bet · H501KU13 · 2017-11-08 00:00:00 — Straffbestämmelserna om förtal och grovt förtal i 5 kap. 1 och 2 §§ är oförändrade sedan kom till. Den straffbara gärningen består i att peka ut någon som brottslig eller klandervärd i sitt levnadssätt eller annars lämna uppgift om någon som är ägnad att utsätta denne för andras missaktning. Om den som lämnat uppgiften var skyldig att uttala sig eller om det annars med hänsyn till omständigheterna var försvarligt att lämna uppgift i saken, ska det dock inte dömas till ansvar om han eller hon kan visa att uppgiften var sann eller att det fanns skälig grund för den. Straffet för förtal är böter. Straffet för grovt förtal är böter eller fängelse i högst . Vid bedömningen av om ett förtalsbrott är grovt ska det särskilt beaktas om uppgiften genom sitt innehåll eller den omfattning i vilken den har blivit spridd eller annars var ägnad att medföra allvarlig skada. Förtal och grovt förtal är i princip ett målsägandebrott. Under förutsättning att målsäganden är eller anger brottet till åtal får enligt 5 kap. 5 § allmänt åtal dock väckas om det är påkallat från allmän synpunkt. Förtal är straffbart som tryck- eller yttrandefrihetsbrott (7 kap. 4 § 14 TF respektive 5 kap. 1 § YGL). Straffbestämmelsen om olaga förföljelse i 4 kap. 4 b § föreskriver straffansvar för förföljelse som består i upprepade gärningar mot en och samma person. Den syftar till att förstärka det straffrättsliga skyddet mot trakasserier och förföljelse och att åstadkomma en straffmätning som återspeglar brottslighetens allvar när det upprepade brottsliga handlandet utgör en särskild kränkning av målsägandens integritet. Ett brottmål avgörs som huvudregel efter huvudförhandling. gäller som ett uttryck för offentlighetsprincipen att allmänheten ska ha insyn i de förhandlingar som hålls i domstol (jämför 5 kap. 1 § första stycket ). Att en förhandling vid domstol ska vara offentlig slås fast i 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen. Av 2 kap. 20 § första stycket 4 regeringsformen framgår dock att förhandlingsoffentligheten under vissa förutsättningar får begränsas genom lag. Av 2 kap. 21 § regeringsformen följer vidare att begränsningarna måste tillgodose ett ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle och att de inte får gå längre än vad som är nödvändigt med hänsyn till detta ändamål. Begränsningar av det slaget finns för de allmänna domstolarna i . Om en domstol i sin rättskipande eller rättsvårdande verksamhet får en sekretessreglerad uppgift från en annan domstol eller myndighet blir sekretessbestämmelsen som huvudregel tillämplig på uppgiften även hos den mottagande domstolen i enlighet med 43 kap. 2 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL. Som huvudregel upphör en sekretessbestämmelse som gäller för en uppgift i ett mål eller ett ärende att vara tillämplig om uppgiften läggs fram vid en offentlig förhandling (se 43 kap. 5 § första stycket OSL). Om uppgiften däremot läggs fram vid en förhandling inom stängda dörrar fortsätter sekretessbestämmelsen att vara tillämplig om inte domstolen beslutar annat. Sedan domstolen skilt målet från sig fortsätter sekretessbestämmelsen att vara tillämplig endast i den utsträckning domstolen i sitt avgörande har beslutat det (se 43 kap. 5 § andra stycket OSL). Förhandlingar i allmän domstol får enligt 5 kap. 1 § andra stycket hållas inom stängda dörrar endast i vissa fall. Det är inte tillräckligt att en sekretessbestämmelse är tillämplig på en uppgift som kan antas läggas fram vid en förhandling. För att förhandlingen ska kunna hållas inom stängda dörrar i den del som rör uppgiften krävs dessutom att det är av synnerlig vikt att uppgiften hålls hemlig. Undantag från detta krav gäller dock för de sekretessbestämmelser som har utfärdats särskilt med tanke på förhållandena vid domstolarna. En förhandling kan i linje med detta hållas inom stängda dörrar