bet · H401KU30 · 2017-02-15 00:00:00 — beslut om särskilt angivna förhållanden som rör andra nämnders verksamhet, dock inte sådana som rör myndighetsutövning mot enskild eller tillämpningen Det tydliggörs också att kommuner och landsting kan besluta att ge kommunal- och landstingsråd möjlighet att vara t.ex. föräldralediga. Rollfördelningen mellan de anställda och de förtroendevalda tydliggörs. Varje kommun och landsting ska ha en tjänsteman som har den ledande ställningen bland de anställda. Denne ska benämnas direktör eller ha en annan benämning som kommunen eller väljer. fastställas av styrelsen i en instruktion. All beslutanderätt i den nya lagen ska, i likhet med nuvarande lag, utgå från de förtroendevalda. av delegationsbeslut ska förenklas genom att nämnderna själva ska få besluta vilka beslut som ska anmälas. Beslut som inte anmäls men som är överklag- bara ska tillkännages på den kommunala anslagstavlan. anslagstavlan ska i fortsättningen vara webbaserad. För att åstadkomma en oberoende beredning och markera behovet av resurser till revisionen införs ett krav på att revisorernas budget ska beredas av Vidare föreslås i lagen en stärkt roll för de sakkunniga revisionsbiträdena, som får rätt att uttala sig i fullmäktige när revisions- Prövningsgrunderna för laglighetsprövning förtydligas. För att undvika att beslut som upphävts av domstol inte kan rättas i efterhand, t.ex. på grund av civilrättslig bundenhet, ska det i lagen förtydligas att kommunala beslut som inte kan rättas som huvudregel inte får verkställas innan de fått laga kraft. Flera av förändringarna beskrivs närmare nedan i samband med behand- lingen av de olika motionsyrkandena. Med anledning av den nya kommunallagen föreslår regeringen att det görs följdändringar i ett stort antal andra lagar. Vidare föreslås att lagen (1970:462) om vissa anslag på kommuns anslagstavla upphävs. antog en ny lag om stöd vid klagomål mot hälso- och sjukvården (prop. 2016/17:122, bet. 2016/17:SoU16, rskr. 2016/17:259). I lagen, som träder i kraft , hänvisas till ”kommunallagen Utskottet har därför tagit fram ett förslag till ändring i den nya Genom lagen om stöd vid klagomål mot hälso- och sjukvården upphävs lagen (1998:1656) om patientnämndsverksamhet m.m., som regeringen i propositionen En ny kommunallag nu föreslår ändringar i. Det har även uppmärksammats att nu gällande bestämmelse i 3 kap. 12 § andra stycket lagen (2016:1145) om offentlig upphandling har fått en felaktig lydelse i regeringens lagförslag. Detta har enligt uppgift från Regerings- kansliet fått till följd att även den föreslagna lydelsen har fått en felaktig Någon ändring av bestämmelsen har, utöver hänvisningen till kommunallagen, inte varit avsedd. Även andra redaktionella felaktigheter har uppmärksammats. Den nuvarande kommunallagen trädde i kraft och har varit föremål för ett stort antal partiella reformer. Utskottet delar regeringens bedömning att den nuvarande lagen inte motsvarar de krav på överskådlighet och tillgänglighet som måste ställas på en så central reglering. Det finns därför ett behov av en ny kommunallag. Regeringens förslag innebär att kommunallagen får en ny struktur, ett enhetligt språk och en enhetlig begreppsbildning. Utskottet välkomnar att lagen därigenom blir mer överskådlig och lättillgänglig, och tillstyrker regeringens förslag till ny kommunallag. Utskottet tillstyrker i allt väsentligt även övriga lagförslag. Mot bakgrund av att lagen om patientnämndsverksamhet m.m. upphör att gälla bör regeringens lagförslag emellertid avslås i den delen. Vad gäller lagen om stöd vid klagomål mot hälso- och sjukvården föreslås genom ett utskottsinitiativ att en hänvisning till kommunallagen ändras i den lagen. Vid genomgång av lagtexterna har det uppmärksammats att vissa språkliga justeringar har gjorts i några av de lagar som innehåller följdändringar till kommunallagen utan att det har redovisats som en ändring. Utskottet vill påminna om vikten av att alla