bet · H401KU20 · 2017-06-13 00:00:00 — Även om avsikten med ett uttalande inte varit att påverka domstolarnas bedömning kan det ändå i vissa fall framstå som stridande mot syftet i 11 kap. 3 § regeringsformen. Vidare ansåg utskottet att i ett av fallen gjorde sjukvårdsministern ett tydligt ställningstagande i förhållande till den icke lagakraftvunna domen, och utskottet ansåg att det uttalandet kom i konflikt med syftet med bestämmelsen i regeringsformen om rättskipningens självständighet. En annan granskning (bet. 2015/16:KU20 s. 363 f.) gällde statsministerns och inrikesministerns uttalanden om en tingsrättsdom. Några av uttalandena var enligt utskottet sådana som utgick från ett enskilt fall men där slutsatsen gavs en allmän innebörd. Dessa kunde inte uppfattas som att något av statsråden velat påverka domstolarnas avgöranden eller annars strida mot syftet med bestämmelsen i regeringsformen om rättskipningens självständighet. När det gällde inrikesministerns uttalanden om bevisningen i det aktuella fallet m.m. hade han enligt utskottet uttalat sig på ett sätt som tog sikte på värdering som görs av domstolen och som ligger till grund för de aktuella domarna. Uttalandena kommer därmed i konflikt med syftet med nämnda bestämmelse i regeringsformen. Utskottet framhöll att statsrådet hade kunnat avstå från att yttra sig om det enskilda fallet eller i vart fall borde ha uttalat sig med större försiktighet. I samma betänkande (s. 369 f.) granskade utskottet även inrikesministerns uttalande om en åklagares bedömning av häktningsskäl i ett enskilt ärende. Utskottet uppmärksammade att det fanns ett visst medieintresse av att statsrådet skulle ge en kommentar. Utskottet framhöll att han ändå hade kunnat avstå från att yttra sig om det enskilda fallet. Genom att ifrågasätta åklagarens beslut att inte göra en häktningsframställning till tingsrätten utan i stället försätta en person på fri fot hade statsrådet enligt utskottet uttalat sig på ett sätt som kommer i konflikt med syftet med bestämmelsen i regeringsformen om myndigheternas självständighet. Vidare granskade utskottet i betänkandet (s. 373 f.) f.d. klimat- och miljöministerns uttalanden om rättsläget vad gäller förbjuden båtfärg. Dåvarande statsrådet uttalade sig om tolkningen av gällande rätt, och det avsåg svar på frågor om bottenfärg på hennes och hennes sambos båt och deras syn på det aktuella regelverket. innebar uttalandet att hon offentligt gav uttryck för hur regler inom hennes ansvarsområde ska tillämpas av ansvariga myndigheter. Någon avsikt att påverka myndigheter syntes enligt utskottet inte ha förelegat, men mot bakgrund av den återhållsamhet som bör gälla med hänvisning till bestämmelserna i regeringsformen om myndigheters självständighet borde hon enligt utskottet ha avstått från att uttala sig på det sätt hon gjorde. Genom en skrivelse till begärde utskottet svar på följande frågor: – Har statsrådet uttalat sig på det sätt i fråga om datalagring som framgår av de artiklar i massmedier som nämns i anmälan? – Kommentarer önskas angående hur de uttalanden som avses i fråga 1 förhåller sig till bestämmelserna i 11 kap. 3 § och 12 kap. 2 § regeringsformen. – Vad var syftet med att kalla teleoperatörer till samtal? Hur säkerställdes att samtalen om myndigheters tillgång till teleoperatörernas uppgifter om elektronisk kommunikation inte skulle uppfattas som en uppmaning till ett kringgående av gällande rätt? Utskottet önskar ta del av den dokumentation som finns från samtalen med teleoperatörerna och de handlingar som eventuellt har delgetts dem. – Vilka kommentarer och upplysningar i övrigt föranleder anmälan och denna promemoria? Som svar fick utskottet en promemoria upprättad inom (bilaga A4.12.2). I promemorian anförs att har citerats korrekt i artiklarna som nämns i anmälan. Vidare anförs att uttalandena ska ses som ett inlägg i den allmänna debatten och att de inte har varit avsedda att påverka rättskipningens eller förvaltningens självständighet. Vidare