om sekretess gäller enligt bl.a. 35 kap. 12 § OSL. I dessa fall krävs alltså inte att det är av synnerlig vikt att uppgiften hålls hemlig. Av 35 kap. 12 § OSL framgår att sekretess gäller hos domstol för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men om uppgiften röjs och uppgiften förekommer i mål om bl.a. ansvar för sexualbrott, utpressning, olovlig avlyssning, dataintrång och brott mot tystnadsplikt. Motsvarande sekretess gäller i mål om ersättning för skada med anledning av sådana brott. Sekretessen gäller dock inte för uppgift om vem som är tilltalad eller svarande. Enligt 35 kap. 1 § första stycket 1 OSL gäller sekretess för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden om uppgiften förekommer i utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men. Sekretessen enligt denna bestämmelse upphör normalt att vara tillämplig hos de myndigheter som hanterar förundersökningen om uppgiften lämnas till domstol med anledning av åtal (35 kap. 7 § OSL). Sekretessen upphör dock inte att gälla bl.a. om sekretess för uppgiften ska gälla hos domstolen enligt bl.a. 35 kap. 12 §. Detta undantag har införts för att sekretessen hos domstolen skulle förlora sin verkan om uppgifterna var offentliga hos förundersökningsmyndigheten. Ansvar för tillhandahållande av elektroniska anslagstavlor enligt BBS-lagen Lagen (1998:112) om ansvar för elektroniska anslagstavlor, den s.k. BBS-lagen, reglerar ansvar för tillhandahållare av s.k. elektroniska anslagstavlor. Med elektronisk anslagstavla avses enligt 1 § en tjänst för elektronisk förmedling av meddelanden. Med meddelanden avses text, bild, ljud eller information i övrigt. I lagens förarbeten (prop. 1997/98:15 Ansvar för elektroniska anslagstavlor s. 9) förklaras att definitionen av elektronisk anslagstavla innefattar alla tjänster där någon inrättar en möjlighet för användare att sända in egna och ta del av andras meddelanden. Av 2 § framgår vissa undantag från lagens tillämpningsområde; den gäller t.ex. inte tjänster som skyddas av tryckfrihetsförordningen eller yttrandefrihetsgrundlagen eller för e-postmeddelanden. I 5 § föreskrivs en skyldighet för den som tillhandahåller tjänsten att ta bort eller på annat sätt förhindra vidare spridning av vissa meddelanden som sänds in till tjänsten av en användare. De meddelanden som tillhandahållaren är skyldig att ta bort är bl.a. meddelanden vars innehåll uppenbart är sådant som avses i någon av bestämmelserna om uppvigling, hets mot folkgrupp, barnpornografibrott och olaga våldsskildring. Den som tillhandahåller en elektronisk anslagstavla ska enligt 4 §, för att kunna fullgöra sin skyldighet att ta bort vissa meddelanden, ha sådan uppsikt över tjänsten som skäligen kan krävas med hänsyn till omfattningen och inriktningen av verksamheten. Den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet bryter mot skyldigheten att ta bort eller förhindra vidare spridning av ett meddelande döms till böter eller fängelse i högst . I ringa fall döms dock inte till ansvar. Enligt 7 § andra stycket ska det inte dömas till ansvar enligt lagen om det för gärningen kan dömas till ansvar enligt eller upphovsrättslagen. Möjligheten att få brottsskadeersättning regleras i brottsskadelagen (2014:322). Brottsskadeersättning är en ersättning som betalas av staten till den som har drabbats av skada till följd av brott och syftar till att tillförsäkra den skadelidande viss ersättning om inte skadan ersätts från annat håll, i praktiken från skadevållaren genom skadestånd eller från en försäkring. Brottsskadeersättningens storlek bestäms i huvudsak utifrån skadeståndsrättsliga principer. Om brottsskadeersättning betalas inträder staten i den skadelidandes rätt till skadestånd intill det betalade beloppet. En ansökan om brottsskadeersättning prövas av . Brottsskadeersättning för kränkning betalas enligt 5 § första stycket för den skada som det innebär