bet · H401JuU13 · 2017-05-11 00:00:00 — Grovt fordringsbedrägeri och andra förmögenhetsbrott Utskottet föreslår att antar regeringens förslag till en straffbestämmelse om grovt fordringsbedrägeri och vissa andra förslag som tar sikte på regleringen av förmögenhetsbrott i allmänhet. Det som straffbeläggs genom bestämmelsen om grovt fordringsbedrägeri är att i vilseledande syfte rikta betalningsuppmaningar till en vidare krets av mottagare. Lagförslaget syftar till att komma till rätta med de problem som s.k. bluffakturor och liknande systematiska förfaranden orsakar för enskilda och samhället. De övriga förslagen rör huvudsakligen frågor om beteckningar, rubriceringar och gradindelning av förmögenhetsbrotten i allmänhet. Bland annat föreslås att integritetskränkande inslag i samband med en gärning ska få större genomslag vid rubriceringen av stöld- och skadegörelsebrott. Det föreslås också att vissa brottsbeteckningar ändras, bl.a. att beteckningen snatteri ändras till ringa stöld. Vidare föreslås det att vissa straffskalor justeras; t.ex. ska straffskalorna för skadegörelse och grov skadegörelse skärpas för att bättre överensstämma med det som gäller för övriga förmögenhetsbrott. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Utskottet föreslår även två tillkännagivanden till regeringen med anledning av motionsyrkanden. Förslagen rör i korthet följande frågor: • Regeringen ska återkomma till med ett förslag till en ny straffbestämmelse om inbrottsstöld. • Påföljderna vid upprepade stölder ska skärpas. I betänkandet finns fyra reservationer (S, SD, MP, C, V). Proposition 2016/17:131 Grovt fordringsbedrägeri och andra förmögenhetsbrott. Två yrkanden i motioner som har väckts med anledning av propositionen. Elva yrkanden i motioner från den allmänna motionstiden /17. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Grovt fordringsbedrägeri och andra förmögenhetsbrott Skadegörelse i form av bilbrand Annan påföljd än böter när det finns risk för att den dömde inte kommer att betala sådana 1.Olovligt förfogande, punkt 1 (SD) 2.Inbrottsstöld, punkt 4 (S, MP, V) 3.Ringa stöld i butik, punkt 7 (C) 4.Upprepade stölder, punkt 8 (S, MP, V) Bilaga 1 Förteckning över behandlade förslag Motioner från allmänna motionstiden /17 Bilaga 2 Regeringens lagförslag Bilaga 3 Utskottets lagförslag Utskottets förslag till riksdagsbeslut antar 10 kap. 4 § regeringens förslag till lag om ändring i . Därmed bifaller proposition 2016/17:131 punkt 1 i denna del och avslår motion 2016/17:3700 av (SD). Reservation 1 (SD) antar utskottets förslag i bilaga 3 till lag om ändring i lagen (2017:000) om ändring i . Därmed bifaller proposition 2016/17:131 punkt 1 i denna del. Grovt fordringsbedrägeri och andra förmögenhetsbrott antar regeringens förslag till 1. lag om ändring i , 2. lag om ändring i terrängkörningslagen (1975:1313) och 3. lag om ändring i lagen (1994:1811) om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m. i den mån lagförslagen inte omfattas av vad utskottet föreslagit ovan. Därmed bifaller proposition 2016/17:131 punkterna 1 i denna del, 2 och 3 samt avslår motionerna 2016/17:2371 av och (båda SD) yrkande 5, 2016/17:3230 av m.fl. (M) yrkande 2, 2016/17:3236 av m.fl. (M, C, L, KD) yrkande 4, 2016/17:3255 av m.fl. (KD) yrkande 1 och 2016/17:3469 av m.fl. (L) yrkande 1. ställer sig bakom det som utskottet anför om att regeringen ska återkomma till med ett förslag som innebär att inbrottsstöld, med ett minimistraff om fängelse , införs som en ny brottsrubricering i och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:3697 av m.fl. (M, C, L, KD). Reservation 2 (S, MP, V) Skadegörelse i form av bilbrand 2016/17:432 av Boriana (M). Annan påföljd än böter när det finns risk för att den dömde inte kommer att betala sådana 2016/17:750 av Boriana (M). 