anförs att syftet med samtalen med teleoperatörerna var informationsinhämtning. Mötena har huvudsakligen handlat om att har lyssnat på hur operatörerna uppfattar den situation som har uppkommit till följd av dom. Vid varje möte har också betonats att syftet med mötet varit att inhämta information och att det självfallet inte varit fråga om att diskutera eventuella avsteg från gällande rätt. Det finns inga minnesanteckningar eller liknande dokumentation från mötena. Det har inte heller lämnats ut några handlingar till operatörerna under mötena. Granskningen ger inte anledning till något uttalande från utskottet. 4.13 Dåvarande migrationsministerns uttalande om uppehållstillstånd för lokalanställda tolkar i I en anmälan till (dnr 822-2016/17), bilaga A4.13.1, begärs att granskar dåvarande migrationsministerns uttalande om de som arbetat som tolkar i samband med militära insats i . begärde 24 personer som arbetat som tolkar i samband med militära insats i asyl i . Dåvarande migrationsministern, , uttalade sig i frågan i medierna: ”Jag tycker att det skulle vara helt orimligt om en person som varit anställd av svenska staten fick en förmånligare behandling än en person som inte varit det.” Med detta uttalande riskerar ha föregått den kommande myndighetsprövningen, enligt anmälan. Formellt fick Försvarsmakten och regeringens uppdrag att hitta en lösning , . Lösningen blev att Försvarsmakten skulle inventera skyddsbehovet hos tolkarna och därefter låta dem med skyddsbehov flytta till ett annat land och registreras som flyktingar hos UNHCR. skulle sedan kunna ta hit dem som kvotflyktingar. Inventeringen av skyddsbehovet stod klar , varpå migrationsministern meddelade på sin Facebooksida att problemet var löst. Att hela problemet var löst visade sig dock inte stämma, enligt anmälan. stod det klart att 21 tolkar, två vakter och deras familjer förvisso hade kommit till – men att det fanns tolkar kvar i . fanns fortfarande ett tjugotal tolkar kvar i eller i exil som kan visa att de har tjänstgjort för den svenska försvarsmakten. I ett mejl avsänt till en person på anges att rättschefen vid anfört att användningen av två av de identifierade alternativen i utlänningslagstiftningen skulle förutsätta att regeringen fattar beslut eller ger klarsignal. Har ministern gett order om hur myndigheterna ska hantera tolkarnas ansökan är detta att beteckna som ministerstyre, enligt anmälan. bör granska huruvida som migrationsminister påverkat myndighets-utövning mot enskild. Till grund för granskningen har legat bl.a. svarspromemorior från , och Försvarsdepartementet, bilaga A4.13.2. Regeringen styr riket (1 kap. 6 § regeringsformen, RF). Under regeringen lyder de statliga förvaltningsmyndigheter som inte är myndigheter under . I 12 kap. 2 § RF anges att ingen myndighet, inte heller eller en kommuns beslutande organ, får bestämma hur en förvaltningsmyndighet i ett särskilt fall ska besluta i ett ärende som rör myndighetsutövning mot en enskild eller mot en kommun eller som rör tillämpningen av lag. I en grundlagskommentar sägs att man generellt kan hävda att förvaltningsmyndigheterna i fråga om ärenden som i sista instans ska prövas av en förvaltningsdomstol eller av en fristående nämnd som arbetar i judiciella former har fungerat helt oberoende av regeringen. Ärenden med svagare prägel av rättslig prövning, där avgörandet i sista hand ankommer på regeringen, torde i större omfattning ha blivit föremål för informella överläggningar med företrädare för departement. Det formella ansvaret har emellertid legat på myndigheten (m.fl., Grundlagarna [, Zeteo], kommentaren till 12 kap. 2 § RF). Vissa länder har förbundit sig att ta emot flyktingar från första asylland enligt på förhand bestämda kvoter, därav beteckningen kvotflyktingar. I budgetpropositionen redovisas hur många kvotflyktingar regeringen anser att ska ta emot , och regeringen föreslår ett anslag som motsvarar det antalet. I budgetpropositionen anförs att kvot med 1 900 vidarebosatta