet bostadspriserna, och hushållens skuldsättning stigit mer än vad som annars skulle ha varit fallet, vilket ökat den finansiella risken i den svenska ekonomin. Utskottet välkomnar analysen av penningpolitikens effekter. Den tillför viktig information om penningpolitikens genomslag i ekonomin. Analysen skulle enligt utskottet vinna ytterligare på att kompletteras med ett försök till en analys av penningpolitikens fördelningseffekter, vilka blivit allt viktigare i takt med att penningpolitiken fått ett större genomslag på samhällsekonomin. Årets redogörelse skiljer sig en del från redogörelser. har koncentrerat innehållet i redogörelsen för att göra den mer lättillgänglig. Enligt utskottet är det bra att fokus i redogörelsen nu ligger på utformningen av penningpolitiken, uppfyllandet av målen och effekterna av politiken. Redogörelsen är den första av två skriftliga rapporter som ska lämna till utskottet, och rapporten är en viktig del av utskottets årliga utvärdering av penningpolitiken. kommer utskottet att arrangera ett öppet seminarium om redogörelsen för att uppmärksamma och få igång en extern debatt om innehållet och slutsatserna i rapporten. Goodfriends och rekommendationer till I och utvärdering av penningpolitik 2010–2015 (2015/16:RFR6) fanns ett antal rekommendationer riktade direkt till . Rekommendationerna handlade bl.a. om att borde utvärdera sina ränte- och omvärldsprognoser och att de penningpolitiska protokollen borde kompletteras med ytterligare information. I en mer allmänt inriktad rekommendation ansåg utvärderarna att målvariabeln i inflationsmålet borde bytas ut från dagens KPI till KPIF. I utskottets betänkande med anledning av utvärderingen (bet. 2015/16:FiU41) uppmanade utskottet att ta till sig av kritiken och grundligt utvärdera t.ex. erfarenheterna av bankens ränteprognoser. Utskottet tycker att det är bra att i redogörelsen tydligt redovisar hur banken arbetat med rekommendationerna och hur man avser att gå vidare. kan utskottet notera att det började skönjas en viss oenighet i direktionen om utformningen av penningpolitiken. Oenigheten har främst handlat om hur expansiv politiken borde vara. Oenigheten har fortsatt . Vid besluten och togs direktionens beslut om att utöka köpen av obligationer med hjälp av riksbankschefens utslagsröst. Tre vice riksbankschefer reserverade sig mot besluten. Goodfriend och King kritiserade beslutsprocess i sin utvärdering. De hävdade bl.a. att protokollen från den utvärderade perioden –2015 visade på en brist på respekt för olika uppfattningar, vilket hämmade den viktiga debatten om penningpolitikens utformning i direktionen och skadade anseende. Utskottets genomgång av protokollen visar enligt utskottet på en god och balanserad diskussion i direktionen. Olika uppfattningar stöts och blöts på ett rimligt och väl avvägt sätt, vilket är en viktig del av och styrkan i beslutsprocessen. Protokollen visar att direktionen har beslutsförmåga trots att det finns på marginalen skilda uppfattningar om vägen framåt. Så var det dags för att ta ställning till finansutskottets årliga utvärdering av penningpolitiken, och jag börjar med att yrka bifall till förslaget i betänkandet. Som underlag för vårt ställningstagande finns bland annat redogörelse för penningpolitiken 2016, vilken är den första av två skriftliga rapporter som enligt riksbankslagen ska redovisa för finansutskottet. Vi har också tagit del av externa bedömares synpunkter om den förda penningpolitiken. Det handlar om KI, och . Vi har även genomfört öppna utfrågningar med riksbankschefen och en av de fem vice riksbankscheferna. Därutöver har vi nu vid tre olika tillfällen, med mellanrum, genomfört externa och oberoende granskningar av penningpolitiken. Den senaste, av och , behandlades av . I samband med det uppmanade regeringen att tillsätta en parlamentarisk utredning om det penningpolitiska ramverket och riksbankslagen. Ett sådant beslut fattade regeringen . I samband med förra årets utvärdering efterlyste finansutskottet en diskussion om effekterna av de senaste årens extrema penningpolitik med negativ ränta och omfattande obligationsköp. Vi välkomnar därför nu att har tillmötesgått utskottet i årets utvärdering och presenterar en sådan analys för . Den ger vid handen att penningpolitiken har haft avsedd effekt - ut- och inlåningsräntorna till hushåll och företag har sjunkit, och kronan har försvagats mer än den annars skulle ha gjort. De negativa effekterna har varit relativt få - kontantuttagen har inte ökat, bankernas lönsamhet är fortsatt stor, förtroendet för den ekonomiska utvecklingen är stort bland såväl hushåll som företag och likviditeten på obligationsmarknaden har bara i begränsad omfattning påverkats av obligationsköpen.