2016/17:1180 av (C) yrkandena 3 och 4. Reservation 3 (C) ställer sig bakom det som utskottet anför om vikten av att se upprepade stölder i ett sammanhang, och att påföljderna i större utsträckning ska stå i proportion till den samlade brottsligheten, och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:3230 av m.fl. (M) yrkande 5 och 2016/17:2271 av och (båda M). Reservation 4 (S, MP, V) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (M), (MP), i (S), (S), (M), (M), (C), (M), (S), (L), (KD), Lawen Redar (S), (SD), (V), (S) och (S). I detta betänkande behandlar utskottet proposition 2016/17:131 Grovt fordringsbedrägeri och andra förmögenhetsbrott. Regeringens förslag till riksdagsbeslut återges i bilaga 1. Regeringens lagförslag finns i bilaga 2. har beslutat om lagändringar i i några av de bestämmelser som omfattas av det nu aktuella lagförslaget (prop. 2016/17:108, bet. 2016/17:JuU14, rskr. 2016/17:232). Regeringen har utfärdat en lag om ändring i (SFS 2017:000). För att samordna de aktuella lagändringarna har utskottet tagit fram ett förslag till ändring i den utfärdade ändringslagen. Utskottets förslag finns i bilaga 3. Två motioner har väckts med anledning av förslaget. I betänkandet behandlas även elva motionsyrkanden från den allmänna motionstiden /17. Förslagen i motionsyrkandena återges i bilaga 1. Lagförslagen har granskats av Lagrådet. Det kan nämnas att har gjort flera tillkännagivanden till regeringen i frågor som behandlas i detta ärende. En närmare genomgång av dessa görs i det följande avsnittet om bakgrunden till den nu aktuella propositionen. Grovt fordringsbedrägeri och andra förmögenhetsbrott Utskottets förslag i korthet antar regeringens lagförslag och avslår ett motionsyrkande om straffskärpning samt fem motionsyrkanden som får anses tillgodosedda genom lagförslagen. Jämför reservation 1 (SD). Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att undersöka om det finns ett behov av att förstärka det straffrättsliga skyddet för egendom och föreslå de författningsändringar som det finns anledning till (dir. 2012:73). I uppdraget ingick bl.a. att ta ställning till om sådana omständigheter som att brottsligheten har haft systematiska inslag eller kan innebära en särskild integritetskränkning bör få större betydelse för brottsrubriceringen av förmögenhetsbrotten. Utredningen () över-lämnade betänkandet Stärkt straffrättsligt skydd för egendom (SOU 2013:85) . I propositionen tar regeringen ställning till de lagförslag som läggs fram i betänkandet (med undantag för ett förslag som behandlats tidigare, se prop. 2015/16:150). Genom dessa ställningstaganden behandlar regeringen dels ett tillkännagivande av om att regeringen ska återkomma med förslag om att skärpa straffen för bedrägeribrott med systematiska inslag och se över bedrägeribrottets utformning för att säkerställa en god anpassning till it-relaterade brott (bet. 2014/15:JuU14 punkt 30, rskr. 2014/15:138), dels ett tillkännagivande om att regeringen ska återkomma med förslag om att införa en ny straffbestämmelse som tar sikte på systematiska fakturabedrägerier (bet. 2014/15:JuU14 punkt 33, rskr. 2014/15:138). Regeringen anser att dessa tillkännagivanden härmed är slutbehandlade. Regeringen anför i propositionen att den avser att inhämta beredningsunderlag och återkomma till i fråga om följande näraliggande tillkännagivanden: • Straffet för bostadsinbrott bör skärpas genom att man inför en ny brottsrubricering, inbrottsstöld, med en högre straffskala än den som gäller för grov stöld (bet. 2014/15:JuU1, rskr. 2014/15:77). • Regeringen ska återkomma till med förslag om att införa ett nytt brott – inbrottsstöld – med minimistraffet fängelse (bet. 2014/15:JuU14 punkt 26, rskr. 2014/15:138). • Regeringen ska återkomma till med förslag om att kriminalisera försök till häleri av normalgraden (bet. 2014/15:JuU14, rskr. 2014/15:138). • En ny brottsrubricering som tar sikte på systematiska stölder bör införas (bet. 2015/16:JuU18, rskr. 2015/16:196). Vanligtvis avses med termen bluffaktura ett förfarande där någon förmås att betala en faktura som inte motsvarar någon verklig skuld. Bakom termen döljer sig emellertid många