bet · H401JuU20 · 2017-04-07 00:00:00 — Enligt 2 kap. 3 § skadeståndslagen ska den som allvarligt kränker någon annan genom brott som innefattar ett angrepp mot dennes person, frihet, frid eller ära ersätta den skada som kränkningen innebär. I 5 kap. 6 § första stycket skadeståndslagen anges att skadestånd med anledning av kränkning bestäms efter vad som är skäligt med hänsyn till handlingens art och varaktighet. Det ska särskilt beaktas om handlingen • haft förnedrande eller skändliga inslag • varit ägnad att framkalla allvarlig rädsla för liv eller hälsa • riktat sig mot någon med särskilda svårigheter att värja sin personliga integritet • inneburit missbruk av ett beroende- eller förtroendeförhållande • varit ägnad att väcka allmän uppmärksamhet. I proposition 2000/01:68 behandlade regeringen också frågor om ersättningens storlek. Regeringen konstaterade att det hade skett betydande höjningar av ersättningarna och att höjningarna var betydligt kraftigare än vad som följer av ändringarna i penningvärdet. Regeringen anförde vidare att det i den allmänna debatten ofta hävdades att skadestånden i för kränkning av den personliga integriteten låg på en påfallande låg nivå vid en internationell jämförelse. Detta torde inte längre kunna hävdas, om man bortser från rättssystem där skadeståndet har ett delvis annat syfte. Regeringens slutsats var att ersättningsnivåerna hade utvecklats och utvecklades på ett sådant sätt att det inte fanns anledning att ingripa med lagstiftning. Enligt regeringen borde det liksom vara de rättstillämpande organens uppgift att bestämma kränkningsersättningens storlek och i samband med detta göra en skönsmässig bedömning baserad på förhärskande etiska och sociala värderingar (s. 45–47 och 53–56). Vid beredningen av allmänna motioner från motionstiden /15 avstyrkte utskottet motionsyrkanden om att brottsoffret skulle få ersättningen utbetald av staten (bet. 2014/15:JuU18 s. 28 f.). Utskottet uttalade att man instämde i den bedömning som regeringen gjorde i propositionen till den nya brottsskadelagen (prop. 2013/14:94), nämligen att det med fog kan hävdas att det vore allra enklast för brottsoffret om han eller hon kunde få ersättning av staten direkt efter brottet. Ett annat alternativ vore att brottskadeersättning betalas direkt efter att domen vunnit laga kraft. Båda alternativen hade emellertid enligt utskottet flera nackdelar, bl.a. att incitamenten för enskilda att teckna försäkringar skulle minska och att detta skulle medföra en betydande kostnadsökning för staten. Utskottet anförde att brottsskadeersättning även i fortsättningen borde vara underordnat andra ersättningsformer som står den skadelidande till buds. Utskottet avstyrkte vid samma tillfälle som nämns ovan även motioner om höjda nivåer på skadestånd och uttalade då att det bör vara de rättstillämpande myndigheternas uppgift att bestämma ersättningens storlek. följde utskottets förslag (rskr. 2014/15:124). Utskottet gjorde samma bedömning även vid beredningen av ett likalydande yrkande från allmänna motionstiden /16 (bet. 2015/16:JuU22, rskr. 2015/16:90). Utskottet instämmer fortfarande i den bedömning som regeringen gjorde i propositionen till den nya brottsskadelagen: att övervägande skäl talar för att brottsskadeersättning bör vara underordnad andra ersättningsformer (prop. 2013/14:94). Utskottet kan därför inte ställa sig bakom de yrkanden med begäran om tillkännagivanden som framställs i motionerna 2016/17:865 (C) yrkande 23, 2016/17:1538 (KD) yrkande 11 och 2016/17:1785 (L). Utskottet avstyrker även motionerna 2016/17:1744 (SD) yrkande 1 och 2016/17:1769 (SD) yrkande 13 med begäranden om tillkännagivanden om en statlig skadeståndsgaranti. Utskottet vidhåller även sin tidigare bedömning att det bör vara de rättstillämpande myndigheternas uppgift att bestämma ersättningens storlek. Utskottet avstyrker därför även motion 2016/17:1538 (KD) yrkande 10 om en översyn av skadeståndsnivåerna och motionerna 2016/17:1744 (SD) yrkande 2 och 2016/17:1769 (SD) yrkande 12. