bet · H501KU6 · 2017-11-30 00:00:00 — Institutet har även i uppdrag att främja, skydda och övervaka genomförandet av FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Det tyska , für Menschenrechte, bildades och anses fullt ut uppfylla Parisprincipernas krav (SOU 2010:70 s. 183). Det inrättades som en förening enligt civilrättslig lagstiftning genom ett enhälligt beslut i det tyska parlamentet . Institutet ses som en del av det civila samhället och verksamheten regleras i institutets stadgar. Institutet genomför studier och akademiska forskningsprojekt, erbjuder seminarier för allmänheten och utbildningsprogram, medverkar i expertdiskussioner och allmänna debatter samt ger råd till de politiska organen om hur mänskliga rättigheter kan integreras i nationell och internationell politik. Det handlägger inte individuella klagomål. Institutet finansieras med medel från , och ytterligare ett departement som ungefär motsvarar det svenska . Institutet kan, enligt stadgarna, också finansieras med medlemsavgifter och privata donationer. Budgeten omfattade ca , varav drygt 1,5 miljoner utgjordes av statliga bidrag. tillkom även Social- och som finansiär eftersom detta departement har ansvar för FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning och institutet ansvarar för att övervaka konventionens efterlevnad genom en nyinrättad enhet. Styrelsen består av 16 ledamöter från det civila samhället, akademin, medierna och politiken. Institutet har 34 anställda. Konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning (CPRD) tillträdde konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning (Convention on the Rights of Persons with Disabilities, CRPD) 2009 efter att bifallit proposition 2008/09:28. Vidare tillträdde ett fakultativt protokoll till konventionen som innebär att den som anser att hans eller hennes rättigheter är kränkta har möjlighet att klaga till en övervakningskommitté. Artikel 33 i konventionen reglerar nationellt genomförande och övervakning av konventionen. Regeringen konstaterade i proposition 2008/09:28 att frågan om artikel 33 var den mest diskuterade under beredningen av ärendet. beslutade regeringen proposition 2016/17:188 Nationellt mål och inriktning för funktionshinderspolitiken. Vad gäller genomförandet av artikel 33 och FN:s kommittés rekommendationer hänvisas till regeringens skrivelse om regeringens strategi för det nationella arbetet med mänskliga rättigheter och följande anförs (prop. 2016/17:188 s. 76 f.): När det gäller artikel 33 i konventionen om nationellt genomförande och övervakning har kommittén rekommenderat att konventionsstaten inrättar en oberoende övervakningsmekanism i enlighet med Parisprinciperna (FN:s resolution om Parisprinciperna A/RES/48/134, 20.12.193) som effektivt fullgör skyldigheten enligt konventionen. Regeringen har beslutat en skrivelse om regeringens strategi för det nationella arbetet med mänskliga rättigheter (skr. 2016/17:29). I denna skrivelse gör regeringen bedömningen att en nationell rättigheter, enligt de så kallade Parisprinciperna, bör inrättas i . bör vara huvudman för en sådan institution. har beslutat att ge en utredare i uppdrag att överväga och analysera om det är lämpligt att den nationella MR-institutionen (institutionen om mänskliga rättigheter) blir en del av ombudsmän () och på vilket sätt det skulle kunna ordnas organisatoriskt. Uppdraget ska redovisas (, utskottssammanträde /17:24). behandlar propositionen i betänkande 2017/18:SoU5 och konstaterar att frågan om att inrätta en nationell rättigheter bereds av . Nätverket för en svensk MR-institution, som består av olika organisationer inom civilsamhället, har framfört synpunkter till utskottet. I det följande sammanfattas synpunkterna. – Vikten av att civilsamhället involveras i såväl utredningen av inrättandet av en svensk MR-institution som i dess praktiska arbete när den väl är etablerad understryks. – En ny svensk MR-institution måste garanteras en oberoende ställning, både