bet · H401JuU16 · 2017-06-02 00:00:00 — Både före – bl.a. genom Lagrådet – och efter ikraftträdandet har kritiker hävdat att ett lämpligare sätt att uppnå den eftersträvade straffnivåhöjningen hade varit att ändra straffskalorna för de brottstyper som avsågs med reformen. Regeringen anför att den har förståelse för denna kritik. Enligt regeringen skulle förändrade straffskalor på ett direkt sätt ha påverkat utgångspunkten för domstolarnas bedömning av straffvärdet i enskilda fall. Regeringen anser vidare att straffskaleändringar i systematiskt hänseende hade varit enklare att hantera i rättstillämpningen än förändrade generella utgångspunkter för att bestämma straffvärde. Av skäl som har med straffrättskipningens stabilitet att göra kan det emellertid enligt regeringen inte nu komma i fråga att överge reform. Vad som återstår är därför att genom punktvisa insatser förstärka effekten av den, anför regeringen. skulle enligt sitt uppdrag bl.a. ta ställning till om lagöverträdare som har fyllt 18 men inte ska behandlas som vuxna lagöverträdare vid straffmätning och påföljdsval eller i något av dessa avseenden. Utredningen skulle även analysera på vilket sätt ungdom bör beaktas vid straffmätningen i de fall straffnedsättning ska ske. I betänkandet Nya påföljder (SOU 2012:34) föreslog utredningen att påföljdsvalet för ungdomar i åldern 18–i princip ska göras som för vuxna. Utredningen föreslog att det inte ska förutsättas särskilda skäl för att döma lagöverträdare i åldersgruppen 18–till fängelse oavsett om fängelsestraffet är villkorligt eller ovillkorligt. De särskilda ungdomspåföljderna ungdomsvård, ungdomstjänst och sluten ungdomsvård ska vara förbehållna personer som inte fyllt för brottet. Den som begått brott efter att ha fyllt men inte ska dock kunna dömas till ungdomsvård om det finns särskilda skäl. Om straffvärdet är sådant att fängelse kan följa på brottet och gärningsmannen är ska hans eller hennes ungdom även fortsättningsvis beaktas vid straffmätningen. Vid brott vars straffvärde endast motiverar ett bötesstraff ska dock inte gärningsmannens ungdom beaktas särskilt vid straffmätningen, om han eller hon fyllt för brottet (SOU 2012:34, band 1 s. 41). Vissa delar av förslag behandlades i proposition /15:25 Tydligare reaktioner på ungas brottslighet . Som framgår i följande avsnitt gav regeringen en utredare i uppdrag att överväga och komplettera de bedömningar och förslag som lämnats av om påföljdsinslag för unga lagöverträdare (dnr Ju2016/09219/LP). I uppdraget ingår att överväga behovet av att införa nya påföljder för unga. Enligt information från bereds förslag i övriga frågor, bl.a. frågan om lagöverträdare som har fyllt 18 men inte ska behandlas som vuxna lagöverträdare vid straffmätning och påföljdsval, inom . Utskottet behandlade proposition 2009/10:147 Skärpta straff för allvarliga våldsbrott m.m. (bet. 2009/10:JuU32, rskr 2009/10:272). Lagändringarna, som trädde i kraft , syftade till att höja straffen för allvarliga våldsbrott och för grovt vållande till annans död, att öka spännvidden mellan straffen för brott i allmänhet och att skärpa straffen vid återfall i brott. föreslog utskottet ett tillkännagivande om straffvärdesbestämning vid flerfaldig brottslighet (bet. 2014/15:JuU14 s. 68). Utskottet anförde att bestämmelserna i praktiken innebär att en person som döms för flera brott åtnjuter en straffrabatt. Påslaget i straff blir i dessa fall proportionellt sett lägre för varje ny gärning som brottslingen döms för. Enligt utskottets uppfattning borde regelverket skärpas och ge uttryck för en strängare syn på flerfaldig brottslighet än vad som är fallet . följde utskottet (rskr. 2014/15:138). I betänkande 2015/16:JuU18 (s. 47 f.) behandlade utskottet ett motionsyrkande om hänsynen till brottets straffvärde. Utskottet anförde att befintliga straffbestämmelser är väl avvägda och att det får lämnas till rättstillämpningen att utdöma påföljder i enskilda fall. Utskottet var vidare inte berett att ställa