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om barnahusens antal och målgrupp. I motion 2016/17:2610 av och (båda MP) yrkande 1 begärs att antalet barnahus ska utökas. I yrkande 3 begärs att man ska tydliggöra barnahusens målgrupp. Motionärerna anför att barn som inte själva varit utsatta för våld men som bevittnat våld ska ingå i målgruppen. Även barn som själva är förövare bör ingå i målgruppen. På uppdrag av regeringen har i samverkan med , och tagit fram nationella riktlinjer för samverkan kring barn som misstänks vara utsatta för brott (Delredovisning av regeringsuppdrag avseende gemensamma nationella riktlinjer kring barn som misstänks vara utsatta för brott och kriterier för landets barnahus, POA-428-6530/08). Syftet med riktlinjerna är att säkerställa att samverkan mellan berörda myndigheter vid utredningar om barn sker på ett effektivt och rättssäkert sätt med ett konsekvent barnperspektiv. Enligt riktlinjerna ska arbete med brottsutsatta barn främst ske i s.k. barnahus, men även på orter där sådana saknas ska samverkan ske. Förfarandet för när barn hörs under förundersökningen ska präglas av ett konsekvent barnperspektiv. Målgrupp för samverkan är barn som misstänks vara utsatta för misshandel och andra våldsbrott, sexualbrott eller brott mot förbud mot könsstympning av kvinnor. I målgruppen ingår även barn som lever med våld i familjen (vittne till våld). När det bedöms lämpligt bör samverkan även omfatta barn som är förövare av sexualbrott. Polisen arbetar därför enligt särskilda metoder när offret är ett barn. Förhör hålls av särskilt utbildad personal antingen i barnahus eller i speciellt inredda förhörsrum för barn hos polisen för att barnet ska slippa besöka olika inrättningar och upprepa sin historia. Videoförhör används för att barnet inte ska behöva närvara vid rättegången (prop. 2012/13:111 s. 93). Av skrivelsen Handlingsplan 2016–2018 till skydd för barn mot människohandel, exploatering och sexuella övergrepp (skr. 2015/16:192) framgår att det finns barnahus på fler än 30 orter i . har efter förslag från utskottet i ett tillkännagivande uppmanat regeringen att stimulera myndigheternas arbete med att inrätta fler barnahus (2013/14:JuU18, rskr. 2013/14:177). Regeringen anför i skrivelse 2016/17:75 (s. 15) att sedan flera nya barnahus har etablerats sedan tillkännagivandet beslutades, och barnahus finns i alla län utom , och . Verksamheten omfattar barn , och den har varit föremål för översyn. Vidare har ett nationellt – Barnafrid – inrättats vid . De åtgärder som tas upp i tillkännagivandet är därmed redan omhändertagna. Regeringen avser att lägga skrivelsen till handlingarna i denna del. har, som anförts, efter förslag från utskottet i ett tillkännagivande uppmanat regeringen att stimulera myndigheternas arbete med att inrätta fler barnahus (2013/14:JuU18, rskr. 2013/14:177). Enligt utskottets uppfattning skulle det finnas minst ett barnahus i varje län. I tillkännagivandet anförde också att regeringen borde arbeta för att barnahusens uppdrag skulle omfatta barn , att barnahusens verksamhet skulle utvecklas genom forskning och samverkan samt att verksamheten skulle utvärderas. Vid beredningen av motioner från allmänna motionstiden /16 avstyrkte utskottet ett motionsyrkande om att barnahus ska finnas tillgängliga över hela landet (bet. 2015/16:JuU22 s. 41 f.). Utskottet hänvisade till den beredning som pågick och att regeringen förklarat att man skulle överväga eventuella ytterligare initiativ när det gäller barnahus i samband med beredningen av förslagen