institutionellt och i praktiken. Detta måste säkerställas genom att institutionen har en oberoende ställning gentemot regeringen. – Institutionen måste ges tillräckliga personella och ekonomiska resurser för att utföra sitt nationella uppdrag att effektivt driva på implementeringen av mänskliga rättigheter. Ambitionen måste ligga på A-status direkt från start, något annat är oacceptabelt. Det kräver att en budget anslås i proportion till institutionens mandat. – Institutionens mandat och befogenheter måste formuleras i grundlag för att säkerställa ett långsiktigt och sammanhållet MR-arbete i . Detta behöver dock inte hindra att en institution påbörjar sitt arbete innan grundlagsändringen kommit på plats. – Institutionen måste garanteras oberoende för att effektivt främja, skydda och övervaka mänskliga rättigheter i hela samhället. Det innefattar regering, riksdag, regionala och lokala folk- och förtroendevalda organ, liksom företag och privata organisationer. Institutionen ska ha möjlighet att granska och utreda kränkningar av mänskliga rättigheter. Den ska även ha mandat att granska befintlig och ny lagstiftning, förordningar och andra förslag från regeringen samt kommunala bestämmelser och myndighetsföreskrifter, inklusive en möjlighet att föreslå regel-förändringar. – För att skydda mänskliga rättigheter och stärka implementeringen av konventionsåtaganden krävs att institutionen har mandat att agera i enskilda fall. Institutionen bör ges möjlighet att starta rättsprocesser för att tillvarata enskildas mänskliga rättigheter – har genom att ratificera om rättigheter för personer med funktionsnedsättning (CRPD) åtagit sig att tillhandahålla en mekanism för att ”främja, skydda och övervaka” de rättigheter som skyddas i konventionen. Mänskliga rättigheter och internationella åtaganden Begreppet mänskliga rättigheter används på olika sätt. Det finns en tydlig tradition i den svenska folkstyrelsens historia att värna medborgerliga fri- och rättigheter, även om termen mänskliga rättigheter inte intagit någon betydande plats i konstitutionella historia. har fastställt målet för politiken för mänskliga rättigheter, nämligen att säkerställa full respekt för internationella åtaganden om mänskliga rättigheter (prop. 2015/16:1, utg.omr. 1, bet. 2015/16:KU1, rskr. 2015/16:62). Utskottet delar regeringens bedömning i den aktuella skrivelsen att efterlevnaden av internationella åtaganden om mänskliga rättigheter inte kan tas för given, vare sig på kort eller på lång sikt. Genom att ansluta sig till internationella konventioner om mänskliga rättigheter förbinder sig att säkerställa att fullgör de åtaganden som följer av konventionerna. En utgångspunkt för att värna mänskliga rättigheter i är enligt utskottets uppfattning att detta ska ske inom ramen för den svenska konstitutionella ordningen. Som regeringen framhåller tillämpar den dualistiska principen i förhållande till internationella överenskommelser som ingåtts av företrädare för den svenska staten. Den innebär att konventionsåtaganden inte per automatik blir gällande svensk rätt. En internationell överenskommelse genomförs genom att regering och riksdag ser över och säkerställer att svensk lagstiftning och andra författningar överensstämmer med åtagandena. Det säkerställs att åtagandena införlivas i svensk rätt och att deras normer anpassas så att de kan fungera i den svenska rättsordningen. I den rapport utskottet beställt framhålls att detta är till både för att säkerställa den nationella suveräniteten och för intresset av att genomförandet sker så att det som överenskommits inte stannar på papperet. Internationella rättsakter kan ha olika rättsverkan och påverka rättsutvecklingen i på olika sätt. Utgångspunkten är att det är de svenska lagarna – som kan innehålla normer från internationella konventioner och överenskommelser – som ska tillämpas och tolkas. Om internationella konventioner eller politiska överenskommelser tillämpas direkt kringgås de nationella demokratiska