bör ökas successivt till 3 2017 och till 5 000 (prop. 2016/17:1 utg.omr. 8 s. 36). beslutade i enlighet med regeringens förslag (bet. 2016/17:SfU4, rskr. I regleringsbrevet för anges att anslagsposten får användas till omföringar av medel för flyktingmottagande av personer som vidarebosätts i . bidrar /02 militärt till insatsen i . –2014 deltog med trupp i ISAF, den fredsfrämjande insatsen i . På uppges att uppgiften inledningsvis var att stödja säkerheten i regionen runt huvudstaden . När verksamheten kom att gälla hela bidrog med personal till en grupp som leddes av i Mazar-eSharif. tog över ledarskapet där med säkerhetsansvar för fyra provinser i norra , ett ansvar som successivt har lämnats över till de afghanska myndigheterna. har inte längre något säkerhetsansvar. överlämnades den svenska basen till den afghanska staten. består det svenska bidraget av ca 50 personer, varav majoriteten arbetar som rådgivare till de afghanska säkerhetsstyrkorna eller i ISAF-staber. medgav att regeringen ställer en svensk väpnad styrka bestående av högst 200 personer till förfogande t.o.m. för att på inbjudan från till Nato och berörda partnerländer delta i utbildnings- och rådgivningsstyrkan Resolute Support Mission (RSM) i (bet. 2016/17:UFöU1). Tolkar i samband med militära insats i När –2014 deltog med trupp i ISAF anlitade Försvarsmakten ett fyrtiotal lokalanställda tolkar. skrev 24 tolkar ett brev till svenska ambassadkontoret i Mazar-eSharif och bad om asyl i . ISAF, den internationella militära insatsen i , skulle avvecklas, och de tolkar som hade tjänstgjort tillsammans med svenska förband bad om hjälp. I en artikel (Afghanska Isaf-tolkar söker asyl) i sade dåvarande migrationsminister följande: Jag tycker att det skulle vara helt orimligt om en person som varit anställd av svenska staten fick en förmånligare behandling än en person som inte varit det. menade att frågan är om man befinner sig i ett läge där man har ett skyddsbehov – den saken måste prövas av behöriga myndigheter och domstolar. I artikeln sägs att enligt har dock ingen möjlighet att pröva tolkarnas asylansökan, eftersom reglerna säger att de i så fall måste befinna sig på plats i . presschef anförde att reglerna är ganska klara. har inte mandat eller befogenheter att besluta i sådana här frågor, det måste upp på högsta nivå, sade presschefen . sade att tolkarna får vända sig till FN:s personal i , och därefter ansöka om att bli kvotflyktingar i ett land som ingår i UNHCR:s kvotflyktingssystem. publicerades en debattartikel på som argumenterade för att borde ta sitt moraliska ansvar för tolkarna och deras familjer (inte tills första tolken dödas). Frågan kom att uppmärksammas massmedialt. behandlade frågan i ett betänkande som justerades och anförde följande (bet. 2012/13:SfU7 s. 16): Vad gäller frågan om förstärkning av skyddet för tolkar som anlitas av den svenska försvarsmakten noterar utskottet att Försvarsmakten förklarade att man tar sitt arbetsgivaransvar för de lokalanställda tolkarna i . Försvarsmakten har därefter överlämnat ett svar till regeringen om vilket stöd kan ge lokalanställd personal när den svenska styrkans närvaro i trappas ned. Försvarsmakten anser att denna grupp är särskilt utsatt och att andra myndigheter bör överväga möjligheten att ge stöd, t.ex. inom systemet för flyktingkvoten. Frågan bereds i . Utskottet har full förståelse för motionärernas önskan att skydda de lokalanställda tolkarna i . Eftersom frågan bereds i anser dock utskottet att resultatet av denna beredning bör avvaktas och att därför inte nu bör göra ett uttalande i frågan. Då motion 2012/13:Sf300 (S) huvudsakligen kan anses tillgodosedd avstyrks motionen. Enligt en JO-anmälan sammankallade Försvarsmakten en ”arbetsgrupp rörande civilt anställda och civilt kontrakterade (fokus lokalanställda tolkar) inom ramen för deltagande i Isaf”. I denna arbetsgrupp ingick företrädare för Försvars-departementet, , , och . Arbetet i denna grupp fokuserade på att säkerställa en