olika tillvägagångssätt. Dessa innefattar inte alltid något vilseledande. Företeelsen kan i princip delas in i två huvudkategorier, dels bluffakturor (fakturor från avsändare som är okända för mottagaren), dels fakturabedrägerier efter kontakt (där avsändaren påstår att en föregående kontakt mellan avsändare och mottagare har resulterat i ett avtal). Båda företeelserna innebär att etablerade affärsformer används utan respekt för uppställda rättsliga spelregler. Många av dessa förfaranden skulle med dagens regler kunna bestraffas som bedrägeri, grovt bedrägeri eller motsvarande försöksbrott. Andra förfaranden befinner sig i en gråzon (bl.a. när det klandervärda beteendet rör formerna för ingåendet av ett avtal, och när något vilseledande i fråga om betalningsskyldigheten inte längre föreligger vid betalningen). Regeringen konstaterar i propositionen att systematiska fakturabedrägerier har förekommit , men att har vuxit i omfattning och blivit ett allvarligare samhällsproblem. Brottsligheten har, enligt regeringen, i takt med den tekniska utvecklingen tagit sig alltmer varierande och avancerade uttryck. Ofta avser de enskilda brotten endast mindre belopp, men eftersom de begås med betydande systematik omsätter de sammantaget mycket stora summor. Brotten riktas också typiskt sett mot många olika målsägande. Detta innebär att systematiken i brottsligheten oftast inte kan påvisas om inte ett stort antal av brotten blir föremål för utredning. Varje enskilt brott måste styrkas för att det systematiska inslaget ska få genomslag vid straffmätningen. Utformningen av straffbestämmelsen om bedrägeri medför att det måste ställas höga krav på brottsutredning och bevisning, inte minst i fråga om rekvisitet vilseledande. Utgångspunkten är att varje enskilt vilseledande utgör ett brott. För att åklagaren ska kunna styrka vilseledande i varje enskilt fall måste varje målsägande förhöras om varje enskild faktura och – om lagföringen avser fullbordat brott – om skälet till att han eller hon har betalat. Eftersom det är ett utmärkande drag för bedrägerier med bluffakturor att fakturorna sänds ut i mycket stort antal, krävs stora resurser för att utreda brotten och lagföra gärningsmännen. Behovet av en reform Fakturabedrägerier får stora effekter på samhället. Brottsligheten riskerar också att negativt påverka tilltron till något så avgörande i ett modernt samhälle som betalnings- och faktureringsrutiner. är det tydligt att den straffrättsliga regleringen på detta område inte är lämpligt avpassad efter omfattande systematiska förfaranden. Det innebär i förlängningen att brottslighetens systematik och samlade negativa effekt för samhället inte i tillräcklig utsträckning beaktas vid rubricering av brotten och inte heller får tillräckligt genomslag vid straffmätningen. Detta gäller inte minst eftersom brotten vart för sig sällan framstår som särskilt allvarliga. Enligt regeringen är det mot denna bakgrund tydligt att det finns ett behov av effektivare sanktioner mot fakturabedrägerier. Detta kan inte i tillräcklig utsträckning uppnås på civilrättslig eller marknadsrättslig väg och inte heller – på grund av brottets grundläggande konstruktion – genom en ändring av straffbestämmelsen om bedrägeri. I stället bör det, enligt regeringens mening, införas en ny straffbestämmelse som tar sikte på fakturabedrägerier. Enligt det lagförslag som regeringen presenterar ska straffbestämmelsen vara ett bedrägeribrott med tidig fullbordanspunkt. Det betyder att det fortfarande kommer att krävas att ett vilseledande har ägt rum. Däremot ska straffstadgandet vara konstruerat så att det i första hand tar sikte på gärningsmannens handlingssätt, och systematiken i detta, snarare än på konsekvenserna av agerandet i varje enskilt fall. Beteendet som straffbeläggs genom bestämmelsen ska vara att rikta betalningsuppmaningar till en vidare krets, i syfte att vilseleda till handling som innebär för gärningsmannen och skada för mottagaren eller någon i hans eller hennes