sig bakom förslaget att det faktum att otillåtna eller kränkande utredningsmetoder använts för att klarlägga en gärningsmans skuld inte ska beaktas i strafflindrande hänseende. Om förmildrande omständigheter har förekommit får bedömas i varje enskilt fall, anförde utskottet. följde utskottet (rskr. 2015/16:196). Utskottet konstaterar inledningsvis att en reform av regleringen om ny påföljdsbestämning efter tidigare dom genomfördes (prop. 2015/16:151, bet. 2015/16:JuU30). Som framgår ovan gjorde regeringen i propositionen bedömningen att regleringen av straffvärdesbedömningen av flerfaldig brottslighet i övrigt har goda skäl för sig och är väl förankrad i rättssystemet. I propositionen behandlade regeringen även det ovan nämnda tillkännagivandet om straffet vid flerfaldig brottslighet (se skr. 2016/17:75 s. 23). Det finns enligt utskottet inte anledning för att nu ta några ytterligare initiativ när det gäller straffet för flerfaldig brottslighet. Motionerna 2016/17:419 (M), 2016/17:1715 (M) och 2016/17:2303 (SD) yrkande 3 (i denna del) avstyrks. När det gäller straffen för brott mot person bör enligt dessa enligt utskottets uppfattning grunda sig på den brottsliga handlingens straffvärde snarare än på brottslingens ålder och andra omständigheter som är knutna till honom eller henne. Sett ur brottsoffrets perspektiv är straffet i viss mån ett mått på hur allvarligt samhället ser på den kränkning som man blivit utsatt för. Straffets storlek har därför betydelse för offrets känsla av upprättelse. Enligt utskottet bör straffen därför i högre utsträckning än grunda sig på den brottsliga handlingens straffvärde. Utskottet föreslår att tillkännager detta för regeringen. Därmed tillstyrker utskottet motion 2016/17:1538 (KD) yrkande 3. I några motioner aktualiseras bestämmelserna i 29 kap. om försvårande och förmildrande omständigheter. Utskottet, som anser att gällande bestämmelser är väl avvägda, vill i detta sammanhang peka på att regeringen, som refereras ovan, överlämnat proposition 2016/17:108 Straffskalorna för vissa allvarliga våldsbrott. I propositionen föreslås att straffskalorna för vissa allvarliga våldsbrott skärps. Propositionen kommer att behandlas i justitieutskottet . Med detta i beaktande är utskottet inte berett att föreslå några ändringar när det gäller bestämmelserna i 29 kap. . Mot bakgrund av det ovan anförda avstyrker utskottet motionerna 2016/17: 2432 (SD) och 2016/17:3255 (KD) yrkande 5. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om utökad nödvärnsrätt. Jämför reservation 20 (SD). I motion 2016/17:2306 av och (båda SD) begärs ett tillkännagivande om utökad nödvärnsrätt. Motionärerna anför att om någon eller några väljer att attackera en annan person, inte minst i dennes hem, måste nödvärnsrätten vara långtgående. Regler om nödvärn finns i 24 kap. . Av 1 § första stycket följer att en gärning som någon begår i nödvärn utgör brott endast om den med hänsyn till angreppets beskaffenhet, det angripnas betydelse och omständigheterna i övrigt är uppenbart oförsvarlig. I andra stycket anges att rätt till nödvärn föreligger mot ett påbörjat eller överhängande brottsligt angrepp på person eller egendom den som med våld eller hot om våld eller på annat sätt hindrar att egendom återtas på bar gärning, den som olovligen trängt in i eller försöker tränga in i rum, hus, gård eller fartyg den som vägrar att lämna en bostad efter tillsägelse. Av 6 § följer att om någon i fall där 1 § är tillämplig har gjort mer än vad som är medgivet, ska personen i fråga ändå vara fri från ansvar, om omständigheterna var sådana att han eller hon svårligen kunde besinna sig (s.k. nödvärnsexcess). Det är viktigt att det finns regler om nödvärn som ger en angripen person tillräckligt utrymme att försvara sig och sina intressen. är det viktigt att reglerna inte sträcker sig så långt att det uppstår risker för en upptrappning av våldet i samhället, t.ex. genom att enskilda i större utsträckning börjar beväpna sig på olika sätt i