att någon allvarligt kränker någon annan genom brott som innefattar ett angrepp mot dennes person, frihet eller frid. Brottsskadeersättning betalas däremot inte för kränkning genom brott som innefattar ett angrepp mot någons ära. Av 5 § andra och tredje styckena följer att brottsskadeersättning för kränkning bestäms enligt 5 kap. 6 § första stycket skadeståndslagen (1972:207). Om en domstol prövat ett yrkande om skadestånd för kränkning i sak, får brottsskadeersättningen i denna del som huvudregel inte bestämmas till ett lägre belopp än vad som följer av domstolens avgörande. Någon övre beloppsgräns föreskrivs däremot inte för ersättning för kränkning. Brottsskadeersättning betalas enligt 10 § till den del skadan inte täcks av annan ersättning som den skadelidande har rätt till på grund av skadan. Vid bestämmande av brottsskadeersättning avräknas skadestånd dock endast till den del skadeståndet har betalats eller bedöms bli betalat. En ansökan om brottsskadeersättning får enligt 16 § prövas endast om brottet har anmälts till en brottsutredande myndighet eller sökanden visar giltig anledning till att någon sådan anmälan inte har gjorts samt den skadelidande i skälig utsträckning har bidragit till att det anmälda brottet kan utredas. Ingen ändring av brottsbeskrivningen för förtal Av propositionen framgår att utredningen anser att förtalsbrottet bör moderniseras och tillämpningsområdet utformas i linje med hur bestämmelsen har kommit att tillämpas i praxis. Utredningen föreslår att straffansvar för förtal ska gälla den som lämnar uppgift om att någon annan är brottslig eller en annan nedsättande uppgift om någon, om uppgiften var ägnad att skada anseendet hos den som uppgiften avser. Regeringen konstaterar att det i och för sig framstår som angeläget att säkerställa att förtalsbrottet är anpassat till en modern kontext. måste det enligt regeringen beaktas att förtal är ett tryck- och yttrandefrihetsbrott, och eventuella ändringar i bör, för att regleringen ska vara sakligt och systematiskt sammanhängande, som utgångspunkt genomföras även på det grundlagsskyddade området. Regeringen anför att mot bakgrund av det starka skydd för tryck- och yttrandefriheten som finns i har kriminalisering av yttranden inom det grundlagsskyddade området alltid skett med eftertanke och stor återhållsamhet. Det bör enligt regeringens mening mot denna bakgrund krävas mycket starka skäl för att nu ersätta ett rekvisit som funnits i lagtexten och kring vilket praxis har utbildats, när någon egentlig saklig förändring av bestämmelsens innebörd inte är avsedd eller motiverad. En sådan åtgärd riskerar nämligen att medföra osäkerhet i rättstillämpningen och konsekvenserna kan bli svåra att överblicka. Även om utredningens förslag inte är avsett att förändra det straffbara området i sak, anser regeringen, i likhet med flera remissinstanser, att förslaget i praktiken riskerar att leda till en utvidgning av det straffbara området. Mot denna bakgrund och eftersom den nuvarande bestämmelsen enligt vad som har framkommit inte har vållat några tillämpningsproblem, finns det enligt regeringen inte tillräckliga skäl för att nu ändra bestämmelsen i detta avseende. Regeringen anser att utredningens förslag till ändring av den straffbara gärningen därför inte bör genomföras. Ändrade kvalifikationsgrunder för grovt förtal Vid bedömningen av om ett brott är grovt ska samtliga relevanta omständigheter beaktas. Ett sätt att säkerställa att försvårande omständigheter beaktas i rättstillämpningen är att i lagtexten ange exempel på vad som särskilt ska beaktas vid den bedömningen. Genom att ange sådana s.k. kvalifikationsgrunder kan en straffbestämmelse göras mer informativ och ge bättre vägledning för den som ska tillämpa den. För att kvalifikationsgrunderna ska fylla sin funktion krävs att de är utformade så att de tydligt anger de omständigheter som gör gärningen särskilt