bet · H401CU13 · 2017-05-11 00:00:00 — Avlägsnande – en ny form av särskild handräckning Utskottet ställer sig i huvudsak bakom regeringens förslag till ändringar i utsökningsbalken och lagen om betalningsföreläggande och handräckning. De lagändringar som utskottet tillstyrker innebär att det införs en ny form av särskild handräckning som ska tillämpas vid ett otillåtet besittningstagande när sökanden vill att svaranden ska flytta från hans eller hennes mark, byggnad eller liknande. Ändringarna syftar till att göra det enklare för bl.a. markägare att få tillbaka besittningen till sin mark, som de som uppehåller sig på platsen tillförsäkras en rättssäker process. Det nya, mer effektiva förfarandet ska kallas för avlägsnande. För att underlätta för markägaren att få en ansökan om avlägsnande prövad av ska det under vissa förutsättningar vara möjligt att ansöka om avlägsnande utan att behöva lämna uppgifter om vilka svarandena är. Avlägsnandet ska även kunna genomföras mot personer som har tillkommit efter det att ansökan lämnades in. Särskilda bestämmelser införs som skyddar rättssäkerheten vid ett avlägsnande. ska bl.a. göra en intresseavvägning när myndigheten prövar hur och när ett avlägsnande ska genomföras. Myndigheten kan även meddela anstånd med avlägsnandet. Särskild hänsyn ska tas till om det finns barn på platsen. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Utskottet föreslår två ändringar i regeringens lagförslag. Tidsfristen för ett avlägsnande ska vara från det att svaranden underrättades om verkställigheten, och handläggningstid bör vara från det att handlingarna kom in. Vidare föreslår utskottet fyra tillkännagivanden till regeringen. Enligt utskottet bör regeringen senast årsskiftet 2017/2018 ta nödvändiga initiativ till en uppföljning av regleringen. Regeringen bör också ta initiativ till att befogenheter att hantera kvarlämnad egendom i samband med ett ingripande mot en otillåten bosättning med stöd av polislagen förtydligas. Regeringen bör även återkomma med ett lagförslag som innebär att samma ansvar för kostnader ska gälla alla vid utslaget kända svarande. Regeringen bör vidare ta initiativ till att sökandens ansvar för förrättningskostnader begränsas. Utskottet anser att bör avslå övriga motionsyrkanden. I betänkandet finns nio reservationer (S, M, SD, MP, C, V, KD). I en av reservationerna (S, MP, V) föreslås att inte ska göra något tillkännagivande till regeringen i frågan om svarandens ansvar för kostnader. Proposition 2016/17:159 Avlägsnande – en ny form av särskild handräckning. Cirka 20 yrkanden i följdmotioner. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Ärendet och dess beredning Kränkningar av äganderätten och befogenheter Boendesituationen för utsatta EU-medborgare Svarandens ansvar för kostnader i den summariska processen Förrättningskostnader vid verkställighet av ett avlägsnande Ökad rättssäkerhet för svarandena Hantering av otillåtna bosättningar med barn 1.Regeringens lagförslag, punkt 1 (V) 2.Kränkningar av äganderätten och befogenheter, punkt 2 (SD) 3.Boendesituationen för utsatta EU-medborgare, punkt 3 (V) 4.Svarandens ansvar för kostnader i den summariska processen, punkt 4 (S, MP, V) 5.Förrättningskostnader vid verkställighet av ett avlägsnande, punkt 5 (V) 6.Ersättning till markägaren, punkt 6 (SD) 7.Ökad rättssäkerhet för svarandena, punkt 7 (V) 8.Intresseavvägning, punkt 8 (M, C, KD) 9.Hantering av otillåtna bosättningar med barn, punkt 9 (SD) Regeringens lagförslag, punkt 1 (M, C, KD) Bilaga 1 Förteckning över behandlade förslag Bilaga 2 Regeringens lagförslag Utskottets förslag till riksdagsbeslut a) antar regeringens förslag till 1. lag om ändring i utsökningsbalken med den ändringen – att orden ”” i 16 kap. 10 a § andra stycket ska bytas ut mot ””, – att orden ”” i 16 kap. 10 b § första stycket ska bytas ut mot ””, 2. lag om ändring i lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning, b) ställer sig bakom det som utskottet anför om att regeringen senast årsskiftet 