processerna. Detta kan både försvaga ställning på de aktuella områdena och leda till att såväl nationella som internationella normers långsiktiga legitimitet äventyras. Utskottet konstaterar att det i diskussionen om införandet av en nationell institution enligt Parisprinciperna har framförts önskemål om att det ska inrättas ett fristående organ som skulle ges mandat att överpröva och regeringens beslut utifrån internationella konventioner. En sådan ordning vore enligt utskottet främmande för svensk rättstradition. Detta är inte heller något som följer av Parisprinciperna. Parisprinciperna tillhör inte ett folkrättsligt bindande regelverk. Av den rapport som utskottet beställt framgår att det kan finnas skäl att klara ut vilka folkrättsliga åtaganden är och hur man förhåller sig till dessa samt vilket innehåll principerna har. En iakttagelse i rapporten är att detta inte i tillräcklig utsträckning skett. Utskottet anser att det finns skäl att analysera Parisprinciperna ytterligare och ta ställning till och tydliggöra vilka krav som ställs enligt principerna. Trots att Parisprinciperna inte utgör något för bindande åtagande delar utskottet regeringens bedömning att bör sträva efter att leva upp till principerna och säkerställa att har en rättigheter enligt dessa principer. Det är dock viktigt att en sådan institutions uppdrag och roll är tydlig och passar in i den svenska konstitutionella ordningen. Frågan om en nationell rättigheter enligt Parisprinciperna har behandlats i två utredningsbetänkanden, Ny struktur för skydd av mänskliga rättigheter (SOU 2010:70, slutbetänkande från Delegationen för mänskliga rättigheter i ) och Samlat, genomtänkt och uthålligt? En utvärdering av regeringens nationella handlingsplan för mänskliga rättigheter 2006–2009 (SOU 2011:29). I båda utredningarna förordades att den nationella institutionen ska placeras under . Den senare utredningen underströk att ett flertal frågor måste övervägas i det fortsatta arbetet med att inrätta det som utredningen benämnde (SOU 2011:29 s. 263). Utredningen framhöll att om uppgiften att vara en institution som förutsätts enligt Parisprinciperna skulle läggas på JO skulle det i praktiken innebära att grundlagsfästa kontrollmakt måste förändras. En sådan genomgripande förändring kunde inte komma i fråga att föreslå. Vidare anfördes att det inte är direkt avgörande för en svensk oberoende ställning huruvida den inrättas som en myndighet under eller regeringen. I den nu aktuella skrivelsen från regeringen (skr. 2016/17:29 s. 14 f.) redovisas att en mycket stor majoritet av remissinstanserna tillstyrkte eller inte hade något att invända mot delegationens förslag att en nationell rättigheter inrättas i men att en majoritet av remissinstanserna avstyrkte eller var tveksamma till att den nationella skulle inrättas i form av en ny, fristående myndighet. En stor majoritet av remissinstanserna tillstyrkte Delegationens förslag att den nationella bör placeras under . Bland de tveksamma rösterna fanns JO, som menade att praktiska skäl talar emot detta. JO framhöll att svenska myndigheter, i jämförelse med länder där ministerstyre tillämpas, är påtagligt oberoende även när de formellt lyder under regeringen. I den rapport som utskottet beställt framhålls att konstitutionellt sett är behovet av oberoende ett svagt argument för att ge i uppgift att administrera en myndighet, eftersom en verksamhets oberoende ställning eller i vart fall relativa självständighet kan säkerställas på andra sätt. En institution för mänskliga rättigheter i När det gäller frågan om en svensk rättigheter har utskottets beredning visat att övervägande skäl talar för att en rättigheter inte ska inrättas som en ny myndighet under eller knytas till JO. Huvudprincipen när det gäller myndigheter i är att de lyder under regeringen, som enligt regeringsformen styr riket. Det finns speciella, inte minst historiska, omständigheter som förklarar varför några – få – myndigheter ligger under . och