straffvärd. Som redan har nämnts ska det vid bedömningen av om ett förtalsbrott är grovt särskilt beaktas om uppgiften genom sitt innehåll eller den omfattning i vilken den har blivit spridd eller annars var ägnad att medföra allvarlig skada (5 kap. 2 § andra stycket ). I propositionen anges att det inte finns någon klar linje för domstolarnas syn på hur spridningen av en uppgift bör påverka brottets svårighetsgrad. Regeringen anser att det finns goda skäl för en förändring som innebär ett förtydligande av att en nyanserad bedömning ska göras. Regeringen föreslår därför en ändring i beskrivningen av de omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om ett förtalsbrott är grovt. Den föreslagna ändringen innebär att, förutom uppgiftens innehåll och omfattningen av spridningen, även sättet för spridningen särskilt ska tillmätas betydelse. Regeringen konstaterar att innan en ändring görs i enlighet med förslaget måste de eventuella konsekvenserna för yttrandefriheten övervägas. En justering av kvalifikationsgrunderna för grovt förtal förutsätter enligt regeringens bedömning inte någon motsvarande ändring i tryckfrihetsförordningen. Regeringen anför dock att eventuella förändringar i tillämpningsområdet för grovt förtal i ändå skulle få konsekvenser på det grundlagsskyddade området (se NJA 1994 s. 637). Den föreslagna ändringen bör enligt regeringen inte uppfattas så att ytterligare kvalifikationsgrunder läggs till utan som en justering av en redan befintlig grund. Det finns enligt regeringens mening därför inte anledning att befara att ändringen skulle leda till någon utvidgning av tillämpningsområdet för det grova brottet. Det finns därmed enligt regeringen inte något yttrandefrihetsintresse som talar mot en sådan ändring. I propositionen föreslås att straffbestämmelsen om olaga förföljelse utvidgas till att omfatta även gärningar som utgör olaga integritetsintrång enligt den föreslagna nya bestämmelsen i 4 kap. 6 c § . Regeringen anför att för sådana gärningar som är så allvarliga att de skulle utgöra grovt olaga integritetsintrång enligt 4 kap. 6 d § ger den föreslagna straffskalan, dvs. fängelse i lägst och högst , ett tillräckligt utrymme att beakta brottets allvar. Grovt olaga integritetsintrång bör därför enligt regeringens bedömning inte omfattas av straffbestämmelsen om olaga förföljelse. Sekretess hos domstol i mål om olaga integritetsintrång m.m. I propositionen anges att uppgifter som framkommer under en förundersökning gällande olaga integritetsintrång och som kan vara integritetskränkande torde omfattas av sekretess så länge förundersökningen pågår. Som redan har framgått upphör dock sekretessen under förundersökningen att gälla om uppgiften lämnas till domstol i samband med åtal (35 kap. 7 § OSL). Regeringen konstaterar att det krävs särskilt starka skäl för att införa sekretessregler som innebär att förhandlingsoffentligheten begränsas och att sådana starka skäl har ansetts finnas när det gäller de brott som räknas upp i 35 kap. 12 § OSL. Behovet av skydd för målsägandens eller andra inblandades integritet har i de måltyper som anges i bestämmelsen ansetts vara så starkt att intresset för offentlighet har fått ge vika. Regeringen anför att detta har motiverats bl.a. med att man i möjligaste mån bör förebygga den olägenhet som består i att rättegången kan komma att ge ökad offentlighet åt just sådana förhållanden som målsäganden velat dölja. Sammantaget anser regeringen i likhet med utredningen att skälen för sekretess är så pass starka att de – vid en vägning mot principen om förhandlingsoffentlighet – motiverar en särskild sekretessreglering för mål om ansvar för olaga integritetsintrång. Detta bör enligt regeringen lämpligen göras genom att uppräkningen av brottstyper i 35 kap. 12 § första stycket OSL kompletteras med denna brottstyp. I propositionen föreslås även en ändring i 35 kap. 12 § tredje stycket