2017/2018 bör ta nödvändiga initiativ till en uppföljning av regleringen och tillkännager detta för regeringen. Därmed bifaller proposition 2016/17:159 punkt 2 och motion 2016/17:3672 av Skånberg m.fl. (KD, M, C) yrkandena 5 och 6, bifaller delvis proposition 2016/17:159 punkt 1 och avslår motion 2016/17:3672 av Skånberg m.fl. (KD, M, C) yrkandena 1 och 3. Reservation 1 (V) Kränkningar av äganderätten och befogenheter ställer sig bakom det som utskottet anför om att regeringen bör ta initiativ till att befogenheter att hantera kvarlämnad egendom i samband med ett ingripande mot en otillåten bosättning med stöd av polislagen förtydligas och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:3693 av m.fl. (L) yrkande 1 och 2016/17:3673 av och (båda SD) yrkandena 4 och 6. Reservation 2 (SD) Boendesituationen för utsatta EU-medborgare 2016/17:3665 av Nooshi Dadgostar m.fl. (V) yrkandena 1 och 2. Reservation 3 (V) Svarandens ansvar för kostnader i den summariska processen ställer sig bakom det som utskottet anför om att regeringen bör återkomma med ett lagförslag som innebär att samma ansvar för kostnader ska gälla alla vid utslaget kända svarande och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:3672 av Skånberg m.fl. (KD, M, C) yrkande 2. Reservation 4 (S, MP, V) Förrättningskostnader vid verkställighet av ett avlägsnande ställer sig bakom det som utskottet anför om att regeringen bör ta initiativ till att sökandens ansvar för förrättningskostnader begränsas och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:3693 av m.fl. (L) yrkande 3 och 2016/17:3672 av Skånberg m.fl. (KD, M, C) yrkande 7 och 2016/17:3673 av och (båda SD) yrkande 1. Reservation 5 (V) 2016/17:3673 av och (båda SD) yrkandena 2 och 3. Reservation 6 (SD) Ökad rättssäkerhet för svarandena 2016/17:3665 av Nooshi Dadgostar m.fl. (V) yrkandena 3–5. Reservation 7 (V) 2016/17:3672 av Skånberg m.fl. (KD, M, C) yrkande 4 och 2016/17:3693 av m.fl. (L) yrkande 2. Reservation 8 (M, C, KD) Hantering av otillåtna bosättningar med barn 2016/17:3673 av och (båda SD) yrkande 5. Reservation 9 (SD) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (KD), (S), (M), (M), (SD), (S), (C), (MP), (M), (SD), (L), (S), Shadiye Heydari (S), (M), (V), (S) och Faradj Koliev (S). Ärendet och dess beredning Chefen för beslutade att ge en utredare i uppdrag att biträda departementet med att analysera och ge förslag på hur markägares möjligheter att få handräckning vid otillåtna bosättningar kan förbättras (Ju2015/07281/P). Uppdraget redovisades i departementspromemorian Otillåtna bosättningar (Ds 2016:17). Promemorian har remissbehandlats. har tillkännagett för regeringen att regeringen skyndsamt bör återkomma till med lagförslag som innebär att fastighetsägares möjligheter till handräckning av otillåtna bosättningar förbättras (bet. 2016/17:CU8 punkt 1, rskr. 2016/17:166). Lagrådet har yttrat sig över regeringens lagförslag. Regeringens förslag till riksdagsbeslut finns i bilaga 1 och regeringens lagförslag i bilaga 2. Fyra motioner har väckts med anledning av propositionen. Motionsförslagen finns i bilaga 1. har flera större tillfälliga bosättningar byggts upp på olika platser i . Dessa har framför allt etablerats i anslutning till de större städerna men även på skogsmark och fungerar i stor utsträckning som boplatser. I en del av dessa bosättningar finns det även barn. Bosättningarna består i många fall av kojor, tält eller utan tillgång till rinnande vatten, sophantering och sanitetsanläggningar. Tillfälliga bosättningar av mer säsongsbetonad karaktär förekommer också runt om i landet, även långt från städer och tätorter. Tillfälliga bosättningar har etablerats på både offentliga platser och privat mark. I stor utsträckning ägs marken av kommuner eller juridiska personer, men även enskilda privata fastighetsägare är berörda. I många fall är de tillfälliga bosättningarna otillåtna, vilket innebär att de har etablerats utan markägarens tillstånd. För en markägare eller nyttjanderättshavare kan