ställe. För straffansvar krävs vidare att förfarandet har avsett ett betydande värde. Brottet ska betecknas grovt fordringsbedrägeri och endast ha en svårighetsgrad. Straffskalan ska vara fängelse i lägst och högst . Förberedelse, men inte försök, till grovt fordringsbedrägeri ska vara kriminaliserat. En mottagare som har verkställt betalningen av en betalningsuppmaning enligt bestämmelsen ska ha ställning som målsägande. Regeringens förhoppning är att straffbestämmelsen ska möjliggöra en effektivare utredning och lagföring av bedrägerier med bluffakturor. Till exempel kommer det i ansvarsdelen inte längre att behövas något förhör med varje avsedd mottagare under rättegången, eftersom det för straffansvar räcker att avsändaren har förmedlat eller har avsänt uppmaningen. Det är alltså inte nödvändigt att mottagaren tagit del av uppmaningen. Utöver den nya straffbestämmelsen om fordringsbedrägeri lämnar regeringen ett flertal förslag som tar sikte på regleringen av förmögenhetsbrotten i allmänhet. Förslagen rör huvudsakligen frågor om beteckningar, rubriceringar och gradindelning av dessa brott samt en justering av vissa straffskalor. Förmögenhetsbrott som rör fast egendom m.m. Regeringen noterar att det bland bestämmelserna om förmögenhetsbrott sedan gammalt finns några särskilda bestämmelser som rör fast egendom. Vissa av dessa fyller den funktionen att de sätter gränser för den grundlagsskyddade allemansrätten. Detta gäller dock inte alla bestämmelser. Regeringen föreslår i propositionen att förmögenhetsbrott som riktar sig mot fast egendom inte längre ska särregleras, med undantag för de straffbestämmelser som indirekt reglerar allemansrätten. Dessa bestämmelser bör förenklas men även i fortsättningen särregleras. Detta innebär att den form av åverkan som avser tillgrepp av vissa naturprodukter även i fortsättningen ska regleras i en särskild straffbestämmelse, med samma straffskala och åtalsbestämmelser som . Enligt regeringen bör vissa andra straffbestämmelser om brott mot lös och fast egendom föras samman. Man föreslår därför att straffbestämmelserna om egenmäktigt förfarande och självtäkt ska vara direkt tillämpliga på både fast och lös egendom. För egenmäktigt förfarande som inte innefattar tillgrepp ska det även införas ett rekvisit som innebär att förfarandet ska ha vållat skada eller olägenhet. Bestämmelsen om olovligt brukande förenklas, och dessutom ska den grova svårighetsgraden av det brottet kunna komma i fråga även vid olovligt brukande av fastighet. Olovlig avledning av elektrisk kraft eller värmeenergi Regeringen föreslår i propositionen att straffbestämmelserna om olovlig kraftavledning och olovlig avledning av värmeenergi förs samman till en gemensam bestämmelse. Det nya brottet ska betecknas olovlig energiavledning. Straffskalan ska vara oförändrad. fall ska inte undantas från det straffbara området. Frågor om beteckning, rubricering och gradindelning av övriga förmögenhetsbrott Regeringen konstaterar i propositionen att det för de centrala förmögenhetsbrotten anges i straffbestämmelsen vilka faktorer som särskilt ska beaktas vid bedömningen av vilken svårhetsgrad brottet har. För andra förmögenhetsbrott anges emellertid inte några sådana omständigheter. Vidare har dessa andra brott ofta gemensamma brottsbeteckningar för grovt brott, brott av normalgraden och ringa brott. I 8 kap. är det endast vid stöld- och rånbrott som det anges vilka faktorer som särskilt ska beaktas vid bestämningen av brottens svårighetsgrad. I 9 kap. gäller detta endast för bedrägeri och utpressning. I 10 kap. anges det vid förskingring, mutbrott och trolöshet mot huvudman vilka faktorer som särskilt ska beaktas vid bedömningen, men inte vid övriga brott. I 12 kap. anges sådana faktorer när det gäller skadegörelsebrotten. Sådana faktorer som uttryckligen pekas ut i brottsbeskrivningarna, t.ex. värde eller ekonomisk skada, tillmäts generellt sett mycket stor betydelse vid rubriceringen av en gärning. Värde och ekonomisk skada