från den nationella samordnaren mot våld i nära relationer. Utskottet konstaterar att beredningen av förslagen från den nationella samordnaren mot våld i nära relationer pågår. Utskottet vidhåller sin uppfattning att man bör avvakta den beredning som pågår och avstyrker därför motion 2016/17:2610 (MP) yrkande 1. I riktlinjerna för barnahusens verksamhet anges att även barn som lever med våld i familjen ingår i verksamhetens målgrupp. Vidare framgår av riktlinjerna att samverkan även bör omfatta barn som är förövare av sexualbrott när det bedöms lämpligt. Motion 2016/17:2610 yrkande 3 får därmed anses vara i vart fall delvis tillgodosett. Utskottet avstyrker yrkandet. Motioner som bereds förenklat Utskottets förslag i korthet avslår 14 motionsyrkanden med förslag som har behandlats och avslagits tidigare . Motionsyrkandena i bilaga 2 överensstämmer helt eller i huvudsak med yrkanden som utskottet har behandlat och avstyrkt tidigare . Utskottet ser ingen anledning att nu göra en annan bedömning. Motionsyrkandena behandlades i betänkandena /15:JuU18 och 2015/16:JuU22. Våld mot äldre, punkt 3 (M, SD, KD) av (M), (M), (SD), (KD), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:442 av och (båda M) och 2016/17:3228 av m.fl. (M) yrkande 1. Vi anser att det behöver säkerställas att rättsväsendet ser särskilt allvarligt på brott mot äldre och andra som kan ha svårt att värja sig mot brott. bör därför ges i uppdrag att följa upp den reform som den förra regeringen genomförde och som syftade till att straffskärpningsgrunderna i skulle få större genomslag. Om det behövs ska ytterligare skärpningar föreslås. Svårare brott ska straffas strängare än lindrigare brott. Även försvårande omständigheter ska naturligtvis beaktas vid bedömningen av straffvärdet, såsom att brott begås mot någon som har svårare att värja sig. Det är viktigt att rättsväsendet använder den möjligheten fullt ut för att samhällets signaler om synen på allvaret i sådan brottslighet ska vara tydliga. Det bör vara regeringens uppgift att vidta åtgärder som tillgodoser vad vi nu anfört. Barn som upplevt våld, punkt 5 (M, C, L, KD) av (M), (M), (C), (L), (KD), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:3237 av m.fl. (M, C, L, KD) yrkande 2. Anmäld misshandel mot barn har ökat kraftigt . (Brå) har särskilt studerat denna ökning. Resultatet tyder på att den allra största delen av ökningen beror på förändringar i anmälningsbeteende. Enligt Brå upplever anmälarna att det krävs mindre grovt våld jämfört med tidigare för att en polisanmälan ska bedömas som befogad. Det är positivt att reaktionerna på barnmisshandel har skärpts. återstår dock mycket att göra för barnen som lever i hem där våld förekommer. Polisen ska i samband med en brottsanmälan om våld eller övergrepp inom familjen dokumentera vad barnet har upplevt och hur det kan ha påverkats. En översyn bör göras av hur detta faller ut i praktiken och vilka förändringar som kan behöva göras för att ytterligare stärka barnperspektivet i mötet med barn som upplevt våld i det egna hemmet. Regeringen bör vidta åtgärder för att tillgodose det vi nu anfört. Hedersrelaterat våld, punkt 6 (M, C, KD) av (M), (M), (C), (KD), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:3078 av m.fl. (M) yrkande 23, 2016/17:3372 av m.fl. (M) yrkande 30 och 2016/17:3388 av m.fl. (M) yrkande 38. Tusentals personer lever under hot från sina anhöriga på grund av en s.k. hederskultur. Detta är oacceptabelt. Samhället ska markera med kraft mot dessa brott. Individuella mänskliga fri- och rättigheter är universella, och ingen inskränkning av dessa ska kunna rättfärdigas med religion, kultur eller tradition. Vi anser att det behövs en kartläggning av omfattningen av hedersrelaterad brottslighet och hur utvecklingen ter sig. Rättsväsendet