dess förvaltning är inte utformad för styrning av och stöd till myndigheter. När det gäller JO vill utskottet understryka JO:s centrala roll i kontrollmakten. Utskottet vill inte förorda åtgärder som riskerar att försvåra för JO att fungera i sin nuvarande och historiskt viktiga roll. Det finns således skäl för att inte föreslå att en rättigheter inrättas vid JO eller som en särskild myndighet under . Utskottet har under beredningen av ärendet funnit att inte tillräckliga överväganden har gjorts beträffande andra alternativ. Frågan om en rättigheter bör således utredas vidare med utgångspunkten att den inte bör placeras under . Enligt Parisprinciperna bör en nationell rättigheter ges ett självständigt mandat. Parisprinciperna behandlar också frågor som garantier för institutionens oberoende, framför allt från landets regering. En fråga som synes ha varit av betydelse för att inte har A-status i detta sammanhang är ställningen för generaldirektören för (). Som också påpekas i den rapport som utskottet beställt finns det inget som hindrar att vissa befattningshavare utses i särskild ordning, vilket t.ex. gäller för domare. Härutöver bör noteras att svenska myndigheter är mer självständiga i sin dagliga verksamhet i förhållande till regeringen än myndigheterna i många andra länder, exempelvis i länder där ministerstyre tillämpas. Det finns således skäl för en samlad analys av vari en institutions självständighet och oberoende består. Det bör vidare övervägas i vilken utsträckning det existerande systemet, med t.ex. , och , sammantaget uppfyller Parisprinciperna. Utskottet noterar i detta sammanhang att en majoritet av remissinstanserna avstyrkte eller var tveksamma till delegationens förslag att den nationella institutionen inrättas i form av en ny, fristående myndighet. Det finns enligt utskottet således skäl att överväga om uppgiften att vara en rättigheter kan hanteras inom ramen för den befintliga myndighetsstrukturen. Utskottet noterar att det i regeringens skrivelse redovisas att har B-status enligt det internationella organet ICC. Det är således rimligt att den myndigheten inbegrips när överväganden görs om hur en svensk MR-institution bör utformas. I likhet med regeringen anser utskottet att det civila samhället och dess organisationer har en central roll i arbetet för de mänskliga rättigheterna. fyller dessa en viktig oberoende funktion genom att uppmärksamma tillståndet för mänskliga rättigheter och bidra till diskussionen om hur de uppfylls på olika områden. Det är viktigt att i den fortsatta processen ta till vara det civila samhällets kunskaper och perspektiv. I Parisprinciperna framhålls vikten av att ett effektivt samarbete etableras med representanter för det civila samhället. Regeringen bör med utgångspunkt i vad utskottet här anför skyndsamt på nytt låta utreda frågan om en nationell rättigheter i . Om regeringen finner skäl för att genom involvera är utskottet berett att medverka i lämplig form i den fortsatta beredningen. Vad utskottet nu anfört bör som sin mening ge regeringen till känna. De motioner som är aktuella i sammanhanget har behandlats med det anförda och avstyrks. Mänskliga rättigheter i vissa av högskolans yrkesutbildningar Utskottets förslag i korthet avslår en motion om mänskliga rättigheter i vissa av högskolans yrkesutbildningar. Jämför reservation 1 (V). I skrivelsen påpekas att det är av särskild vikt att de som bedriver myndighetsutövning eller arbetar med särskilt utsatta grupper har kunskap om de mänskliga rättigheterna och de skyldigheter dessa rättigheter medför för den offentliga verksamheten. () har därför på regeringens uppdrag kartlagt hur frågor om mänskliga rättigheter, mäns våld mot kvinnor och våld mot barn beaktas i utbildningar som leder fram till ett antal examina. Kartläggningen har avsett barnmorskeexamen, förskollärarexamen, grundlärarexamen, juristexamen, läkarexamen, psykologexamen, psykoterapeutexamen, sjuksköterske-examen, socionomexamen, specialistsjuksköterskeexamen