de tillfälliga bosättningarna vara problematiska av flera anledningar. Inte minst kan de tillfälliga bosättningarna innebära en inskränkning i markägarens möjligheter att använda marken. Det förekommer även att markägaren behöver städa, sanera och återställa marken efter det att en bosättning har flyttats, vilket är ett arbete som kan vara tidskrävande och medföra kostnader som uppgår till stora belopp. Oavsett om en bosättning etableras på en offentlig plats eller privat mark gör sig i regel den som bosätter sig på någon annans mark utan tillstånd och utan att ha stöd för detta i allemansrätten skyldig till ett brott. Enligt polislagen (1984:387) har en polisman rätt att avvisa eller avlägsna någon om det behövs för att avvärja en straffbelagd handling (13 § polislagen). Ett sådant ingripande kan göras vid såväl brott enligt som brott mot andra straffstadganden. Den straffbestämmelse som framför allt aktualiseras vid otillåtna bosättningar är bestämmelsen om egenmäktigt förfarande. För egenmäktigt förfarande döms den som gör intrång i någon annans besittning av en fastighet eller obehörigen skiljer någon annan från besittningen av en fastighet eller del av en fastighet (8 kap. 11 § ). För straffrättsligt ansvar kan det vara tillräckligt att någon ställer upp något skrymmande eller parkerar ett fordon eller en maskin på någon annans mark (jfr rättsfallet NJA 1970 s. 29). Även andra straffrättsliga bestämmelser kan komma i fråga, t.ex. om hemfridsbrott, olaga intrång, skadegörelse, åverkan och nedskräpning. Efter det att personerna har avlägsnats från platsen kan och bestämmelser om beslag respektive förverkande vara tillämpliga för att ta hand om kvarlämnad egendom. framhåller i en redovisning att myndigheten förväntas arbeta mer enhetligt och aktivt mot otillåtna bosättningar i enlighet med nya rekommendationer som har tagits fram. Myndigheten strävar dessutom efter att agera i ett tidigt skede, innan full etablering av bosättningen har skett, vilket minskar risken för att egendom lämnas kvar på platsen. Betänkandet är disponerat så att utskottet inleder med att behandla regeringens lagförslag. Därefter behandlar utskottet följdmotioner som innehåller förslag på tillkännagivanden till regeringen i frågor som anknyter till lagförslagen. Utskottets förslag i korthet antar regeringens lagförslag med den ändringen att dels orden ”” i 16 kap. 10 a § andra stycket utsökningsbalken ska bytas ut mot ””, dels orden ”” i 16 kap. 10 b § första stycket samma balk ska bytas ut mot ””. Vidare ställer sig bakom det som utskottet anför om att regeringen senast årsskiftet 2017/2018 bör ta nödvändiga initiativ till en uppföljning av regleringen och tillkännager detta för regeringen. Jämför reservation 1 (V) och det särskilda yttrandet (M, C, KD). Regeringen föreslår att det ska införas en ny form av särskild handräckning som gäller avflyttning vid en otillåten besittningsrubbning. Förfarandet är tänkt som ett alternativ till ett polisiärt ingripande som markägaren kan använda sig av för att få hjälp med att avlägsna en otillåten bosättning. Det nya, mer effektiva förfarandet ska benämnas avlägsnande och innehålla bestämmelser som kompletterar befintliga bestämmelser om särskild handräckning i lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning. Det ska vidare införas nya regler om avlägsnande i utsökningsbalken. Bestämmelserna ska gälla vid verkställighet av en exekutionstitel som gäller en förpliktelse för den som har rubbat sökandens besittning att, i fall som inte avser avhysning, flytta från fast egendom, en bostadslägenhet eller något annat utrymme i en byggnad eller i annan lös egendom. Förslagen syftar till att göra det enklare för bl.a. markägare att få tillbaka besittningen till sin mark, som de som uppehåller sig på platsen tillförsäkras en rättssäker process. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Uppgifter om svaranden i ansökan Regeringen föreslår i ett nytt andra stycke i 18 § lagen om betalningsföreläggande och handräckning att en ansökan om avlägsnande inte behöver innehålla personuppgifter om svaranden, om sökanden trots rimliga ansträngningar inte kan lämna dessa. Regeringen anför i propositionen bl.a. följande skäl för förslaget (s. 27–28). […] lättnader i kravet på att lämna uppgifter om svaranden [innebär] ett avsteg från den grundläggande principen om att en kontradiktorisk process förs mellan kända parter. Utgångspunkten bör därför även fortsättningsvis vara att den sökande ska lämna uppgifter om vem motparten är. En lättnad i detta avseende bör inte gå längre än vad som är motiverat för att sökanden ska kunna ta till vara sin rätt. Frågan blir i stället vilka krav på identifieringsförsök som bör ställas på den sökande. I promemorian föreslås att den sökande ska göra rimliga ansträngningar för att klarlägga svarandens identitet. […] Fördelen med en ordning som utgår från att den sökande gör egna ansträngningar, jämfört med t.ex. ett uppenbarhetsrekvisit som till fullo prövas av , är att den sökande får förutsättas besöka platsen. I samband med detta kan markägaren informera de som påträffas om att de inte har rätt att vara på platsen och om hans eller hennes avsikter att ansöka om ett avlägsnande. De boende ges då också tillfälle att lämna platsen självmant. Regeringen bedömer att ett krav på den sökande att göra rimliga ansträngningar för att få fram uppgifter om svaranden ger tillräckliga lättnader för att tillgodose behovet av att göra förfarandet mer effektivt. Vilka utredningsåtgärder den sökande måste ha vidtagit för att ha gjort vad som rimligen kan krävas, får bedömas från fall till fall. Kravet på den sökande bör inte ställas särskilt högt. Kravet bör normalt kunna anses vara uppfyllt om sökanden har besökt platsen och tillfrågat svaranden om hans eller hennes personuppgifter. Detta är också ofta nödvändigt för att sökanden ska kunna lämna uppgifter om antalet personer och om det kan antas finnas barn på platsen, vilket är uppgifter som behövs för handläggning. Det ligger i den sökandes intresse att lämna så utförliga uppgifter som möjligt för att ansökan ska kunna leda till ett utslag som kan verkställas. kan dock omständigheterna vara sådana att det framstår som utsiktslöst att alls få fram uppgifter, även om sökanden besöker platsen. Så kan vara fallet när någon har ockuperat och låst in sig i en byggnad, eller om det finns befogad anledning att anta att sökanden riskerar att utsättas för våld eller hot i samband med identifieringsförsöket. I sådana fall bör det inte krävas att sökanden har tillfrågat de svarande om deras personuppgifter för att anses ha gjort vad som rimligen krävs. Regeringen redovisar att har förklarat att proportionalitetsprincipen gäller som allmän rättsgrundsats inom förvaltningsrätten (HFD 2012 ref. 12) och att proportionalitetsprincipen i flera fall har lagfästs, t.ex. i 24 kap. 1 § , 8 § polislagen och 2 kap. 5 § skatteförfarandelagen (2011:1244). Regeringen föreslår mot den bakgrunden att ska göra en proportionalitetsbedömning vid prövningen av om en ansökan om avlägsnande ska bifallas. I ett nytt andra stycke i 43 § lagen om betalningsföreläggande och handräckning föreslås sålunda att en ansökan om avlägsnande får bifallas endast om skälen för åtgärden uppväger den olägenhet eller det men i övrigt som åtgärden innebär för svaranden. Regeringen anför därutöver i propositionen bl.a. följande (s. 32). Som utgångspunkt för bedömningen bör gälla att den sökande ska återfå besittningen till den mark eller det utrymme som någon annan har tagit i anspråk utan tillåtelse. Mot sökandens intresse av att återfå besittningen bör ställas den olägenhet eller det men i övrigt som åtgärden innebär för svaranden. Utrymmet för att bedömningen ska kunna leda till att de som uppehåller sig på platsen får vara kvar bör dock vara begränsat. har framhållit att rätten till skydd för hemmet i artikel 8 inte innebär någon skyldighet för konventionsstaterna att tolerera ett otillåtet besittningstagande och att en person som har tagit