OSL. Regeringen föreslår att bestämmelsen ändras på så sätt att uppräkningen av de mål i vilka sekretess gäller för uppgift om en ung person som skildras i pornografisk bild görs alternativ i stället för kumulativ. Utvidgat straffansvar enligt BBS-lagen Regeringen föreslår en utvidgning av straffansvaret enligt 5 § BBS-lagen. Skyldigheten för den som tillhandahåller en elektronisk anslagstavla att ta bort vissa meddelanden utvidgas enligt förslaget till att omfatta även meddelanden vars innehåll uppenbart är sådant som avses i bestämmelserna om olaga hot och olaga integritetsintrång. Enligt regeringen är det rimligt att den som tillhandahåller en elektronisk anslagstavla där kränkningar förekommer också har ett visst ansvar för att motverka missbruk av tjänsten. Regeringen hänvisar till bl.a. vissa avgöranden från och konstaterar att intresset av att skydda den personliga integriteten måste vägas mot tillhandahållarens intresse av yttrandefrihet, och att det då bl.a. måste beaktas att konsekvenserna av ansvaret inte blir orimliga. Enligt regeringens bedömning kan emellertid en utvidgning av straffansvaret till att omfatta vissa meddelanden som uppenbart kränker den personliga integriteten inte anses vara oproportionerlig. När det gäller olaga hot instämmer regeringen i utredningens bedömning att det finns ett stort behov av att kunna motverka spridning av hot via internet och att det straffrättsliga skyddet mot kollektiva angrepp skulle förstärkas om tillhandahållaren var skyldig att ta bort hotfulla meddelanden. Enligt regeringen finns det mot denna bakgrund starka skäl för att utvidga BBS-lagen till att omfatta även meddelanden som utgör olaga hot. Vad sedan beträffar olaga integritetsintrång anför regeringen att vissa omständigheter som utgör förutsättning för straffansvar för detta brott kan vara svåra för tillhandahållaren att bedöma utifrån meddelandets innehåll. Regeringen bedömer emellertid att tillhandahållaren, utifrån meddelandets innehåll och omständigheterna kring det, i många fall bör ha tillräckligt underlag för slutsatsen att det uppenbart är sådant som avses i straffbestämmelsen om olaga integritetsintrång. Sammantaget anser regeringen därför att en tillhandahållare av en elektronisk anslagstavla har tillräckliga möjligheter att identifiera vilka meddelanden han eller hon är skyldig att ta bort. I och med att skyldigheten är begränsad till uppenbara fall kan enligt regeringen en sådan utvidgning varken sedd för sig eller i förening med tillhandahållarens övriga skyldigheter anses vara oproportionerlig. Regeringen föreslår därför att tillhandahållarens skyldighet enligt BBS-lagen att ta bort vissa meddelanden utvidgas till att omfatta även meddelanden vars innehåll uppenbart är sådant som avses i bestämmelsen om olaga integritetsintrång. I propositionen föreslås även att en ny åtalsprövningsregel införs i 7 § tredje stycket BBS-lagen. Enligt detta förslag ska brott mot BBS-lagen som innebär att tillhandahållaren av en elektronisk anslagstavla låter bli att ta bort eller förhindra vidare spridning av ett meddelande vars innehåll uppenbart är sådant som avses i bestämmelsen om olaga integritetsintrång åtalas av åklagare endast om målsäganden anger brottet till åtal eller om åtal är påkallat från allmän synpunkt. Rätt till brottsskadeersättning vid grovt förtal Regeringen föreslår att rätten till brottsskadeersättning utvidgas till att omfatta även ersättning för den skada det innebär att någon allvarligt kränker någon annan genom grovt förtal. Regeringen anför att som skäl för att ärekränkningsbrotten har undantagits från systemet med brottsskadeersättning har lagstiftaren allmänt uttalat att möjligheten till ersättning inte framstår som lika angelägen i alla situationer (prop. 1987/88:92 Om ändring i brottsskadelagen [1978:413] s. 6 f.). Vid en jämförelse med de brott för vilka brottsskadeersättning betalas