med inriktning mot hälso- och sjukvård för barn och ungdomar, tandläkarexamen, yrkeslärarexamen och ämneslärarexamen. I uppdraget har även ingått att redovisa goda exempel på hur mänskliga rättigheter och frågor om mäns våld mot kvinnor och våld mot barn beaktas i dessa utbildningar. UKÄ:s sammanvägda intryck är att undervisningen om mänskliga rättigheter fungerar väl. Kartläggningen visar att mänskliga rättigheter ges stor vikt i undervisningen. I de flesta fall är kunskap om mänskliga rättigheter inskrivet i utbildningsplaner och kursplaner och förekommer i lärandemål. Innehållet i undervisningen förefaller vara brett och omfattar både teori och kunskaper om hur studenten kan agera med beaktande av mänskliga rättigheter i det framtida yrket. Lärarna har relativt ofta erfarenhet av forskning som rör mänskliga rättigheter. UKÄ:s kartläggning visar dock att lärosätenas undervisning om mäns våld mot kvinnor och våld mot barn behöver utvecklas för att studenterna ska få de kunskaper de behöver för att möta våldsutsatta personer i sina kommande yrken. Rapporten har skickats ut på remiss till berörda myndigheter och organisationer, och synpunkter har inkommit till . Regeringen delar UKÄ:s bedömning att undervisningen om mänskliga rättigheter fungerar väl och kommer fortsätta att följa utvecklingen på området. I följdmotion 2016/17:3515 (V) yrkande 2 noteras att regeringen anger i skrivelsen att den kommer att följa utvecklingen på området. Motionärerna anser dock att det inte räcker med att följa utvecklingen utan att åtgärder behöver vidtas. I motionen föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma till med ett förslag på åtgärder för att förstärka lärosätenas undervisning inom berörda yrkesutbildningar om frågor som rör mäns våld mot kvinnor och våld mot barn. Utskottet konstaterar att regeringen redovisar en mängd åtgärder och frågor i skrivelsen, däribland att på regeringens uppdrag har genomfört en kartläggning av hur frågor om mänskliga rättigheter beaktas i ett antal yrkesexamina i högskolan. Regeringen anger i skrivelsen att den kommer att fortsätta att följa utvecklingen på området. Om regeringen därvid bedömer att ytterligare åtgärder behövs förutsätter utskottet att regeringen vidtar dessa och när så är påkallat återkommer till . Någon särskild åtgärd från sida behövs inte och motionen avstyrks. konvention nr 169 om ursprungsfolk och stamfolk Utskottets förslag i korthet avslår fyra motioner om ratificering av konvention nr 169. Jämför reservation 2 (V). konvention nr 169 om ursprungsfolk och stamfolk trädde i kraft . har inte tillträtt konventionen. I betänkandet Samlat, genomtänkt och uthålligt? En utvärdering av regeringens nationella handlingsplan för mänskliga rättigheter 2006–2009 (SOU 2011:29) rekommenderades regeringen att anta en plan med angivna delmål för hur eventuella hinder mot en ratifikation av konvention nr 169 ska kunna undanröjas. Frågan om tillträde har övervägts fortlöpande sedan konventionen kom till. I betänkandet Samerna – ett ursprungsfolk i (SOU 1999:25) gjordes bedömningen att i de allra flesta avseenden uppfyller konventionens krav men att åtgärder måste vidtas för att ska nå upp till kraven gällande samernas rättigheter till mark. En utredning om gränserna i renskötselområdet har gjorts och resulterat i betänkandet Samernas sedvanemarker (SOU 2006:14). Samernas jakt- och fiskerätt har utretts genom betänkandet Jakt och fiske i samverkan (SOU 2005:116). I UPR-granskningen () av 2015 erhöll rekommendationer om att ratificera konvention nr 169. accepterade inte dessa. I syfte att stärka samernas rättigheter arbetar regeringen i riktning mot en ratifikation, som dock ytterst är en fråga för . Av budgetpropositionen (prop. 2016/17:1 utg.omr. 1, avsnitt 6.5) framgår att regeringen avser att fortsätta arbetet med en höjd ambitionsnivå för att främja det samiska folkets möjligheter att behålla och utveckla ett eget kultur- och samfundsliv och stärka samernas rätt