annans mark i besittning utan att ha rätt till detta, inte kan räkna med att få stanna kvar på platsen (Yordanova m.fl. mot [2012], punkt 121 och 131). Tidsfrist för ett avlägsnande Regeringen föreslår i andra stycket i en ny 10 a § i 16 kap. utsökningsbalken att ett avlägsnande får ske tidigast från det att svaranden underrättades om verkställigheten. Vid verkställighet av ett interimistiskt beslut om avlägsnande ska dock ingen tidsfrist löpa. Regeringen anför i propositionen bl.a. följande skäl för förslaget (s. 37–38). Eftersom avlägsnande aktualiseras när någon olovligen har rubbat sökandens besittning ska verkställigheten hanteras skyndsamt. måste det beaktas att svaranden ofta befinner sig i en utsatt situation. Svaranden måste därför få tillräcklig tid på sig att ordna avflyttningen. Om svaranden har sitt boende på den plats som avlägsnandet ska ske från måste han eller hon få en reell möjlighet att ordna ett alternativt boende eller i vart fall få möjlighet att ta hjälp av sociala myndigheter för att ordna sin akuta situation. Det finns inga tidsfrister för verkställighet av särskild hand-räckning. Vid avhysning gäller däremot att avhysningen får ske tidigast från det att svaranden bereddes tillfälle att yttra sig. […] I promemorian föreslås att det för avlägsnande införs en tidsfrist liknande den som gäller vid avhysning. Fristen föreslås dock vara . Som argument för att fristen bör vara kortare vid avlägsnande än vid avhysning anförs att behovet av att avvakta med verkställighet inte bör vara lika stort vid avlägsnande som vid en avhysning och att de sociala myndigheternas ansvar inte sträcker sig lika långt. Regeringen anser att det finns ett värde i att ordningen för avlägsnande stämmer överens med vad som gäller vid avhysning om det inte finns särskilda skäl som motiverar en annan ordning. Vid avhysning har de sociala myndigheterna ett långtgående ansvar som bl.a. kan innefatta hjälp att betala hyran, vilket kan få till följd att avhysningen inte genomförs. […] Situationen är inte densamma vid avlägsnande som vid avhysning, bland annat eftersom de sociala myndigheternas ansvar oftast inte är lika omfattande. För att de sociala myndigheterna ska kunna fullgöra det ansvar de ändå har måste de dock få rimlig tid på sig. Som flera remissinstanser påpekar har svaranden även vid avlägsnande ett behov av för att kunna förbereda flytten, transportera bort egendom och ordna ett annat boende. Svaranden kan i vissa fall få hjälp av ideella organisationer som också behöver för att kunna erbjuda olika former av insatser. Det bör även beaktas att det vid en otillåten bosättning ofta rör sig om ett stort antal personer, vilket innebär att mer tid kan behövas än om verkställigheten avser en ensam svarande. Med beaktande av dessa omständigheter anser regeringen att fristen vid avlägsnande bör vara lika lång som vid avhysning, dvs. Regeringen föreslår i första stycket i en ny 10 b § i 16 kap. utsökningsbalken att ett avlägsnande om möjligt ska ske från det att de handlingar som behövs kom in till . Regeringen anför i propositionen bl.a. följande skäl för förslaget (s. 39–40). Vid verkställighet av särskild handräckning anges ingen tidsfrist inom vilken verkställighet ska ske. En sådan tidsfrist finns däremot vid avhysning. Om möjligt ska avhysning ske från det att behövliga handlingar kom in till […]. I promemorian föreslås att avlägsnande om möjligt ska ske från det att behövliga handlingar kom in till . Som skäl för att handläggningstiden bör vara tre i stället anförs i promemorian att skyddsbehovet i avlägsnandemål i regel inte är lika stort som i avhysningsmål. Vidare påpekas att verkställighet i dessa ärenden normalt kan ske inom en betydligt . Regeringen instämmer i promemorians bedömning att en tidsfrist bör gälla för handläggning. Genom att införa en tidsfrist av den typ som gäller i avhysningsmål markeras att avlägsnande-mål ska handläggas skyndsamt. Regeringen instämmer också i att ett av-lägsnande normalt bör kunna verkställas . I