lagändringar tydligt framgår av regeringens lagförslag. Antalet ledamöter och ersättare i fullmäktige Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en översyn av de bestämmelser som reglerar antalet ledamöter och ersättare i fullmäktige. Jämför reservation 1 (SD, -). och (båda SD) begär i kommittémotion 2016/17:3734 yrkande 5 en översyn av de bestämmelser som reglerar antalet ledamöter och ersättare i fullmäktige. Utgångspunkten för översynen ska vara att öka kommunernas och regionernas handlingsutrymme i detta avseende som en god medborgerlig förankring ska garanteras. I 5 kap. 1 § KL föreskrivs att fullmäktige bestämmer hur många ledamöter som fullmäktige ska ha. Antalet ska bestämmas till ett udda tal och till minst –21 i kommuner med 8 000 röstberättigade invånare eller därunder –31 i kommuner med över 8 000 t.o.m. 16 000 röstberättigade invånare och i landsting med 140 000 röstberättigade invånare eller därunder –41 i kommuner med över 16 000 t.o.m. 24 000 röstberättigade invånare –51 i kommuner med över 24 000 t.o.m. 36 000 röstberättigade invånare och i landsting med över 140 000 t.o.m. 200 000 röstberättigade invånare –61 i kommuner med över 36 000 röstberättigade invånare och –71 i landsting med över 200 000 röstberättigade invånare. I och i landsting med över 300 000 röstberättigade invånare ska dock antalet ledamöter bestämmas till minst 101. För ledamöter i fullmäktige ska det finnas ersättare, enligt 5 kap. 4 § KL. Fullmäktige bestämmer hur många ersättarna ska vara. Antalet ska utgöra en viss andel, dock högst hälften av det antal platser som varje parti får i fullmäktige. Syftet med begränsningarna i lagen är att säkra en god medborgerlig förankring och säkerställa att beslut kan fattas av fullmäktige (prop. 1975/76:187 s. 346). Bestämmelsen om minsta antal fullmäktigeledamöter bör enligt regeringen göras kommunneutral. Regeringen föreslår därför att det i lagen ska anges att antalet ledamöter i fullmäktige i kommuner med över 600 000 röstberättigade ska bestämmas till minst 101. kommer bestämmelsen i praktiken endast att reglera vad som gäller för . I övrigt förs bestämmelserna om antalet ledamöter och ersättare i fullmäktige i huvudsak oförändrade över till 5 kap. 5–8 §§ i förslaget till ny kommunallag. behandlade utskottet propositionen 2013/14:5 demokrati. Utskottet och ställde sig bakom ett förslag med minskat antal fullmäktigeledamöter i de minsta kommunerna (bet. 2013/14:KU7, rskr. 2013/14:71. Utskottet framhåller bl.a. följande i sitt ställningstagande. Det ska betonas att propositionens förslag innebär en möjlighet och inte en skyldighet för kommunerna att fatta beslut om att minska fullmäktige. Det står fullmäktige fritt att besluta att antalet ledamöter i fullmäktige ska vara högre än minimiantalet. Som påpekas i betänkandet demokrati (SOU 2012:30 s. 60) behöver inte ett mindre fullmäktige betyda att antalet förtroendevalda måste minska eftersom antalet ledamöter i nämnderna inte behöver minska. Bestämmelsen om antalet ledamöter i fullmäktige ändrades . I förslaget till ny kommunallag behålls systemet med latituder som reglerar det minsta tillåtna antalet ledamöter. Som utskottet tidigare påpekat står det fullmäktige fritt att besluta att antalet ledamöter i fullmäktige ska vara högre än det angivna minimiantalet. Utskottet är inte berett att nu ta något initiativ till en översyn av bestämmelserna som reglerar antalet ledamöter och ersättare i fullmäktige. Byte av partitillhörighet och ersättare i fullmäktige Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om möjlighet för partierna att efter ett val tillföra kandidater till fullmäktige, om ökat partiinflytande när en förtroendevald byter partitillhörighet och om större möjlighet för partierna att avgöra vem som ska träda in som ersättare i fullmäktige. Jämför reservation 2 (SD, -). och (båda SD) anför i kommittémotion 2016/17:3734 yrkande 4 att det borde finnas en möjlighet för partierna att efter ett val tillföra