bet · H401CU12 · 2017-03-31 00:00:00 — Om ersättningsarrangemang inte kan ordnas eller om resenären på godtagbara grunder avvisar sådana arrangemang, ska arrangören, om det är skäligt, utan extra kostnad för resenären tillhandahålla likvärdig transport tillbaka till platsen för avresan eller till någon annan ort som resenären godkänner. Innebär en förändring i paketresan enligt första eller andra stycket en försämring för resenären är han eller hon, om det är skäligt, berättigad till prisavdrag och skadestånd (15 §). Vid andra fel i de avtalade tjänsterna än sådana som anges i 15 § har resenären rätt till prisavdrag och skadestånd, om inte felet beror på denne. Rätten till skadestånd faller också bort om arrangören visar att felet beror på ett hinder utanför arrangörens kontroll som denne inte skäligen kunde förväntas ha räknat med när avtalet ingicks och vars följder denne inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit. Kontrollansvaret omfattar också andra som arrangören har anlitat (16 §). Skadestånd enligt 15 och 16 §§ omfattar, förutom ersättning för ren förmögenhetsskada, ersättning för personskada och sakskada (17 §). När det gäller hotelltjänster som inte ingår som en del i ett paketresearrangemang saknas lagstiftning som direkt omfattar sådana tjänster. Enligt praxis anses dock att ledning kan hämtas från konsumentköplagen och konsumenttjänstlagen i fall när en konsument begär ersättning för att det hotell konsumenten beställt varit överbokat. Av dessa lagar följer att en näringsidkare som gör sig skyldig till avtalsbrott ska ersätta konsumenten för den skada konsumenten drabbats av på grund av avtalsbrottet (se ärende 2015-01191). Som tidigare redovisats i avsnittet Förmedling av tjänster antog och rådet ett nytt direktiv om paketresor och sammanlänkade researrangemang (EU) 2015/2302. Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att föreslå hur det nya direktivet ska genomföras i svensk rätt. Utredningen, som antog namnet , överlämnade delbetänkandet Ny paketreselag (SOU 2016:56). I delbetänkandet föreslår utredningen en ny paketreselag. Arrangören ska på samma sätt som gäller enligt den nuvarande paketreselagen vara primärt ansvarig gentemot resenären för att paketreseavtalet fullgörs. I den nya lagen ska bl.a. införas en generell skyldighet för arrangören att avhjälpa fel i paketresan. Skyldigheten att avhjälpa fel ska inte gälla om det föreligger ett hinder som arrangören inte kan övervinna eller om fullgörandet skulle medföra kostnader som är oproportionerliga i förhållande till omfattningen av felet och värdet av de påverkade resetjänsterna. Resenären ska ges rätt till ersättning för försvarliga kostnader för att själv avhjälpa felet om avhjälpande krävs eller arrangören inte avhjälper felet. Avhjälps inte felet ska resenären ha rätt till prisavdrag och skadestånd. Enligt uppgift från bereds delbetänkandet inom . Vid fel i en hotellinkvartering som ingår i en paketresa blir paketreselagens felregler tillämpliga. Enligt den nuvarande paketreselagen har resenären vid fel i en paketresa bl.a. rätt till prisavdrag och skadestånd. Som redovisats ovan har ett nytt direktiv om paketresor och sammanlänkade researrangemang antagits 2015. föreslår i sitt delbetänkande hur direktivet ska genomföras i svensk rätt. Utredningen föreslår en ny paketreselag som bl.a. ska innehålla en generell skyldighet för arrangören att avhjälpa fel i paketresan. Avhjälps inte felet ska resenären ha rätt till prisavdrag och skadestånd. Resenären ges också i vissa situationer rätt till ersättning för försvarliga kostnader för att själv avhjälpa felet. Delbetänkandet bereds inom . När det gäller hotelltjänster som inte ingår som en del i ett paket-researrangemang saknas lagstiftning som direkt omfattar sådana tjänster. Enligt praxis kan dock ledning hämtas från konsumentköplagen och konsumenttjänstlagen i fall när en konsument begär ersättning för att det hotell konsumenten beställt varit överbokat. Enligt dessa lagar har en konsument rätt till ersättning för skada på grund av näringsidkarens avtalsbrott. Mot den redovisade bakgrunden är utskottet inte berett att föreslå någon åtgärd med anledning av motionerna, varför de bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om småhusentreprenad. Utskottet hänvisar bl.a. till avgöranden från . I motionerna 2015/16:357 och 2016/17:381 anför (S) att flera byggbolag vid nybyggnation använt en byggkonstruktion som brustit när det gäller fuktsäkerhet. Motionären menar att det finns ett behov av att utreda kostnadsansvaret vid fel i en småhusentreprenad. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta. (MP) anför i motion 2015/16:1147 att det vid småhusentreprenad förekommer kontraktsvillkor som innebär att beställaren (konsumenten) inte får överlåta kontraktet på någon annan utan entreprenörens godkännande. Motionären föreslår ett tillkännagivande om att även konsumenter som har köpt fastigheten i andra hand bör få reklamera fel till entreprenören. I 51–61 §§ konsumenttjänstlagen (1985:716) finns särskilda bestämmelser om småhusentreprenad. Näringsidkaren ansvarar för de fel i entreprenaden som fanns då arbetet godkändes vid slutbesiktningen. Näringsidkaren ansvarar också för fel som visar sig efter slutbesiktningen, om inte felet beror på olyckshändelser, vanvård, onormalt brukande eller liknande (58 och 59 §§). Efter det att en slutbesiktning gjorts får konsumenten endast åberopa fel som har antecknats i besiktnings-utlåtandet. Undantag görs för bl.a. dolda fel (60 §). Om det inte görs någon slutbesiktning ska konsumenttjänstlagens allmänna felregler tillämpas. En konsument som vill åberopa att tjänsten är felaktig ska underrätta näringsidkaren om detta (reklamation). Konsumenten behöver inte reklamera fel som har antecknats i ett besiktningsutlåtande eller har påtalats för näringsidkaren från slutbesiktningen. Preskriptionsfristen, dvs. den längsta tid inom vilken reklamation kan göras, är vid småhusentreprenad. Har en slutbesiktning gjorts, ska fristen räknas från den tidpunkt då besiktningen godkändes såvida inte annat följer av en garanti eller liknande utfästelse (61 §). Vid fel i entreprenaden har konsumenten enligt konsumenttjänstlagens allmänna regler bl.a. rätt att få felet avhjälpt av näringsidkaren, få prisavdrag eller häva avtalet. Konsumenten kan också kräva skadestånd av näringsidkaren (16, 20, 21 och 31 §§). Det finns också ett nu gällande standardavtal, Allmänna bestämmelser för småhusentreprenader – ABS 09, som bygger på konsumenttjänstlagens regler. Enligt ABS 09 får entreprenadkontraktet inte av någondera parten överlåtas på någon annan utan den andra partens godkännande. Konstruktionen med putsade, enstegstätade fasader har bedömts i rättsfallet NJA 2015 s. 110. Fallet rörde frågan om fel i en totalentreprenad avseende småhus. ABS 95 gällde för entreprenaden. I avgörandet konstaterade HD att konstruktionen hade medfört betydande risker för problem med mögel, röta och dålig lukt. Resultatet av entreprenörens arbete svarade därför inte mot vad beställarna med fog hade kunnat förutsätta. HD har funnit att fel förelåg i entreprenaden. I ett senare avgörande i samma mål, NJA 2015 s. 1040, har HD förklarat att entreprenörens ansvar enligt ABS 95 inte var begränsat till garantitiden, eftersom det var fråga om ett väsentligt fel som hade sin grund i entreprenörens vårdslöshet. I avgörandet har HD vidare ansett att ett avtalat överlåtelseförbud inte har hindrat en förvärvare av huset från att mot entreprenören göra gällande rättigheter som övertagits från beställaren. Som redovisats ovan finns bestämmelser i konsumenttjänstlagen om näringsidkarens ansvar för fel i en småhusentreprenad. Det finns också ett standardavtal Allmänna bestämmelser för småhusentreprenader – ABS 09, som bygger på konsumenttjänstlagens regler. Vidare har i två avgöranden prövat frågor som tas upp i motionerna. Utskottet kan mot den bakgrunden inte se att det finns skäl att föreslå något initiativ från . Motionerna bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om hantverkstjänster. Utskottet hänvisar bl.a. till pågående informationsinsatser. Finn och (båda M) anser i motion 2015/16:1670 att regeringen bör göra en översyn av behovet av ett mer formaliserat informationsutbyte mellan konsumenter och hantverkare. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta. har som en del av verkets uppdrag att beskriva läget för svenska konsumenter presenterat rapporten för hantverkstjänster – fördjupad analys och förslag på åtgärder (Rapport 2013:6). I rapporten, som presenterades , anför att verket har uppmärksammat konsumentproblem på marknaden för hantverkstjänster. undersökningar visar att en stor del av det missnöje som konsumenter ger uttryck för borde kunna undvikas genom bättre kommunikation och en tydlig dokumentation över det arbete som är tänkt att utföras. Mot bakgrund av de problem som framkommer på marknaden anser att de åtgärder som ligger inom konsumentpolitikens område bör sträva efter att förbättra kommunikationen samt att minska informations- och kunskapsgapet mellan konsumenter och hantverkare. Även åtgärder som reglerar ansvarsfördelning och riskspridning bör övervägas. I rapporten lämnar följande åtgärdsförslag när det gäller hantverkstjänster: • En standardisering av arbetsprocessen kring hantverkstjänster för att underlätta och förtydliga spelreglerna mellan konsumenter och hantverkare före, under och efter ett arbete. • En interaktiv hantverksguide för att förmedla situationsanpassad information till konsumenter. • Utreda möjligheterna för en omvänd bevisbörda mellan konsumenter och näringsidkare. Förlagan finns i konsumenttjänstlagens särskilda bestämmelser för småhusentreprenader. En omvänd bevisbörda innebär att det åligger hantverkaren att vid en eventuell tvist visa vad som avtalats beträffande arbetets omfattning, pris och tidsramar. Det skapar starka incitament till tydlig dokumentation, vilket bör underlätta både kommunikation inför och under ett arbete, men framför allt stärker det konsumentens ställning vid en eventuell tvist. Enligt uppgift från analyseras rapporten inom . Vidare har träffat överenskommelser med olika branschorganisationer för att uppnå ett bättre konsumenträttsligt skydd på marknaden. Bland annat har tillsammans med och Byggindustrier tagit fram en ny avtalsmall för hantverkstjänster, Hantverkarformuläret 2014. På webbplatsen, , som är ett samarbete mellan och , lämnas råd till konsumenter om att anlita hantverkare. På webbplatsen finns också ett antal avtalsmallar som gäller hantverkstjänster, t.ex. Hantverkarformuläret 2014. Information när det gäller hantverkstjänster finns även på Hallå konsuments webbplats. På lämnas vidare information till företagare om regler m.m. vid utförande av hantverkstjänster. har även gett ut broschyrer med tips vid hantverkstjänster, som vänder sig dels till konsumenter, dels till företagare. Viss information om hantverkstjänster finns även på bransch-organisationers webbplatser. inledde 2013 tillsammans med Byggindustrier, Villaägarna ett antal andra branschorganisationer samt representanter för yrkesverksamma bygghantverkare ett gemensamt arbete med att skapa en standard för bygghantverkstjänster. beslutade att avsluta standardiseringsarbetet. Beslutet togs eftersom parterna stod alltför långt ifrån varandra. uppger i sin årsredovisning att verket har för avsikt att ta till vara det material och de kunskaper som standardiseringsarbetet fört med sig, för att på andra sätt förbättra konsumentskyddet i samband med köp av hantverkstjänster. Motsvarande motionsyrkande har tidigare behandlats av utskottet (bet. 2013/14:CU20) och (bet. 2014/15:CU11). Utskottet avstyrkte de då aktuella motionerna med hänvisning till pågående arbete och följde utskottet. Som redovisats ovan pågår informationsinsatser riktade mot såväl konsumenter som företagare för att förbättra förutsättningarna vid avtal om hantverkstjänster. har även träffat överenskommelser