ska ha de verktyg som behövs för att skydda brottsoffren. Det handlar bl.a. om ökad kunskap, stöd till drabbade och ett tydligt myndighetsansvar. Det behöver även göras en översyn av lagstiftningen i syfte att motverka hedersrelaterade brott och öka lagföringen av sådana brott. Regeringen bör vidta åtgärder för att tillgodose det vi nu anfört. Ytterligare åtgärder för att förhindra att unga blir gifta mot sin vilja, punkt 8 (M, C, L, KD) av (M), (M), (C), (L), (KD), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 8 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:3237 av m.fl. (M, C, L, KD) yrkande 5 och 2016/17:3388 av m.fl. (M) yrkande 37. Den reform mot tvångsäktenskap som den förra regeringen genomförde 2014 innebär att inte längre erkänner äktenskap som ingåtts utomlands via ombud, att skyddet mot barnäktenskap stärkts och att äktenskapstvång kriminaliserats. Vi anser att det dock krävs ytterligare insatser för att motverka tvångsgifte och hot om tvångsgifte. Det kan exempelvis handla om tydliga och riktade informationskampanjer, men också lagändringar som kriminalisering av stämpling till äktenskapstvång. Det bör också övervägas om en separat tvångsäktenskapsenhet behövs för att hantera frågor om tvångsäktenskap hos polisen eller någon annan myndighet. Regeringen bör vidta åtgärder för att tillgodose det vi nu anfört. Rättsväsendets arbete mot hatbrott, punkt 9 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 9 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:1079 av m.fl. (L) yrkande 14. För att bekämpa hatbrott måste kunskapen om hatbrott stärkas inom hela rättskedjan. Offren måste våga anmäla, och det förutsätter att hbt-personer känner ett förtroende för rättsväsendet. För att bygga upp ett sådant förtroende måste hela rättskedjan fungera när en hbt-person som utsatts för hatbrott vänder sig till de rättsliga myndigheterna. För att uppnå detta krävs insatser för att stärka kunskapen inom rättsväsendet, från polis till åklagare och domstolar, om hur man bemöter och utreder hatbrott mot hbt-personer. Den förra regeringen gav 2014 dåvarande ett särskilt uppdrag att utveckla arbetet för att bekämpa alla slags hatbrott, bl.a. genom att stärka kunskapen inom polisen om hatbrott. Utredningen överlämnades till regeringen. Bland åtgärderna återfinns att det i de tre storstadsregionerna ska inrättas hatbrottsgrupper som bl.a. kan ansvara för kompetensstöd, samordning, brottsofferstöd och uppföljning i hela regionen. Övriga polisregioner ska se till att de också har förmåga att hantera denna brottslighet. , och (Brå) har vidare enats om att beskriva hatbrott på ett enhetligt sätt, vilket innebär ökade förutsättningar att identifiera, kartlägga och lagföra hatbrott. har vidare i sitt regleringsbrev i uppdrag att redovisa vilka åtgärder som har vidtagits som ett resultat av det tidigare uppdraget att utveckla arbetet för att bekämpa hatbrott. I kravet på återrapportering ingår att föra ett resonemang om vilka effekter åtgärderna bedöms ha lett till eller bedöms komma att leda till. Vidare ska redovisningen innehålla en beskrivning av hur myndigheten avser att fortsätta utveckla arbetet för att bekämpa hatbrott. Redovisningen ska lämnas . Jag anser att det är viktigt att särskilda utbildningsinsatser görs för att stärka hbt-kompetensen inom hela rättsväsendet och att fortsätter att stärka den nationella utbredningskompetensen kring hatbrott. Jag välkomnar därför att har fått detta uppdrag och anser att det är viktigt att det fortsatta arbetet präglas av långsiktighet. Regeringen bör vidta åtgärder för att tillgodose det jag nu har anfört. Ökad användning av kontaktförbud, punkt 11 (SD, C, L) av (C), (SD) och (L). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 11 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:1720 av (L) och 2016/17:3474 av m.fl. (L) yrkande 4 och 2016/17:392 av m.fl. (M) yrkandena 3 och 4, 2016/17:2785 av (S) och 2016/17:3037 av m.fl. (C) yrkande 29. Vi vill att fotboja ska användas också vid kontaktförbud och vid utvidgat kontaktförbud, i stället för bara vid särskilt utvidgat kontaktförbud som är fallet . Detta innebär att frizonen för kvinnan blir större och att fotboja kan meddelas som en förstahandsåtgärd. Vi vill att både hotbilden och offrets rätt till rörelsefrihet ska väga tyngre än . Det är inte rimligt att man ska behöva vänta på att ett kontaktförbud utan fotboja misslyckas. Regeringen bör vidta åtgärder för att se till att det vi nu anfört blir tillgodosett. Skärpt straff för överträdelser av kontaktförbud, punkt 12 (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 12 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:1769 av m.fl. (SD) yrkande 2 och 2016/17:3474 av m.fl. (L) yrkande 2. Jag anser att straffet för att överträda ett kontaktförbud ska skärpas avsevärt. Detta kan exempelvis göras genom att ett minimifängelsestraff införs för överträdelse av kontaktförbud, att en grov brottsrubricering införs och att ett minimifängelsestraff införs för olaga förföljelse. Det viktiga är att det nya straffet blir så kännbart att få skulle vilja riskera att överträda ett kontaktförbud. Regeringen bör vidta åtgärder för att se till att det jag nu anfört blir tillgodosett. Skärpt straff för överträdelser av kontaktförbud, punkt 12 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 12 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:3474 av m.fl. (L) yrkande 2 och 2016/17:1769 av m.fl. (SD) yrkande 2. Jag anser att regeringen bör se över straffskalan för överträdelse av kontaktförbud. Den nationella samordnaren mot våld i nära relationer har föreslagit att böter tas bort ur straffskalan och att maximistraffet höjs till fängelse. Vid ringa överträdelser som inte är klart ursäktliga bör påföljden vara böter (SOU 2014:49). Jag delar denna bedömning. Det bör vara regeringens uppgift att vidta åtgärder för att tillgodose det jag nu anfört. Förenkla utfärdandet av kontaktförbud, punkt 13 (SD) av (SD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 13 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:1769 av m.fl. (SD) yrkande 1. är det alldeles för svårt för en utsatt kvinna att få en ansökan om kontaktförbud beviljad mot en man som riskerar att utsätta henne för våld. (Brå) har uppmärksammat detta och påtalar att så mycket som av alla som ansökte om kontaktförbud 2012 fick avslag på sin ansökan. Det är dessutom ett rent lotteri om vem som får kontaktförbud beviljat. Enligt den statistik som stiftelsen sammanställt finns det oacceptabla skillnader geografiskt i för hur lätt det är att få en ansökan om kontaktförbud beviljad. Jag anser att det bör bli lättare för utsatta kvinnor att få kontaktförbud utfärdade mot gärningsmän. Lagstiftningen bör också utformas så att sannolikheten att få en ansökan om kontaktförbud beviljad blir mer rättssäker och därmed också mer enhetlig geografiskt. Regeringen bör vidta åtgärder för att tillgodose det jag nu anfört. Utöka området för kontaktförbud, punkt 14 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 14 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:3474 av m.fl. (L) yrkande 3. Jag anser att området för kontaktförbudet ska utökas. Detta kräver att lagen ändras så att särskilt utvidgat kontaktförbud ska kunna meddelas i fler fall och i särskilt allvarliga fall kunna gälla en hel kommun eller flera kommuner – ett kommunalt vistelseförbud eller en omvänd kommunarrest för förövaren. Brottsoffrets rätt till en skyddad zon måste gå före gärningsmannens rörelsefrihet. Regeringen bör vidta åtgärder för att se till att det jag nu anfört blir tillgodosett. Information till brottsoffer, punkt 16 (C) av (C). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 16 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:865 av m.fl. (C) yrkande 6. Allmänhetens förtroende för polisen och de rättsvårdande myndigheterna är viktigt. Det händer emellertid ofta att brottsoffer får höra att polis och åklagare avstår från att utreda brott. Detta sker ibland för att brottet inte påverkar straffet för den misstänkte eller, då det gäller brott där samhällsintresset av att bestraffa brottet är ovanligt lågt, för att frigöra utredningsresurser som kan användas till annat. Detta är i sin ordning. För att inte förtroendet för rättsväsendet ska minska är det emellertid mycket viktigt att de inblandade i processen får veta varför, om det visar sig att deras fall inte utreds eller om det läggs ned och att polisen i större utsträckning informerar de drabbade. Regeringen bör vidta åtgärder för att tillgodose det jag nu anfört. Utveckla polisens arbetssätt, punkt 17 (KD) av (KD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 17 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:1538 av m.fl. (KD) yrkande 7. På varje polisstation ska det finnas en brottsofferstödjande person. Den som anmäler ett brott kan på så sätt tidigt få hjälp och stöd. Brottsofferstödjaren bör helst vara en person från Brottsofferjouren eller annan förening, men det kan också vara en socialsekreterare från kommunen. i län var först i landet med en enhet med fokus enbart på brottsoffren. Brottsofferenheten startade , och består till hälften av poliser och till hälften av civila, bl.a. psykologer, jurister och kriminologer. Syftet med enheten är att utveckla hela myndighetens brottsofferstödjande och brottsförebyggande arbete samt att utveckla alla anställdas arbete i dessa frågor. Det handlar bl.a. om att utveckla samverkansformer, finna rutiner, bedriva utbildning samt genomföra kartläggningar och utvärderingar. Regeringen bör vidta åtgärder för att tillgodose det jag nu anfört. Stödcentrum för unga brottsoffer, punkt 18 (KD) av (KD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 18 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:1538 av m.fl. (KD) yrkande 13. Jag vill att verksamheten med stödcentrum för unga brottsoffer byggs ut till att omfatta hela landet. startades första stödcentrum för unga brottsoffer. Därefter har liknande stödcentrum spridits över landet. Dessa stödcentrum drivs av olika kommuner och har frivilliga stödpersoner kopplade till sig. I är stödcentrumen placerade vid polisstationerna. Den unge brottsutsatte får en stödperson som är jurist och kan förklara hur rättsväsendet fungerar och varför exempelvis åklagare och domstolar agerar som de gör. Stödcentrum kan också erbjuda medling mellan brottsoffer och förövare. Föräldrar som får veta att deras barn drabbats av brott känner i grund och botten samma sak som det drabbade barnet: chock, förlorad trygghet, att vara kränkt, skuldkänslor, oro . Därför får även föräldrar samtalsstöd av stödcentrum för unga brottsoffer. Stödcentrum för unga brottsoffer bör få ökat stöd. Verksamheten bör byggas ut så att den omfattar hela landet. Flera kommuner kan samverka om ett centrum. Kommunerna ska vara skyldiga att se till att det finns stödcentrum för unga som utsatts för brott. Regeringen bör vidta åtgärder för att tillgodose det jag nu anfört. Stödet till brottsofferjourer, punkt 19 (KD) av (KD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 19 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:1538 av m.fl. (KD) yrkande 2. De ideella organisationerna har stor betydelse för att förebygga våld, hjälpa dem som har utsatts för brott och vara ett stöd för personer som vill lämna kriminalitet eller missbruk.