kandidater som inte tidigare funnits med på partiets valsedel till fullmäktige. Tomma stolar i fullmäktige är inte bara en förlust för det politiska partiet utan även för de väljare som inte får utdelning för sina röster. Motionärerna yrkar vidare att mandaten på ett tydligare sätt ska knytas till de politiska partierna, så att s.k. politiska vildar som inte är personkryssade ska kunna bli av med sina uppdrag i fullmäktige, nämnder, styrelser, bolag och stiftelser. De ska inte heller kunna sitta mandatperioden ut med arvode. Personer som har blivit tillsatta som råd eller fått uppdrag i nämnder, styrelser och bolag ska också kunna avsättas om de inte längre har partigruppens förtroende. och yrkar även att partierna ska få större möjlighet att avgöra vem som ska träda in som ersättare i fullmäktige. En fullmäktigegrupp består av personer med olika bakgrunder, erfarenheter och kunskaper. Genom att partierna får större möjlighet att avgöra vilken ersättare som ska tjänstgöra och under vilket ärende, ökar möjligheterna för fullmäktigegruppen att bredda kompetensen och sprida ansvarsfördelningen mellan ersättarna. Regeringen bör återkomma till med förslag som tillgodoser det anförda. (SD) yrkar i motionerna 2015/16:2754, 2015/16:3084 och 2016/17:2263 att kommunallagen ska ändras så att de politiska partierna kan styra över vilka ledamöter och ersättare som ska vara partiets representanter i nämnder, styrelser m.m. i kommuner och landsting. Motionärerna anför att om ett parti förlorar förtroendet för en ledamot på grund av dennes misskötsamhet borde partiet få byta ut representanten. Skulle det dessutom gå så långt att ledamoten lämnar partiet och blir s.k. politisk vilde uppstår ett demokratiskt problem, eftersom väljare riskerar att sakna representation. De politiska partiernas verksamhet är i det närmaste helt oreglerad. Anledningen till detta är att principen om åsiktsbildningens frihet har ansetts motivera en stor varsamhet när det gäller att reglera partiernas verksamhet (se bl.a. SOU 2008:125 s. 209). I regeringsformen fanns tidigare en definition av begreppet parti. Definitionen togs bort i samband med att det infördes krav på obligatorisk föranmälan av partier som vill delta i val (prop. 2013/14:48 s. 55 f, bet. 2013/14:KU16, 2014/15:KU2). I propositionen betonades att den föreslagna ändringen inte innebär någon ändring i sak i fråga om möjligheterna för en sammanslutning eller väljargrupp att ställa upp i val utan att ha organiserat verksamheten på sådant sätt att kraven för att vara en juridisk person är uppfyllda. Beslutanderätten i kommuner och landsting utövas av valda församlingar (fullmäktige) som utses av röstberättigade medlemmar i allmänna val. Enligt 4 kap. 5 § KL väljs ledamöter och ersättare i fullmäktige bland dem som har rösträtt. Av 4 kap. 2 § framgår att rösträtt vid val av ledamöter och ersättare i kommunfullmäktige har den som är folkbokförd i kommunen, senast på valdagen fyller och är medborgare i eller i någon annan av Europeiska unionens medlemsstater (unionsmedborgare), är medborgare i eller , eller för det fall de är andra utlänningar, har varit folkbokförda i i följd före valdagen. Rösträtt vid val till har enligt 4 kap. 3 § KL den som är röstberättigad vid val till kommunfullmäktige i en kommun inom . Den som är anställd hos en kommun eller ett landsting för att ha den ledande ställningen bland personalen är enligt 4 kap. 6 § KL inte valbar. Några andra begränsningar i form av valbarhets- och behörighetsvillkor för en ledamot i fullmäktige eller ersättare finns inte. Partierna har fri rätt att nominera kandidater till sina listor. Den fria nomineringsrätten har länge ansetts vara en central princip i det svenska valsystemet. Denna princip kommer till uttryck på så sätt att det inte finns några bestämmelser som ställer upp några formella krav som begränsar väljarnas möjligheter att bilda partier och nominera kandidater i val. Den kommer även till uttryck genom avsaknaden