med olika branschorganisationer för att uppnå ett bättre konsumenträttsligt skydd på hantverksmarknaden. Vidare analyseras för hantverkstjänster – fördjupad analys och förslag på åtgärder inom . Ett av åtgärdsförslag i rapporten gällde en standardisering av arbetsprocessen kring hantverkstjänster. Det arbete som inleddes för att skapa en standard för hantverkstjänster har upphört, men har dock för avsikt att ta till vara det material och de kunskaper som standardiseringsarbetet fört med sig för att på andra sätt förbättra konsumentskyddet i samband med köp av hantverkstjänster. Mot denna bakgrund är utskottet inte berett att föreslå någon åtgärd från med anledning av motionen. Motionen bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om faktureringsavgifter. och (båda S) anför i motion 2016/17:1166 att särskilt många äldre inte har möjlighet att betala räkningar via e-faktura utan är hänvisade till att betala via pappersfakturor då de även får betala faktureringsavgifter. Uttaget av faktureringsavgifter innebär därför att äldre personer missgynnas. Enligt motionärerna bör lagstiftningen ses över. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta. Enligt allmänna avtalsrättsliga principer kan faktureringsavgift tas ut endast om parterna kommit överens om detta vid avtalets ingående eller det kan anses stå i överensstämmelse med handelsbruk eller sedvänja i branschen. För att faktureringsavgift ska kunna tas ut räcker det således inte med att säljaren enbart på fakturan kräver faktureringsavgift. Som redovisats ovan i avsnittet Telefonförsäljning m.m. beslutade om lagändringar för att genomföra direktivet om konsumenträttigheter i svensk rätt. Lagändringarna i bl.a. lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler och marknadsföringslagen (2008:486) trädde i kraft . Lagändringarna innebär bl.a. att näringsidkaren innan ett avtal ingås ska ge konsumenten information om alla andra kostnader som kan tillkomma med anledning av avtalet. Ett exempel är faktureringskostnader. Om kostnaderna inte kan beräknas i förväg ska det ges information om att sådana ytterligare kostnader kan tillkomma. Näringsidkaren har inte rätt till ersättning för tillkommande kostnader om någon sådan information inte har lämnats. Inom energimarknaden gäller ett förbud mot faktureringsavgifter. Både fakturor i elektronisk form och i pappersform omfattas av förbudet mot avgifter. Förbudet infördes för att genomföra delar av energieffektiviseringsdirektivet (prop. 2013/14:174, s. 155 f.). Enligt 8 kap. 14 § ellagen (1997:857), får elleverantörer och nätföretag inte debitera någon avgift för att tillhandahålla elanvändarna fakturor och faktureringsinformation om energianvändningen. Motsvarande bestämmelser med förbud mot faktureringsavgifter finns även i 7 kap. 13 § naturgaslagen (2005:403) och i 6 c § fjärrvärmelagen (2008:263). I 11 kap. 15 § ellagen 8 kap. 15 § naturgaslagen finns även bestämmelser av innebörden att elhandelsföretag och gashandelsföretag inte får missgynna en konsument utifrån det betalningssätt som konsumenten har valt. Bestämmelserna infördes för att genomföra delar av tredje inre-marknadspaketet (prop. 2010/11:70 s. 90 f, s. 173 f.). Motioner om faktureringsavgifter har behandlats av utskottet vid ett flertal tillfällen (bet. 2013/14:CU20). Utskottet avstyrkte de då aktuella motionerna bl.a. med hänvisning till allmänna avtalsrättsliga principer, och följde utskottet. Enligt utskottets mening finns det inte skäl att föreslå någon åtgärd med anledning av motionen. Motionen bör därför avslås. Tydligare regler för fakturors förfallodatum Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att införa en generell regel om när en faktura ska anses vara betald. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden från sida. (SD) anför i motionerna 2015/16:1789 och 2016/17:2314 att bl.a. företag har olika syn på vad som ska anses vara en fakturas sista förfallodag. anser att sista förfallodag är detsamma som sista mottagningsdag till deras konton. Motionären anser att det, för att förtydliga för konsumenterna, bör införas en lagregel om att sista förfallodatum motsvarar sista betalningsdag till betalningsmottagarens konto. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta. Om tidpunkten för betalningen inte följer av avtalet gäller enligt 49 § köplagen (1990:931) och 36 § konsumentköplagen (1990:932) att köparen ska betala när säljaren kräver det. har i ett avgörande ansett att en betalning som har skett till borgenärens postgirokonto har fullgjorts den dag då betalningen bokfördes av postgirot, om inte annat följer av särskilda föreskrifter som t.ex. i fråga om hyresbetalningar (NJA 1988 s. 312). Särskilda regler om när en betalning ska anses fullgjord finns t.ex. i hyreslagen (12 kap. jordabalken), försäkringsavtalslagen (2005:104) och skatteförfarandelagen (2011:1244). I hyreslagen finns regler om när en hyra ska anses betald. Om hyresgästen betalar hyran på ett post- eller bankkontor anses beloppet ha kommit hyresvärden till handa vid betalningen. Lämnar hyresgästen ett betalningsuppdrag på hyran till bank-, post- eller girokontor anses beloppet ha kommit hyresvärden till handa när betalningsuppdraget togs emot av det förmedlande kontoret (12 kap. 20 § tredje stycket jordabalken). När det gäller betalning av genom betalningsförmedlare finns i huvudsak motsvarande regler i försäkringsavtalslagen. En försäkringstagare anses ha betalat premien när han eller hon lämnat ett betalningsuppdrag avseende premien till en bank eller någon annan liknande betalningsförmedlare (5 kap. 5 §, 8 kap. 17 § och 13 kap. 5 § försäkrings-avtalslagen). Enligt 62 kap. 2 § skatteförfarandelagen ska skatter och avgifter betalas in till särskilda konto för skattebetalningar. Skatten eller avgiften är betald den dag då betalningen har bokförts på det särskilda kontot. Motsvarande motionsyrkande har behandlats av utskottet , i betänkande 2014/15:CU11. Utskottet stod då fast vid sitt ställningstagande i betänkande 2011/12:CU15. I det betänkandet anförde utskottet att det finns särskilda lagregler om när skatter och avgifter ska anses betalda. Sådana regler finns även när det gäller betalningar av hyra och försäkringspremier och innebär i de fallen ett undantag från principen att betalningen anses fullgjord när beloppet bokförts på mottagarens konto. I de sistnämnda fallen rör det sig om lagstiftning som har en social skyddskaraktär. Enligt utskottets mening fanns det inte skäl att, som motionären önskade, införa en generell lagreglering om när en faktura ska anses betald. Utskottet avstyrkte motionsyrkandet och följde utskottet. Utskottet står fast vid sin ovan redovisade uppfattning och föreslår att avslår motionerna. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om att regeringen behöver vidta ytterligare åtgärder för att motverka oseriös kreditgivning till konsumenter på snabblånemarknaden och tillkännager detta för regeringen. introducerades s.k. snabblån på den svenska marknaden. Typiskt för snabblån är att det handlar om att låna en relativt liten summa . Ansökningar om lån görs på distans, ofta genom ett sms-meddelande eller via internet. Utredningen om vissa konsumentkrediter (se nedan) har med utgångspunkt från produktutbudet funnit att ett snabblån kan beskrivas som • en kredit om ett mindre belopp, • en kredit som ska betalas tillbaka , mellan en och 10 månader • en kredit med hög effektiv ränta, från till flera tusen procent. I kommittémotion 2015/16:2704 föreslår m.fl. (M) ett tillkännagivande om att vidta krafttag mot oseriös kreditgivning (yrkande 6). Motionärerna anser även att allmänna råd bör ses över för att säkerställa att de verktyg som har, såsom sanktionsavgifter, möjligheten att besluta om varning och att kreditgivningen ska upphöra, är tillräckliga för att garantera att en god kreditgivningssed upprätthålls. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta (yrkande 7). Vidare anser motionärerna att endast ska ha tillsynen över kreditgivningen till konsumenter. För en tydligare och säkrare tillsyn över kreditmarknaden bör det ske en samlad kontroll från en myndighet och inte vara ett delat tillsynsansvar mellan och . Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta (yrkande 8). Även i kommittémotion 2016/17:3147 anser m.fl. (M) att det behövs ytterligare åtgärder mot oseriös kreditgivning och att endast ska ha tillsynsansvaret över kreditgivningen till konsumenter. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta (yrkande 5). I kommittémotion 2015/16:2050 anser m.fl. (SD) att kreditgivare som grovt brustit i sin kreditprövning inte ska kunna vända sig till för att driva in sin fordran. Motionärerna anser vidare att snabblån för konsumtion bör förbjudas. Tillkännagivanden föreslås i enlighet med detta (yrkandena 1 och 2). Motsvarande tillkännagivanden föreslås även i kommittémotion 2016/17:2371 av och (båda SD), yrkandena 1 och 2. Ett tillkännagivande om att förbjuda snabblån föreslås också av (SD) i motionerna 2015/16:3114 och 2016/17:2280. I motionerna 2015/16:3080 (yrkande 3) och 2016/17:2455 (yrkande 3) föreslår även ett tillkännagivande om att kreditgivare som brustit i sin kreditprövning inte ska kunna vända sig till för att driva in sin fordran. Samma motionär anser vidare i motionerna 2015/16:2758 (yrkande 3) och 2016/17:2919 (yrkande 1) bl.a. att det bör införas en karenstid vid utbetalning av lån. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta. Motionären anser dessutom att det ska finnas tydlig information om möjligheten till konsumentvägledning i samband med att en låntagare erbjuds lån. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta (motion 2015/16:2758 yrkande 6 och motion 2016/17:2919 yrkande 4). I kommittémotion 2015/16:2789 anser m.fl. (L) att ytterligare åtgärder behövs för att stävja oseriös kreditgivning genom snabblån. Det kan t.ex. handla om att snabblåneföretag som inte gör en ordentlig kreditprövning inte får rätt att ta ut ränta på det utlånade beloppet eller eventuellt att låneföretagens möjlighet till utmätning för att återkräva lånet begränsas. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta (yrkande 3). I kommittémotionerna 2015/16:1938 och 2016/17:3347 av m.fl. (KD) föreslås ett tillkännagivande om att överväga förutsättningarna för ett räntetak för snabblån (yrkandena 25 och 45). (S) anser i motion 2016/17:1039 att reglerna när det gäller sms-lån bör ses över och skärpas. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta. I motion 2015/16:1740 föreslår och (båda M) ett tillkännagivande om att regeringen bör implementera, komplettera och fullt genomföra alliansregeringens åtgärder för att skydda konsumenterna från snabblån med orimliga villkor och räntor. (C) anser i motion 2015/16:2393 att möjligheten att begränsa att erbjudanden om snabblån sänds per brev, sms och e-post bör ses över. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta. trädde en ny konsumentkreditlag (2010:1846) i kraft (prop. 2009/10:242, bet. 2010/11:CU5, rskr. 2010/11:80). Lagen ersatte konsumentkreditlagen . konsumentkreditlag var snabblånen undantagna från t.ex. kravet på information om den effektiva räntan i marknadsföring och innan ett avtal ingås. Snabblånen var också typiskt sett undantagna från kravet på kreditprövning. I syfte att motverka de skuldsättningsproblem som sms-lån och andra snabblån har fört med sig gäller i den nya lagen samma regler för snabblån som för konsumentkrediter i allmänhet. Den nya konsumentkreditlagen omfattar i princip alla slag av krediter som näringsidkare lämnar till konsumenter. Lagen är, liksom den tidigare konsumentkreditlagen, tvingande till konsumentens förmån. beslutade om vissa ändringar i konsumentkreditlagen i huvudsak för att genomföra delar av bolånedirektivet i svensk rätt (prop. 2015/16:197, bet. 2016/17:CU5, rskr. 2016/17:32). Lag-ändringarna trädde i kraft . Bland annat har ett antal nya bestämmelser som endast omfattar bostadskrediter införts i lagen.