självförsvarssyfte. Enligt utskottet är bestämmelserna i om nödvärn väl avvägda och det saknas därför anledning att se över dessa. Motion 2016/17:2306 avstyrks. Vård och behandling inom påföljdssystemet Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om ändring av påföljdssystemet. Jämför reservation 21 (M, C, L, KD). I motion 2016/17:3237 av m.fl. (M, C, L, KD) yrkande 6 anförs att det bör övervägas om påföljdssystemet bör ändras för att möjliggöra ett ökat fokus på eftervård och behandling av en gärningsperson som begått övergrepp mot en person i en nära relation. Enligt motionärerna kan det handla om ökade möjligheter att göra det obligatoriskt för gärningsmän att undergå behandling i kombination med exempelvis ett fängelsestraff. Det kan också handla om en möjlighet att förordna om eftervård för sexualbrottslighet som påföljd. Ett tillkännagivande begärs. Bestämmelser om fängelsestraff finns i 26 kap. . Skyddstillsyn regleras i 28 kap. samma balk. Det följer av 28 kap. 1 § att rätten får döma till skyddstillsyn för ett brott för vilket påföljden inte bedöms kunna stanna vid böter. I 30 kap. 9 § första stycket anges att vid val av påföljd ska rätten som skäl för skyddstillsyn beakta om det finns anledning att anta att denna påföljd kan bidra till att den tilltalade avhåller sig från fortsatt brottslighet. Av andra stycket 2 följer att rätten som särskilda skäl för skyddstillsyn i stället för fängelse kan beakta om den tilltalade undergår behandling för missbruk eller annat förhållande som kan antas ha samband med hans eller hennes brottslighet. I – en kommentar (m.fl., [, Zeteo], kommentaren till 30 kap. 9 § under rubriken undergår behandling) anförs följande: Behandlingen ska avse förhållande som kan antas ha samband med den aktuella brottsligheten. Det är som framgår av lagtexten i första hand fråga om olika former av vård eller behandling mot missbruksproblem. Även annan behandling kan bli aktuell. Som exempel kan nämnas behandling mot kleptomani eller exhibitionism eller av sexuella problem. I 30 kap. 9 § andra stycket 3 anges att rätten som särskilda skäl för skyddstillsyn i stället för fängelse kan beakta om något förhållande som kräver vård eller annan behandling i väsentlig grad har bidragit till att brottet har begåtts och den tilltalade förklarar sig villig att gå igenom lämplig behandling som enligt en för honom eller henne uppgjord plan kan anordnas i samband med verkställigheten. I den kommentar till som nämns ovan anförs i kommentaren till 30 kap. 9 § under rubriken följande: Kontraktsvård är en påföljd avsedd i huvudsak för missbrukare av alkohol eller narkotika. Det är dock inte uteslutet med kontraktsvårdsarrangemang i andra situationer där förhållandena kräver vård eller annan behandling och det även i övrigt är lämpligt, exempelvis i fall av kleptomani, exhibitionism eller vissa former av incest. I sistnämnda fall krävs dock att brottet är av förhållandevis lindrig beskaffenhet. lämnade betänkandet Nya påföljder (SOU 2012:34). I betänkandet föreslås att påföljdssystemet för vuxna lagöverträdare ska bestå av två påföljder, böter och fängelse. Vidare föreslås att fängelsestraff upp till för tidigare ostraffade personer ska dömas ut villkorligt samt att villkorligt fängelse alltid ska kombineras med ytterligare en sanktion – böter, samhällstjänst, övervakning, hemarrest eller olika former av vård – som är strängare och mer ingripande ju allvarligare brottet är. Betänkandet har lett till lagstiftning genom propositionerna Tydligare reaktion på ungas brottslighet (prop. 2014/15:25, bet. JuU2014/15:JuU9, rskr. 2014/15:102), Strafflindring vid medverkan till utredning av egen brottslighet (prop. 2014/15:37, bet. JuU2014/15:JuU8, rskr. 2014/15:111) och Ny påföljd efter tidigare dom (prop. 2015/16:151, bet. 2015/16:JuU30, rskr. 2015/16:241). Regeringen gav en utredare i uppdrag att överväga och komplettera de bedömningar och förslag som lämnats av om nya påföljdsinslag för unga lagöverträdare (dnr