av regler som styr partiernas nomineringsförfarande (jämför prop. 2013/14:48 s. 54). Genom bestämmelser i vallagen (2005:837) har den fria nomineringsrätten i praktiken begränsats i viss utsträckning. I 2 kap. 1–13 §§ vallagen finns bestämmelser om registrering av partibeteckning och anmälan av kandidater. Registrering av partibeteckning är dock Genom registrering av partibeteckning och anmälan av kandidater kan en partibeteckning få ett visst skydd i val. Skyddet innebär att någon förväxlingsbar partibeteckning inte får registreras. Registreringen innebär också ett skydd mot illojal användning av en partibeteckning vid val. Skyddet består i att sådana namn som skrivits till eller som inte avser någon av de kandidater som partiet anmält till valet ska anses obefintliga om de förekommer på valsedlar för partiet. Av 2 kap. 14 § vallagen följer att ett parti som vill delta i ett val skriftligen ska anmäla detta till den centrala valmyndigheten. En anmälan om deltagande i val ska göras senast före valdagen i det val som anmälan avser. Vid extra val och omval ska dock en anmälan som kommer in senare godtas, om den kommer in inom från beslutet om valdag (2 kap. 17 §). Enligt 2 kap. 20 § vallagen ska den som kandiderar för ett parti som anmält sitt deltagande i ett val skriftligen ha samtyckt till kandidaturen. Ett sådant samtycke ska ges in till den centrala valmyndigheten eller, i den utsträckning som regeringen bestämmer, före valdagen. I kommunallagen finns bestämmelser om upphörande av uppdraget för ledamöter i fullmäktige och för ledamöter i en nämnd (4 kap. 7–10 a §§). Enligt 4 kap. 10 a § får fullmäktige återkalla uppdragen för samtliga förtroendevalda i en nämnd bl.a. när den politiska majoriteten i nämnden är densamma som i fullmäktige. Enligt 5 kap. 5 a § får fullmäktige besluta om extra val till fullmäktige. Extra val ska hållas om minst två tredjedelar av de närvarande ledamöterna röstar för det. För ledamöter i fullmäktige ska det enligt 5 kap. 4 § KL finnas ersättare. Bestämmelser om att utse ersättare finns i 14 kap. vallagen. Om en ledamot är förhindrad att inställa sig till ett sammanträde eller att fortsätta delta i ett sammanträde, ska en ersättare tjänstgöra i ledamotens ställe. Bestämmelser om ersättarnas tjänstgöring finns i 5 kap. 12–17 §§ KL. Av 13 § framgår att ersättarna tjänstgör enligt den ordning som bestämts i valet. Frågan om att införa någon form av offentlig kandidatur har väckts vid ett flertal tillfällen under åberopande av att väljarna måste veta vilka partier som ställer upp i valet för att de ska kunna träffa ett rationellt partival. En sådan ordning skulle också, har det framhållits, innebära vissa fördelar i ordningshänseende. Exempelvis på det kommunala planet skulle man kunna komma till rätta med problemet med att mandat förblir obesatta, vilket emellanåt inträffar om ett parti får många röster i en valkrets utan att ha några kandidater där. I grundlagspropositionen (1973:90 s. 160 f.) avvisades tanken på en lagreglering av partiernas nomineringsförfarande. Den parlamentariskt sammansatta kommittén föreslog bl.a. att det skulle införas bestämmelser i kommunallagen som ger fullmäktige möjlighet att besluta om extra val till fullmäktige mellan ordinarie Syftet med förslaget var bl.a. att lösa ett låst politiskt läge i fullmäktige på grund av oklara eller instabila majoritetsförhållanden. Vidare övervägde kommittén om det borde införas inskränkningar i den fria nomineringsrätten genom krav på olika slag av offentliga valförberedelser, t.ex. obligatoriska förhandsanmälningar; kommittén beslutade dock att inte föreslå några förändringar av den gällande ordningen (SOU 2008:125 s. 213 f.). Däremot föreslog kommittén att en ny utredning borde ges i uppdrag att arbeta vidare med frågan. Regeringen höll med om detta. I samband med detta anförde regeringen att behovet av förändringar av valsystemet i det aktuella hänseendet och det sätt på vilket sådana lämpligen bör