övergripande process för hantering av fall för vidarebosättning. Enligt webbplatsen uttalade sig företrädare för och Försvarsmakten . Den nämnda arbetsgruppen föreslog att frågan om tolkarna skulle hanteras så att om man kan lösa säkerhetssituationen på plats gör man det, men om inte det går så ska man slussa tolkarna genom FN till . Tolkarna skulle få asyl genom systemet med kvotflyktingar som administreras av . Lösningen skulle bestå i att Försvarsmakten inventerade skyddsbehovet hos tolkarna och andra lokalanställda. Därefter skulle man låta dem som hade ett skyddsbehov flyttas till ett annat land och registreras som flyktingar hos UNHCR. skulle sedan kunna ta hit dem som kvotflyktingar. Man kallade metoden för ”den särskilda ordningen”. Med anledning av en motion behandlade socialförsäkringsutskottet åter frågan. I ett betänkande som justerades anförde social-försäkringsutskottet följande (bet. 2013/14:SfU2 s. 18): Utskottet noterar att Försvarsmakten överlämnade ett svar till regeringen om vilket stöd kan ge lokalanställd personal när den svenska styrkans närvaro i trappas ned. I motion 2013/14:Sf366 uppmärksammas vikten av att ge skydd åt de tolkar som arbetar åt Försvarsmakten i . Utskottet har full förståelse för motionärernas önskan att skydda de lokalanställda tolkarna i . Enligt vad utskottet har erfarit har det nu säkerställts att det finns en ordning för att bistå dessa personer. Mot denna bakgrund finner inte utskottet skäl att föreslå ett tillkännagivande i frågan. Inventeringen av skyddsbehovet stod klar . skrev följande på sin Facebooksida, enligt : Denna fråga har debatterats flitigt . Ofta har det varit tolkarnas insats som stått i fokus och missförstånden har varit många. har det till och med förekommit påståenden om att tolkarna skulle ha varit ”mer värda” att få asyl på grund av sina insatser, vilket ju är en vantolkning av vad asyl innebär – ett behov av skydd, inte en belöning för väl utfört arbete. Dessutom måste en bedömning ta hänsyn vad den enskilde faktiskt vill. Men tack vare ett bra samarbete mellan och Försvarsmakten har problemet lösts på ett smart sätt genom att de tolkar som har skyddsbehov får komma som kvotflyktingar till . Regeringens ambitioner har varit att lösa frågan på ett bra sätt och så ser det alltså nu också ut att bli. I en artikel (Rättssäkerheten måste alltid sättas främst) i skrev att det finns en ordning för att bistå de afghanska tolkar som har stöd- och skyddsbehov, i enlighet med befintlig lagstiftning. Försvarsmakten och har samarbetat väl vad gäller att genomföra denna ordning, enligt . Frågan uppmärksammades även i fortsättningen. meddelade att de sista tolkarna hade anlänt till . Enligt uppgifter i en artikel på webbplats publicerad (Afghanska tolkar ges uppehållstillstånd) är det Försvarsmakten som vänder sig till någon av ambassader när de anser att en tidigare anställd tolk eller vakt behöver skydd. Ambassaden kontaktar sedan som tar över ärendet. Frågan om tolkarna har varit föremål för rättslig prövning. Det fanns tolkar i som påstod att de borde ha omfattats av ”den särskilda ordningen” utan att de hade inbegripits. Några advokater hade tagit sig an ett antal av dessa tolkar och valde att pröva ett fall rörande sju klienter i migrationsdomstolen. De hävdade att stadgade att hade ett särskilt ansvar för den personal som arbetat för svenska staten. Efter valet avgick regeringen , och lämnade således posten som migrationsminister. dömde domstolen till en av klienternas fördel (migrationsdomstolen, , , mål nr UM 3466-14). Enligt migrationsdomstolen var skyldigt att pröva tolkarnas skyddsskäl enligt varför fallet återförvisades till . överklagade men blev nekat en prövning i Migrationsöverdomstolen. Frågan kom dock att prövas på nytt, och i en ny prövning i migrationsdomstolen beslöts att tre av tolkarna skulle få permanent uppehållstillstånd. Med den nya domen som gav tre tolkar permanent uppehållstillstånd visade det sig att tolkarna har rätt att söka