vissa fall kan det dock finnas anledning att delge svaranden underrättelse om verk-ställighet. Om kungörelsedelgivning används anses svaranden delgiven först efter beslutet om kungörelsedelgivning […]. Som vissa remissinstanser har påpekat kan det i en sådan situation vara i det närmaste omöjligt för att genomföra verkställigheten . […] det [anses] vidare finnas ett värde i att ordningen för avlägsnande stämmer överens med vad som gäller vid avhysning om det inte finns särskilda skäl som motiverar en annan ordning. Regeringen anser därför att samma handläggningstid bör gälla vid avlägsnande som vid avhysning, dvs. Som anförs i promemorian bör fristen, liksom vid avhysning, inte vara absolut eftersom det ibland kan finnas anledning att överskrida fristen på grund av exempelvis arbetsläget vid . Myndig-heten lär dock endast i undantagsfall behöva för att verkställa ett avlägsnande. I propositionen föreslår regeringen, utöver vad som redovisats ovan, bl.a. följande. Om en ansökan om avlägsnande saknar uppgifter om svaranden, ska svaranden i samband med att han eller hon föreläggs att yttra sig över ansökan även uppmanas att lämna uppgifter om sig själv. I utslag som avser avlägsnande ska endast de svarande som anges i ansökan kunna bli skyldiga att ersätta sökandens kostnader i målet. ska underrätta svaranden innan ett avlägsnande sker. Enligt regeringen motiveras detta av att ett avlägsnande ofta är en mycket ingripande åtgärd och att svaranden genom underrättelsen får möjlighet att förbereda sig på verkställigheten och framställa eventuella invändningar. När ett avlägsnande genomförs ska skälig hänsyn tas till såväl sökandens intresse som svarandens situation (intresseavvägning). Enligt regeringen har svaranden rätt till en verkställighetsprocess som tar hänsyn till hans eller hennes situation och möjliggör en ordnad avflyttning. bör därför, liksom vid avhysning, göra en bedömning av hur och när verkställigheten bör genomföras. får bevilja anstånd med avlägsnandet om det behövs av hänsyn till svaranden. Om en sökande medger uppskov med avlägsnandet och uppskovet varar över för ansökan, förfaller ansökan, om det inte finns särskilda skäl att godta ytterligare uppskov. Ett avlägsnande ska få verkställas även mot en tredje man som hindrar sökanden i utövningen av hans eller hennes rätt, om det är uppenbart att tredje mannen saknar fog att motsätta sig verkställigheten. ska vid behov ordna transport av egendom som ska föras bort och hyra utrymme för förvaring av egendomen i enlighet med vad som i övrigt gäller vid verkställighet av särskild handräckning. Om svaranden inte tar hand om egendomen och om något lämpligt förvaringsutrymme inte kan anordnas, får besluta att egendomen ska säljas eller i vissa fall förstöras. I mål om avlägsnande ansvarar sökanden inte för kostnader för förvaring av egendom eller för andra åtgärder som väsentligen avser att skydda svaranden mot förlust. Detsamma gäller för kostnader som uppstår vid försäljning av sådan egendom som inte har tagits om hand. Enligt regeringen bör sökandens ansvar för kostnader vid avlägsnande inte sträcka sig längre än vid avhysning, och det undantag från kostnadsansvaret för bl.a. förvaring av egendom som gäller vid avhysning bör därför tillämpas även vid avlägsnande. Vid avlägsnande får förrättningskostnader endast utsökas hos en svarande som anges i den ansökan som ligger till grund för exekutionstiteln. Vid kungörelsedelgivning av en obestämd krets i ett mål om avlägsnande enligt lagen om betalningsföreläggande och handräckning ska ett meddelande om det huvudsakliga innehållet i handlingen och om var den hålls tillgänglig anslås i anslutning till den plats som avlägsnandet avser. Om det i ett mål om avlägsnande finns svarande som är oidentifierade, behöver en sökande som överklagar inte lämna personuppgifter om sin motpart i de fall uppgifterna saknas i målet hos . Skånberg m.fl. (KD, M, C) framställer i kommittémotion 2016/17:3672 fyra yrkanden om ändringar i regeringens lagförslag.