utformas kräver en ingående analys och noggranna avvägningar mellan motstående intressen (prop. 2009/10:80 s. 97). Regeringen förklarade vidare att den hade för avsikt att tillsätta en utredning med uppdrag att överväga bl.a. denna fråga. Regeringen delade dessutom förslag om extra val efter beslut av fullmäktige. antog regeringens lagförslag i denna del (bet. 2009/10:KU19 och bet. 2010/11:KU4, rskr. 2010/11:21). beslutade regeringen att ge en parlamentariskt sammansatt kommitté i uppdrag att göra en översyn av delar av valsystemet (dir. 2011:97). I kommitténs uppdrag ingick bl.a. att överväga om den fria nomineringsrätten borde inskränkas och om det borde införas krav på offentliga valförberedelser och föreslå de grundlagsändringar och övriga lagändringar som den fann motiverade. Kommittén, som antog namnet vallagskommitté, överlämnade delbetänkandet Proportionalitet i val samt förhandsanmälan av partier och kandidater (SOU 2012:94). överlämnade kommittén sitt slutbetänkande E-röstning och andra valfrågor (SOU 2013:24). I delbetänkandet lämnade kommittén bl.a. förslag om förhandsanmälan av partier för deltagande i val och samtycke till kandidatur samt partisymboler på valsedlarna. När det gäller frågor kring förhandsanmälan av partier för deltagande i val och samtycke till kandidatur uttalar kommittén bl.a. följande (SOU 2012:94 s. 168): Ett problem, som uppmärksammats vid våra överväganden rörande den fria nomineringsrätten, kan vara att partier som av olika skäl har avstått från att skydda sina kandidatlistor inte har något som helst inflytande över vilka personer som sätts upp på partiets valsedlar och därmed inte heller över vilka personer som kan bli invalda som företrädare för partierna. Det skulle kunna förhindras genom att berörda partier före valet måste ha lämnat sitt samtycke till varje kandidatur. Den nuvarande ordningen enligt 2 kap. vallagen med registrering av partibeteckning och anmälan av samtliga kandidater ger partierna – med undantag för de här ovan nämnda fallen av dubbelkandidaturer – ett heltäckande skydd för sina kandidatlistor. Det är också den ordning som tillhandahålls partierna som skydd för sina kandidatlistor. Att därutöver införa ett generellt krav på partisamtycke för alla kandidaturer skulle i princip helt avskaffa väljarnas fria nomineringsrätt. Även om den nuvarande tillämpningen av den fria nomineringsrätten kan leda till problem, ibland allvarliga sådana, för de partier som väljer att inte skydda sina kandidatlistor, anser vi inte att problemen är av den omfattningen eller arten att det talar för att införa ett allmänt krav på partisamtycke för varje nominerad kandidat, särskilt med tanke på vilka följder detta skulle få för den fria nomineringsrätten. I propositionen Proportionell fördelning av mandat och förhandsanmälan av partier i val (prop. 2013/14:48) behandlas de förslag som lämnas i delbetänkandet. Enligt regeringen finns det ett behov av att bättre säkerställa att mandaten i , och kommunfullmäktige fördelas proportionellt så att fördelningen speglar hur väljarna faktiskt har röstat. I propositionen föreslås därför ändringar i regeringsformen och vallagen som syftar till detta. Det ska vidare enligt regeringen vara lätt för väljare att skilja valsedlarna åt och välja rätt valsedel. Partierna föreslås därför få rätt att trycka sin partisymbol i färg på valsedlarna. För att ge väljarna bättre förutsättningar för att veta vilka partier som ställer upp i ett val och göra det tydligare vilka partival de har att ta ställning till föreslås vidare att det införs krav på en obligatorisk förhandsanmälan av partier som vill delta i ett val. Regeringen konstaterar vidare att medborgarna ska ha rätt att själva bestämma om de ska ställa upp som kandidater för ett parti i val. I propositionen föreslås därför att det införs ett obligatoriskt krav på samtycke från den som nomineras som kandidat för att han eller hon ska vara valbar. föreslog att antar grundlagsförslaget