Ju2016/09219/LP). Uppdraget ska redovisas . har informerat om att återstående delar av betänkande bereds i . Vid beredningen av allmänna motioner från motionstiden /16 föreslog utskottet ett tillkännagivande till regeringen med anledning av två motionsyrkanden om att regeringen ska överväga om personer som dömts för våldsbrott bör ha en skyldighet att genomgå behandlingsprogram (bet. 2015/16:JuU21). Utskottet anförde att en vägran att delta i ett sådant program ska få konsekvenser för möjligheterna till permission och villkorlig frigivning. Den som dömts för grova brott mot närstående eller grova sexualbrott och vägrar att delta i behandlingsprogram ska inte vara aktuell för villkorlig frigivning. biföll utskottets förslag (rskr. 2015/16:174). I motion 2016/17:3237 (M, C, L, KD) yrkande 6 föreslås vissa förändringar av påföljdssystemet. Utskottet konstaterar att det inom ramen för gällande lagstiftning finns möjlighet att som skäl för skyddstillsyn i stället för fängelse beakta om den tilltalade undergår behandling för något förhållande som kan antas ha samband med brottsligheten. Likaså ger dagens lagstiftning möjlighet att döma till skyddstillsyn om något förhållande som kräver vård eller annan behandling i väsentlig grad har bidragit till att brottet har begåtts och den tilltalade förklarar sig villig att gå igenom lämplig behandling som enligt en för honom eller henne uppgjord plan kan anordnas i samband med verkställigheten (s.k. kontraktsvård). Härtill kommer att återstående delar av betänkande bereds i . Som framgår har även gjort ett tillkännagivande om att regeringen ska överväga om personer som dömts för våldsbrott bör ha en skyldighet att genomgå behandlingsprogram. Utskottet är mot denna bakgrund inte berett att föreslå något initiativ med anledning av motionsyrkandet. Straffrättsligt skydd för blåljuspersonal m.m. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om ett bättre straffrättsligt skydd för blåljuspersonal m.m. och tillkännager detta för regeringen. Jämför reservation 22 (S, MP, V) och särskilt yttrande 3 (SD). I partimotion 2016/17:3388 av m.fl. (M) yrkande 14 begärs ett tillkännagivande om åtgärder för att åstadkomma en tydligare uppföljning av angrepp mot blåljuspersonal. I motion 2016/17:3238 av m.fl. (M, C, L, KD) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om skärpta straff för våld mot tjänsteman. Motionärerna anför att den som hindrar polis och annan blåljuspersonal från att fullfölja sina uppgifter skadar hela samhället och bör straffas därefter. I yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om brott mot alarmeringspersonal. Motionärerna anför att personal i räddningstjänsten och hälso- och sjukvården inte omfattas av samma skydd som t.ex. poliser eftersom de inte ägnar sig åt myndighetsutövning. Ett nytt brott – våld mot alarmeringstjänstpersonal – där det inte uppställs något krav på att angreppet sker mot någon i dennes myndighetsutövning bör därför införas. I yrkande 3 begärs ett tillkännagivande om skärpta straff för angrepp mot väsentliga samhällsfunktioner. Motionärerna föreslår att en särskild straffskärpningsgrund införs som innebär att alla brott som innefattar ett angrepp mot viktiga samhällsfunktioner leder till skärpta straff. I motion 2016/17:443 av (M) begärs ett tillkännagivande om tjänstehundars och tjänstehästars rättsstatus. Motionären anför att det bör vara möjligt att åtala för våld mot tjänstehund respektive våld mot tjänstehäst. I motion 2016/17:728 av (M) framförs att våld mot tjänstehundar och tjänstehästar ska anses som våld mot tjänsteman. I motion 2016/17:685 av och (båda M) yrkande 1 anförs att det straffbara området för hot mot tjänsteman bör utredas, så att även mer subtila hot omfattas. I yrkande 2 anförs att minimistraffet för hot och våld mot tjänsteman bör höjas till fängelse . I motion 2016/17:3221 av m.fl. (M) yrkande 25 begärs ett tillkännagivande om att se över möjligheterna till skärpta straff för våld mot tjänsteman inom . I