tillmäts vidare ofta avgörande betydelse även när det inte anges några försvårande eller förmildrande faktorer i bestämmelsen. När det gäller betydelsen av värdet av egendom eller en skada har domstolarna en tendens att strikt följa de praxissammanställningar som finns att tillgå. Detta riskerar att leda till att det inte tas tillräcklig hänsyn till de övriga omständigheterna i det enskilda fallet. Bland annat integritetskränkande inslag riskerar att inte tillmätas den betydelse som är motiverad. Regeringen finner att det finns skäl för en förtydligad ordning och att det i större utsträckning än bör framgå av brottsbeskrivningarna vilka omständigheter som är av störst betydelse vid rubriceringen av förmögenhetsbrott. En mer nyanserad bedömning bör eftersträvas i detta, där hänsyn i större grad tas till andra omständigheter än ekonomiska. Regeringen föreslår därför att anvisningar för rubricering införs för fler gradindelade förmögenhetsbrott, till ledning för rättstillämparen. Vidare har regeringen sett över de straffbestämmelser där det redan finns anvisningar. Vid formuleringen av de nya kvalifikationsgrunderna i lagförslaget har regeringen beaktat att de integritetskränkande inslagen i regel bör få större genomslag . Däremot anser regeringen inte att det är lämpligt att i vidare omfattning än vad som redan är fallet ange systematik i brottsligheten som kvalifikationsgrund. Detta skulle enligt regeringen kunna leda till den felaktiga tolkningen att samtliga brott i ett systematiskt förfarande kan betraktas som ett grovt brott, eller att förekomsten av systematiska inslag i alltför stor utsträckning leder till att varje enskilt brott bedöms som grovt. Mot denna bakgrund föreslås att kvalifikationsgrunder införs för den grova svårighetsgraden av följande brott: • tillgrepp av fortskaffningsmedel • olovligt brukande. För vissa brott, som redan nu har anvisningar för rubricering, har anvisningarna kompletterats eller justerats. Detta gäller följande brott: • trolöshet mot huvudman. Som exempel kan nämnas att kvalifikationsgrunden för grov stöld kompletterats på så sätt att det särskilt ska beaktas bl.a. om tillgreppet skett efter intrång i bostad eller annat liknande boende eller om det avsett sak som någon bar på sig eller hade i sin omedelbara närhet. Därmed ska straffbestämmelsen enligt förslaget mer regelmässigt omfatta även boenden av mer tillfällig karaktär, och t.ex. tillgrepp i en väska som någon har ställt vid sina fötter. För brottet olovligt förfogande föreslår regeringen att det införs en ny svårhetsgrad (grovt olovligt förfogande). Vidare föreslår regeringen att vissa brottsbeteckningar ändras, nämligen följande. Reformen motiveras i huvudsak av det pedagogiska värdet av att brottsbeteckningarna är anpassade till vår tid i språkligt avseende. Det är en viktig del av straffbestämmelsernas preventiva verkan att befolkningen förstår vad som avses med brottsbenämningarna. Regeringen framhåller bl.a. att beteckningen snatteri för tankarna till endast obetydliga tillgrepp och inte heller tydligt ger vid handen att det är en privilegierad form av stöld, vilket i sig talar för att den beteckningen bör ändras. Beteckningen åverkan behålls dock för sådan ringa skadegörelse som endast innebär en överträdelse av allemansrätten. har brottsbeteckningarna grovt olaga tvång, grovt olaga hot, grov utpressning, grov trolöshet mot huvudman, grovt våld eller hot mot tjänsteman, grov förgripelse mot tjänsteman och grovt övergrepp i rättssak införts i (prop. 2015/16:113 s. 79 f.), liksom beteckningarna synnerligen grovt vapenbrott och synnerligen grovt narkotikabrott i speciallagstiftningen (prop. 2013/14:226 s. 37 och prop. 2015/16:111 s. 34). Som skäl för dessa åtgärder anfördes att det genom reformerna blev tydligare när en gärning ansågs hänförlig till den svårare graden och en högre straffskala blev tillämplig. Regeringen finner att det är lämpligt att av samma skäl införa särskilda brottsbeteckningar för den grova