såsom vilande (bet. 2013/14:KU16). Lagändringarna, som trädde i kraft , antogs av (bet. 2014/15:KU2, rskr. 2014/15:19). Under /02 behandlade en motion om partibytares rätt i förhållande till de uppdrag de innehar (bet. 2001/02: KU13). Utskottet instämde i vad som anfördes i motionen om att det kan uppkomma problem i den politiska beslutsprocessen om politiskt förtroendevalda under en pågående mandatperiod byter parti och ändå behåller uppdrag som det varit partigruppernas sak att besätta (s. 38). Denna problembild kunde enligt utskottet visserligen vara intressant att belysa. Utskottet såg dock stora svårigheter med att genom någon form av reglering finna en lösning på problemet. En sådan reglering skulle ovillkorligen innebära ingrepp i de grundläggande principer som det rådande valsystemet bygger på. Enligt utskottet borde ordningen alltjämt vara den att frågan om vem som ska inneha den typ av uppdrag som var aktuellt är upp till respektive partigrupp, och att eventuella personförändringar löses internt inom gruppen. Utskottet framhöll att en utgångspunkt i detta sammanhang är att varje enskild ledamot bär sitt mandat med det parlamentariska ansvar det innebär. Därmed var utskottet inte berett att föreslå att skulle vidta någon åtgärd med anledning av vad som anfördes i motionen och avstyrkte den därför. Utskottet vidhöll detta ställningstagande vid behandling av en motion om förtroendevald som lämnar sitt parti och blir s.k. politisk vilde (bet. 2003/04:KU9 s. 20). Även avstyrkte utskottet en motion i frågan med hänvisning till att varje ledamot bär sitt mandat med det parlamentariska ansvar detta innebär. Utskottet var inte berett att ställa sig bakom de begränsningar som föreslogs i detta avseende (bet. 2006/07:KU11 s. 26). Utskottet har därefter efter be- redning i förenklad form avstyrkt motioner om partiernas inflytande vid partibyte (bet. 2007/08:KU14 och 2008/09:KU11). utskottet regeringens proposition 2009/10:80 En reformerad grundlag (bet. 2009/10:KU19). I samband med det behandlades en motion om partiernas inflytande vid partibyte. Utskottet konstaterade att förslaget om extra val till fullmäktige kan – i den mån det politiska läget har sin grund i att en ledamot har bytt parti – vara en väg att undgå problem som kan uppkomma (s. 26). Utskottet var dock inte berett att frångå sina tidigare bedömningar där utgångspunkten varit att varje ledamot bär sitt mandat med det ansvar mot väljarna som det innebär. Utskottet uttalade vidare att det inte var berett att förorda en ordning som ger partiet ett avgörande inflytande i frågan om att en ledamot ska lämna partiet. Utskottet vidhöll sina tidigare ställningstaganden om mandatets innebörd och avstyrkte två motioner i denna del (bet. 2011/12:KU15 s. 28). Frågan om ökat partipolitiskt inflytande vid avsägelse av uppdrag be- handlades även i betänkande 2013/14:KU18. utskottet förklarade att det stod fast vid sina tidigare ställningstaganden om I propositionen föreslås inte några förändringar i sak som berör nu aktuella frågeställningar. Bestämmelser om val och valbarhet finns i bl.a. 1 kap. 4 § och 4 kap. 3–5 §§ i förslaget till ny kommunallag. Bestämmelserna om upphörande av uppdraget för ledamöter i fullmäktige och för ledamöter i en nämnd har placerats i 4 kap. 6–11 §§. Ersättarnas tjänstgöring regleras i 5 kap. 17–21 §§ i den nya lagen. Utskottet vidhåller sina tidigare ställningstaganden när det gäller mandatets innebörd. Utskottet är inte heller berett att ställa sig bakom vad som anförs i motion 2016/17:3734 yrkande 4 (SD) om partiernas möjlighet att efter ett val tillföra kandidater till fullmäktige eller att avgöra vem som ska träda in som ersättare för en fullmäktigeledamot. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att kommuner ska kunna ersätta kommunfullmäktige med en direktvald kommunstyrelse. (M) begär i motion 2015/16:1077 att kommuner ska ha möjligheten att ersätta kommunfullmäktige med en direktvald kommunstyrelse.