motion 2016/17:2582 av (SD) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att tjänstedjur bör skyddas av en ny lag om djurplågeri mot tjänstedjur. I motion 2016/17:2303 av och (båda SD) yrkande 10 begärs ett tillkännagivande om attacker mot blåljuspersonal. Ett särskilt brott bör införas med ett minimistraff om fyra års fängelse för brott av normalgraden. I partimotion 2016/17:865 av m.fl. (C) yrkande 7 begärs ett tillkännagivande om att en ny brottsrubricering bör införas för förhindrande av utryckning. I yrkande 8 föreslås att en ny brottsrubricering för våld mot blåljuspersonal och sjukvårdspersonal införs. I yrkande 9 begärs ett tillkännagivande om våld mot tjänsteman. Motionärerna anför att våld mot tjänsteman bör vara ett eget brott med ett straff . I motion 2016/17:1936 av (C) begärs ett tillkännagivande om att brott mot blåljuspersonal och blåljusfordon måste beivras mycket kraftfullare än som sker och att straffsatserna måste skärpas. I partimotion 2016/17:1080 av m.fl. (L) yrkande 10 begärs ett tillkännagivande om att våld mot tjänsteman ska ha en egen brottsrubricering med ett minimistraff . Vidare föreslås i yrkande 11 att brottsrubriceringen våld mot alarmeringspersonal bör införas. I yrkande 12 anförs att angrepp mot viktiga samhällsfunktioner bör anses som en försvårande omständighet. Motionärerna föreslår i yrkande 13 att hindrande av utryckning bör kriminaliseras. I motion 2016/17:1535 av m.fl. (KD) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om skärpta straff för attacker mot blåljuspersonal. En särskild straffskärpningsgrund som innebär att alla brott som innefattar ett angrepp mot viktiga samhällsfunktioner leder till skärpta straff bör införas. I motion 2016/17:2466 av (KD) begärs ett tillkännagivande om att straffet för attacker och våld mot blåljuspersonal samt hindrandet av utryckning måste skärpas. I motion 2016/17:2701 av m.fl. (S) begärs ett tillkännagivande om att överväga åtgärder i syfte att stärka rättsväsendet. Motionärerna anför att regeringen bör överväga åtgärder för snabbare lagföring, skärpta straff för attacker mot blåljuspersonal, tydliga ungdomspåföljder vid upprepade brott samt en översyn av straffskalan för skadegörelse. Den som med våld eller hot om våld förgriper sig på en person i dennas myndighetsutövning eller för att tvinga eller hindra personen från en åtgärd i myndighetsutövningen eller för att hämnas för en sådan åtgärd döms för våld eller hot mot tjänsteman till böter eller fängelse i högst . Detsamma gäller om någon förgriper sig mot en person som har utövat myndighet, på grund av något som personen har gjort eller inte gjort i samband med myndighetsutövningen. Om brottet är grovt döms för grovt våld eller hot mot tjänsteman till fängelse i lägst och högst . Enligt 17 kap. 2 § ska den som på ett annat sätt än det som anges 1 §, för att tvinga eller hindra någon i hans myndighetsutövning eller för att hämnas för åtgärd i denna, otillbörligen företar gärning, som för personen medför lidande, skada eller annan olägenhet, eller hotar med det, döms för förgripelse mot tjänsteman till böter eller fängelse . Om brottet är grovt döms för grov förgripelse mot tjänsteman till fängelse i högst . Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att överväga och föreslå de ändringar som behövs för att åstadkomma ett modernt straffrättsligt skydd för blåljuspersonal (polis, ambulans- och räddningstjänstpersonal) och andra samhällsnyttiga funktioner, dvs. yrkesutövare som bl.a. har till uppgift att hjälpa andra (dir. 2016:115). • ta ställning till vilka samhällsnyttiga funktioner som är i behov av ett förstärkt straffrättsligt skydd • överväga om angrepp mot vissa funktioner, bl.a. sådana som har till uppgift att garantera säkerhet, liv och hälsa, bör anses som särskilt allvarliga i straffrättsligt hänseende • ta ställning till om det straffrättsliga skyddet bör konstrueras på ett annat sätt än eller behöver omfatta ytterligare brottsliga gärningar, • ta ställning