svårhetsgraden av sådana förmögenhetsbrott som inte haft några sådana beteckningar. Brottsrubriceringarna som därmed införs är följande: • grovt tillgrepp av fortskaffningsmedel • grovt egenmäktigt förfarande • grov olovlig energiavledning • grovt svindleri och • grovt olovligt brukande. För grovt olovligt brukande och grovt olovligt förfogande föreslår regeringen att det inte längre ska krävas någon åtalsprövning. Regeringen konstaterar att inte mindre än tio olika straffskalor tillämpas för de olika förmögenhetsbrotten i 8–10 och 12 kap. . Fem olika minimistraff gäller: böter, allmänt fängelseminimum (), fängelse , fängelse och fängelse . När det gäller de grova svårhetsgraderna av förmögenhetsbrott är det endast grovt egenmäktigt förfarande och grov skadegörelse som har en straffskala som utgår från allmänt fängelseminimum. För övriga grova brott uppställs som minimistraff fängelse , eller (grovt rån). Grovt egenmäktigt förfarande är det enda grova förmögenhetsbrott som har ett maximistraff fängelse. Maximistraffen för de övriga grova förmögenhetsbrotten är fängelse i fyra, sex eller (grovt rån). Minimistraffen för normalgraden av brott varierar från böter till fängelse (rån). När det gäller maximistraffen finns ett spann som löper från fängelse (egenmäktigt förfarande och självtäkt) till (rån). För de flesta förmögenhetsbrott av normalgraden gäller ett straffmaximum om två års fängelse. För flertalet av förmögenhetsbrotten har straffskalorna varit desamma sedan tillkomst. Straffskalorna för förmögenhetsbrotten varierar alltså avsevärt. Regeringen anför i propositionen att det inte framstår som rimligt att ställa upp tio straffskalor för brott av så pass liknande slag och föreslår därför en justering och en renodling av straffskalorna. I detta sammanhang har regeringen beaktat att straffskalorna ska vara ett aktuellt uttryck från samhällets sida för synen på hur klandervärt brottet anses vara. Straffskalorna har vidare stor betydelse inte bara för straffmätningen, utan även för vilka tvångsmedel som får användas under förundersökningen. Det är enligt regeringen också av detta skäl viktigt att straffskalorna speglar en aktuell syn på hur allvarlig en brottstyp anses vara. Mot denna bakgrund föreslår regeringen att straffskalorna för vissa förmögenhetsbrott ändras på följande sätt. 6 månader–6 år Böter–fängelse i Böter–fängelse i 6 månader–4 år 6 månader–4 år fortskaffningsmedel, ringa brott Böter–fängelse i Böter–fängelse i Tagande av olovlig väg Böter–fängelse i När det gäller sänkningen av maximistraffet för olovligt förfogande är skälet att undvika en alltför stor överlappning med straffet för grovt olovligt förfogande. Till detta kommer att införandet av en grov svårighetsgrad innebär att normalgradsbrottet inte kommer att omfatta lika många förfaranden som tidigare, och att straffskalan för detta brott möjligen därför inte längre behöver vara lika vid. Straffskalorna för övriga förmögenhetsbrott lämnas enligt regeringens förslag oförändrade. Utöver de ovan nämnda lagförslagen föreslår regeringen en språklig ändring i 30 kap. 8 § , samt följdändringar i terrängkörningslagen (1975:1313) och lagen (1994:1811) om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m. Utskottet har tidigare lyft fram problemet med förekomsten av bluffakturor, och , på förslag av utskottet, tillkännagav för regeringen som sin mening att regeringen skulle återkomma till med ett förslag om att införa en ny straffbestämmelse som tar sikte på systematiska fakturabedrägerier (bet. 2014/15:JuU14, rskr. 2014/15:138). Utskottet anförde i det betänkandet att bluffakturor har blivit ett samhällsproblem eftersom det rör sig om omfattande utskick som ofta görs inom ramen för en organiserad verksamhet. En ensam gärningsman eller en grupp av gärningsmän kan med hjälp av modern teknik snabbt skicka ut bluffakturor som tillsammans avser miljonbelopp. Utskottet såg det därför som angeläget att införa en ny straffbestämmelse som skulle träffa förfarandet.