uppehållstillstånd direkt på ambassaden i . Domen hänvisar till och 5 kap. 3 a § tredje stycket punkt 3, där lagen säger att den som har ”särskild anknytning till ” har rätt att söka uppehållstillstånd. Uppehållstillstånd enligt 5 kap. 3 a § tredje stycket punkt 3 utlänningslagen kan sökas direkt på en ambassad. lämnade de advokater som företrädde tolkarna in en JO-anmälan. Advokaterna menar att deras klienter fått sina grundläggande rättigheter åsidosatta. fattade JO beslut i frågan (dnr 1922-2015). Enligt JO har Försvarsmakten och inte agerat lagstridigt i behandlingen av tolkarna: Mot bakgrund av det som Försvarsmakten har redovisat och vad som i övrigt har framkommit i ärendet saknas det underlag för slutsatsen att någon av de anmälda myndigheterna eller företrädare för dessa har agerat på ett sätt som skulle strida mot lag eller annan författning. besvarade justitie- och migrationsminister en interpellation om vilka åtgärder han var beredd att vidta för att de tolkar som varit anställda vid internationella insatser skulle ges möjlighet att få sina asylansökningar prövade vid en svensk beskickning utomlands. Justitie- och migrationsministern anförde följande i sitt inledningsanförande (prot. 2015/16:119): De afghanska tolkarnas arbete har varit av central betydelse för att svenska förband har kunnat verka i . Att stödja de tolkar och andra lokalanställda med skyddsbehov som har bistått den svenska styrkan i har regeringen ansett vara viktigt. I samband med att vårt militära engagemang inom ramen för Assistance Force, ISAF, i huvudsak avslutades bedömde ansvariga myndigheter att ett antal tolkar hade behov av skydd, och de beviljades därför uppehållstillstånd i inom ramen för vidarebosättning. Det handlade om individuella lösningar för ett antal personer som myndigheterna identifierade som akut skyddsbehövande . Det är inte möjligt att ansöka om uppehållstillstånd som kvotflykting, utan presentation av personer som föreslås bli uttagna för vidarebosättning måste lämnas av FN:s flyktingkommissarie, , eller en svensk utlandsmyndighet. Prövningen sker självständigt av enligt utlänningslagens regler efter hörande av Säkerhetspolisen. Det handlar om en individuell prövning utifrån bedömning av skyddsbehov enligt utlänningslagens bestämmelser. En person som vill få internationellt skydd i ska lämna in sin asylansökan till en behörig myndighet, det vill säga till en av ansökningsenheter i , eller kontakta gränspolisen när han eller hon reser in i . Om en person skulle vända sig till en svensk ambassad i syfte att söka asyl i är ambassaden skyldig att ta emot ansökan och sända den vidare till för beslut. Enligt utlänningslagens bestämmelser är det emellertid inte möjligt att bifalla en asylansökan från en person som inte befinner sig i . Den som inte har möjlighet att ta sig till för att söka skydd kan vända sig till UNHCR. har tagit ansvar för de personer som svenska myndigheter bedömt har en allvarlig hotbild och skyddsbehov kopplat till sin tjänstgöring hos Försvarsmakten i . Det är inte regeringen som bedömer och fattar beslut i enskilda ärenden, utan det är självständiga myndigheter som har ansvaret för att hantera denna typ av frågor enligt befintlig lagstiftning. Regeringen är enligt regeringsformen förhindrad att fatta beslut i ärenden som rör myndighetsutövning mot enskild. Som alltid är det viktigt att dra lärdomar av hur tidigare arbete fungerat, i det här fallet vad gäller att hantera frågor kopplade till lokalanställda vid internationella insatser. Jag ser mot bakgrund av det framförda ingen anledning att vidta några åtgärder med anledning av fråga. besvarade utrikesminister en interpellation om huruvida hon tänkte vidta någon åtgärd gentemot i med anledning av att ambassaden enligt interpellanten hade vägrat att ta emot ansökningar om uppehållstillstånd från ett antal afghanska tolkar. Utrikesministern anförde följande i sitt inledningsanförande (prot. 2016/17:65): Huvudregeln enligt utlänningsförordningen (2006:97) är att en ansökan om uppehålls- eller arbetstillstånd av en utlänning som inte befinner sig i ges in till och utreds av en svensk beskickning eller ett svenskt konsulat i hemlandet eller i det land där utlänningen annars är stadigvarande bosatt. Ambassaden i har sedan sin tillkomst 2008 varit undantagen från handläggning av ärenden enligt utlänningslagstiftningen. Detta beslutades, med hänvisning till säkerhetsläget i , i ett regeringskanslibeslut (UD/2008/25399/PLAN). Ett nytt regeringskanslibeslut, som ersatte det nämnda, fattades (UD2015/08608/PLAN). Enligt detta beslut, som också togs med anledning av säkerhetsläget, ska undantaget från handläggning av migrationsärenden fortsatt gälla, förutom viseringsärenden för en avgränsad krets. Det sistnämnda handlar om visering för besök i och inte om uppehållstillstånd. För de fall där det saknas svensk utlandsmyndighet som handlägger migrationsärenden i hem- eller bosättningslandet finns kompletterande föreskrifter, tidigare av , numera föreskrifter (UF 2016:3), om var ansökningar om uppehålls- och arbetstillstånd ges in och utreds i vissa fall. Av föreskrifterna framgår att medborgare i hänvisas till ambassaderna i , eller . En utlandsmyndighet ska vara tillgänglig för besök och för att ta emot handlingar från allmänheten. Om en handling inlämnats till fel myndighet kan utlandsmyndigheten förmedla handlingen till behörig myndighet. Det finns däremot ingen regel som säger att man har rätt att lämna in en handling till fel myndighet och kräva att den vidarebefordrar handlingen till rätt myndighet. Vid ambassaden i gäller särskilda säkerhetsföreskrifter som ambassaden följer. I det fall som åberopas hade besöket inte föranmälts. Besökarna kunde därför inte tas emot omgående men gavs möjlighet att boka . Sammantaget följer ambassaden gällande lagar och regler, och någon åtgärd är inte aktuell. Enligt den anmälan till JO som redovisats ovan finns enligt utlänningslagstiftningen olika möjligheter att pröva de afghanska tolkarnas ansökan om skydd i : 1) kan efter förslag av regeringen eller utlandsmyndighet bevilja uppehållstillstånd inom ramen för eget program för flyktingar (som inte ska förväxlas med UNHCR:s program). 2) har befogenhet att pröva och i förekommande fall bevilja de afghanska tolkarna uppehållstillstånd före inresa till med stöd av 5 kap. 3 a § utlänningslagen på grund av deras särskilda anknytning till . 3) Beslut om uppehållstillstånd får även meddelas av med stöd av 5 kap. 20 § 3 st. utlänningslagen. Det kan även konstateras [att] regeringen eller efter regeringens bemyndigande med stöd av 5 kap. 22 § utlänningslagen får meddela föreskrifter om att andra myndigheter har rätt att besluta om uppehållstillstånd. 4) Med stöd av 23 kap. 3 § utlänningslagen får regeringen dessutom meddela föreskrifter bl.a. om utlänningars inresa och vistelse i landet vid krig, vid krigsfara eller under sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av krig eller krigsfara som har befunnit sig i. Utredning om utvärdering av engagemang i Regeringen beslutade kommittédirektiv om en utvärdering av engagemang i (dir. 2015:79). I utredningen i –2014 (SOU 2017:16, s. 206) anförs att det är viktigt att ha en tydlig ordning och policy för den lokalanställda personal som kontrakteras vid en svensk insats. Regler när det gäller säkerhets- och skyddsaspekter på kortare och behöver fastställas av berörd myndighet, inklusive vad som ska gälla efter avslutad tjänstgöring för lokalanställda som haft känsliga uppgifter. Utskottet har vid ett flertal tillfällen granskat uttalanden av statsråd i olika sammanhang. Ofta har granskningen avsett om ett statsråd genom ett uttalande handlat i strid med gällande ordning i fråga om formerna för regeringens styrning av myndigheterna och domstolarnas självständiga ställning (se t.ex. bet. 1991/92:KU30 s. 43 f., bet. 1999/2000:KU20 s. 119 f., bet. 2003/04:KU20 s. 189 f. och s. 200 f., bet. 2004/05:KU20 s. 196 f. och bet. 2007/08:KU20 s. 163 f.).