till om det finns behov av ytterligare kriminalisering av hindrande av polisens, räddningstjänstens och ambulanssjukvårdens ingripanden eller hjälpinsatser • lämna förslag till nödvändiga författningsändringar. I direktiven pekas på att straffskalorna för våld eller hot mot tjänsteman ändrades , som ett grovt brott infördes. Vidare anförs följande i direktiven: Ändringen får till följd att vissa gärningar som tidigare utgjorde våld eller hot mot tjänsteman i stället ska bedömas som grovt våld eller hot mot tjänsteman. Straffskalan för det grova brottet är fängelse i lägst och högst . Förutom att straffskalorna utgör en del av det straffrättsliga skydd som utredaren får i uppdrag att överväga och därför måste anpassas utifrån detta finns det anledning att särskilt överväga om de nuvarande straffskalorna tillräckligt tydligt ger uttryck för det förhållandet att vissa av brotten i 17 kap. kan sägas utgöra kvalificerade former av andra brott. Till detta kommer att konkurrensförhållandena mellan brotten i 17 kap. och andra brott delvis är oklara. En översyn av de befintliga straffskalorna behövs framför allt i förhållande till straffskalorna för brott i 3 och 4 kap. • analysera om straffskalorna för gärningar som träffas av straffbestämmelserna om våld eller hot mot tjänsteman, förgripelse mot tjänsteman och våldsamt motstånd är lämpligt utformade, • överväga vilka straffbestämmelser som lämpligen bör gälla för de nya eller förändrade straffstadganden som utredaren eventuellt föreslår, och • vid behov lämna förslag till författningsändringar. I direktiven förs också ett resonemang om förstärkt straffrättsligt skydd för sådan egendom som är att betrakta som samhällsnyttig. Att skadegörelse riktas mot t.ex. utryckningsfordon eller en tjänstehund bör visserligen kunna utgöra en försvårande omständighet som påverkar straffvärdet i skärpande riktning. Det behöver dock övervägas om detta bör komma till tydligare uttryck i lagstiftningen. Utredaren ska därför ta ställning till vilken egendom som kan anses vara särskilt samhällsnyttig och analysera om det finns ett behov av ett förstärkt straffrättsligt skydd för sådan egendom, och vid behov lämna nödvändiga författningsförslag. Uppdraget ska redovisas . har vi sett många exempel på våld mot poliser, personal inom räddningstjänsten samt hälso- och sjukvården. Detta är enligt utskottet en oacceptabel utveckling som måste brytas. För att göra detta behövs tydligare lagar som visar brottens allvar. Reaktionerna på de här angreppen och attackerna måste vara tydliga. Det handlar både om att skydda personer som har samhällsviktiga uppgifter och om att värna respekten för rättsstaten. Straffen för våld mot tjänsteman återspeglar inte allvaret i brottsligheten. Den som hindrar polis och annan blåljuspersonal från att fullfölja sina viktiga uppgifter skadar hela samhället och bör straffas därefter. behandlas hot mot tjänsteman och våld mot tjänsteman i samma straffstadgande. Straffet för våld mot tjänsteman blir ofta cirka en månads fängelse. ersätts fängelsestraffet av samhällstjänst. Våld mot en polis i tjänst är ett allvarligare brott än ett muntligt hot. För att fånga upp allvaret i den här brottsligheten bör våld mot tjänsteman få en egen brottsrubricering där straffet ska vara minst sex månaders fängelse. Reaktionerna på våld mot poliser, medarbetare inom räddningstjänsten och hälso- och sjukvården måste bli avsevärt tydligare. Personal i räddningstjänsten och hälso- och sjukvården omfattas inte av samma skydd som t.ex. poliser eftersom de inte ägnar sig åt myndighetsutövning. Detta bör ändras så att våld eller hot mot personal inom räddningstjänsten och hälso- och sjukvården straffas lika hårt som våld eller hot mot poliser. Därför bör det införas ett nytt brott – våld mot alarmeringstjänstpersonal – där det inte uppställs något krav på att angreppet sker mot någon i dennes myndighetsutövning. Man bör även överväga att införa en ny brottsrubricering – försvårande av utryckning.