måste enligt regeringen den kränkning som ett kvalificerat ärekränkningsbrott innefattar anses vara likvärdig med andra brott som brottsskadeersättning för kränkning betalas för. En rätt till brottsskadeersättning för kränkning skulle enligt regeringen även fylla en viktig funktion ur ett brottsofferperspektiv. Regeringen konstaterar också att till den del ett ärekränkningsbrott allvarligt kränker någons frid kan enligt gällande rätt brottsskadeersättning betalas för fridskränkningen. Däremot lämnas inte någon ersättning för själva ärekränkningen. Den utveckling som skett i praxis och i samhället medför enligt regeringen att det finns anledning att ompröva det tidigare ställningstagandet att ärekränkningsbrotten bör undantas från systemet med brottsskadeersättning. Enligt regeringen bör följaktligen de argument som motiverar brottsskadeersättning för kränkning med anledning av brott som innefattar ett angrepp mot någons person, frihet eller frid även kunna göras gällande i förhållande till kvalificerade ärekränkningsbrott. ställer sig bakom regeringens förslag, se utskottets yttrande i bilaga 3. Utskottet ställer sig bakom de överväganden som görs i propositionen och föreslår att antar regeringens förslag till ändringar i när det gäller grovt förtal och olaga förföljelse samt förslag till ändringar i BBS-lagen, OSL och brottsskadelagen. integritetsintrång och ofredande, punkt 3 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. Därmed bifaller proposition 2016/17:222 punkt 2.2 i denna del och motion 2017/18:356 av och (båda SD) yrkandena 1 och 2. Massmedierna brukar sägas utgöra den tredje statsmakten och skyddas också av våra grundlagar. I praktiken innebär detta bl.a. att medier omfattats av större yttrandefrihet än andra. Exempelvis omfattas inte medier av reglerna om ofredande. ser ingen anledning till att medierna ska ha rätt att få undantag från bestämmelserna om ofredande och olaga integritetsintrång, utan självklart bör även de omfattas. I praktiken handlar det om att offentliga personer, eller andra som medierna granskar ska ha rätt att slippa riskera att bli utsatta för ofredande eller kränkande behandling. Denna rättighet har enligt vår mening ingenting med yttrandefrihet eller pressfrihet att göra och är snarare en motsats till seriös journalistik. Alla och envar, inklusive offentliga personer har enligt vår mening rätt till en privat sfär, där privatlivet åtnjuter ett starkt skydd. Även från journalister. är det en självklarhet att medier ska ha såväl rättigheter som reella möjligheter att granska politiker och offentliga företrädare. Dessa rättigheter behöver på intet sätt stå i motsats till varandra, och vår mening är därför att även medier bör vara förhindrade att ofreda eller utsätta någon för olaga integritetsintrång på ett sådant sätt som föreslås uttryckas i . Lagarna är utformade så att det fortfarande finns stor rörelsefrihet för såväl medier som andra att exempelvis meddela sådant som i normalfallet omfattas av bestämmelsen. När det gäller olaga integritetsintrång menar att även begränsad spridning kan orsaka stor skada för den enskilda, och om det enda syftet är att kränka någon borde spridningsrekvisitet omformuleras, så att även begränsad spridning kan vara straffbart. Förteckning över behandlade förslag Proposition 2016/17:222 Ett starkt straffrättsligt skydd för den personliga integriteten: 1.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i tryckfrihetsförordningen. 2.2.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i . Förslaget behandlas i den del som avser 4 kap. 4 b, 6 c, 6 d, 7 och 11 §§ samt 5 kap. 2 § . 3.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1998:112) om ansvar för elektroniska anslagstavlor. 4.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). 5.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i brottsskadelagen (2014:322). 2017/18:356 av och (båda SD):