till självbestämmande. Regeringen värnar ett samiskt samhällsliv med framtidstro. Den särskilda ställning som det samiska folket har som urfolk ska respekteras och efterlevnaden av deras rättigheter ska säkerställas. För att stärka samiskt självbestämmande och samiskt inflytande avser regeringen bl.a. att fortsätta arbetet med att införa en konsultationsordning, det vill säga hur samråd ska ske med representanter för samerna. I budgetpropositionen (prop. 2017/18:1 utg.omr. 1, avsnitt 5.5) anför regeringen att den särskilda ställning som det samiska folket har som urfolk ska respekteras. Detta kräver att efterlevnaden av det samiska folkets rättigheter säkerställs. Regeringen värnar ett samiskt samhällsliv med framtidstro. För att regeringen ska kunna bidra till ett samhälle som håller ihop är det nödvändigt att det samiska folket, som genom historien och än blivit utsatta för övergrepp, kränkningar och rasism, får reellt inflytande och ökad delaktighet. Detta gäller inte minst i frågor om användning av mark och naturresurser som är av central betydelse för det samiska folket. I följdmotion 2016/17:3515 (V) yrkande 3 framhålls att det borde vara självklart att ska ratificera 169 och garantera samer de rättigheter som anges där. Så ser det tyvärr inte ut. Regeringen har vid flertalet tillfällen under innevarande mandatperiod, så även i denna skrivelse, angett att de avser att arbeta i riktning mot en ratifikation av 169. Detta åtagande bör skärpas och preciseras. Ratificeringen måste grundas på ett samförstånd, och det är särskilt viktigt att det samiska folket både representeras och på andra sätt involveras och är delaktiga i processen. Regeringens ambition bör vara att göra det möjligt att förelägga konvention nr 169 för ratificering. I motionen föreslås ett tillkännagivande om att bör ratificera konvention nr 169. Också i partimotion 2015/16:104 (V) yrkande 2 från allmänna motionstiden föreslås ett tillkännagivande om att bör ratificera konvention nr 169. I partimotion 2017/18:2967 (V) yrkande 2 från allmänna motionstiden föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma till med ett förslag om att ratificera konvention nr 169. Även i motion 2017/18:2944 (MP) yrkande 2 från allmänna motionstiden föreslås ett tillkännagivande om att bör ratificera 169 om urfolks rättigheter. I betänkande 2014/15:KU16 avstyrkte utskottet ett motionsyrkande om att regeringen borde ta nya initiativ för att ska ratificera konvention nr 169. Utskottet ansåg att det var angeläget att konvention nr 169 inte ratificerades innan de rättsliga förutsättningarna var utredda. Utskottet hänvisade till att betänkandet från den särskilda utredaren med uppdraget att utvärdera den nationella handlingsplanen för de mänskliga rättigheterna bereddes inom . Utskottet ville inte föregripa beredningen av ärendet. I en reservation (V) tillstyrktes motionen. Kammaren biföll utskottets förslag (rskr. 2014/15:156). Utskottet har tidigare konstaterat att regeringen i olika sammanhang har uttryckt sin avsikt att stärka genom att ge myndigheten ett utökat ansvar för interna samiska frågor och en större delaktighet i beslut av väsentlig betydelse för samerna samt genom att ha en fördjupad dialog med samiska representanter om den framtida samepolitiken (bet. 2014/15:KU16). Utskottet konstaterar nu också att regeringen beslutade direktiv till en utredare om att göra en översyn och analys av lagen (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk samt angränsande frågor (dir. 2016:73). Med utgångspunkt i översynen, internationella åtaganden om mänskliga rättigheter och regeringens strategi för de nationella minoriteterna (prop. 2008/09:158) ska utredaren föreslå åtgärder i syfte att säkra efterlevnaden av de nationella minoriteternas rättigheter. Utredaren ska bl.a. utreda hur de nationella minoriteternas möjlighet till inflytande, delaktighet och samråd ser ut och överväga behovet av förändring och tydligare reglering. I delbetänkandet Nästa steg?