bet · H401KU30 · 2017-02-15 00:00:00 — I en kommun eller ett landsting utgör varje nämnd och även styrelsen en egen myndighet. Det är därför inte möjligt att ge styrelsen befogenhet att fatta beslut som rör andra nämnders myndighetsutövning eller tillämpningen av lag. Det är enligt regeringen inte heller motiverat att beslut som riktar sig till en enskild, men som inte utgör myndighetsutövning, ska kunna omfattas av styrelsens utökade beslutsmöjligheter. Regeringen anför vidare att förslaget ställer stora krav på att fullmäktige utformar sina beslut på ett sådant sätt att det tydligt klargörs vilka förhållanden som styrelsen ska ges befogenhet att besluta om. Detta gäller främst för att se till att beslutet utformas i enlighet med regeringsformen men är också viktigt för den egna organisationen och för medlemmarnas möjlighet att följa och granska verksamheten. Regeringen anser att väl övervägda och väl avgränsade beslut av fullmäktige minimerar risken för oklarheter i ansvarsfördelningen. Förslaget ändrar inte på det förhållandet att nämnderna är ansvariga för sin Att styrelsen av fullmäktige ges en viss beslutsbefogenhet som rör de övriga nämndernas verksamhet innebär inte att nämnderna blir under- Styrelsens beslutsbefogenheter sträcker sig bara så långt som fullmäktige har bestämt. Om styrelsen fattar ett beslut som rör en viss nämnd, blir styrelsen ansvarig för det beslutet. Beslut som fattas av styrelsen enligt de befogenheter den fått av fullmäktige skiljer sig inte från andra styrelsebeslut och kan alltså laglighetsprövas. Nämnden behåller dock sitt verksamhetsansvar för de uppgifter som fullmäktige lagt på nämnden. Utskottet anser att förslaget i propositionen om att styrelsen får en stärkt ställning i förhållande till övriga nämnder är väl avvägt. Utskottet är därför inte berett att ställa sig bakom ett sådant tillkännagivande som motionärerna föreslår. Förtroendevaldas rätt till insyn Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om förtroendevaldas rätt till insyn. Jämför reservation 9 (SD, -). och (båda SD) begär i kommittémotion 2016/17:3734 yrkande 11 ett tillkännagivande om förtroendevaldas rätt till insyn. De anför att det med ett delegationsbeslut alltid bör följa en återrapporteringsplikt till nämndens ledamöter och att det bör finnas regler som säkerställer förbättrad tydlighet. Det finns enligt motionärerna flera skäl till detta. Ett sådant skäl är att flera kommuner har valt att delegera politiskt känsliga beslut till ordförande, presidium eller tjänstemän som man har varit väldigt sparsam med att redogöra för ärendets hantering i nämnden. En ledamot av en nämnd kan då vara ovetande om vilka beslut som har fattats. I vissa fall kan beslutet dessutom vara fattat med stöd av ett otydligt delegationsbeslut. I kommunallagen finns bestämmelser som reglerar möjligheten till delegering av nämndernas beslutanderätt. En nämnd får uppdra åt ett utskott, åt en ledamot eller ersättare eller åt en anställd hos kommunen eller att besluta på nämndens vägnar i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden (6 kap. 33 § KL). När ett beslut fattats med stöd av delegation ska det anmälas till nämnden, som bestämmer i vilken ordning detta ska ske (6 kap. 35 § KL). Alla delegationsbeslut ska anmälas, oavsett om beslutet kan överklagas genom laglighetsprövning eller genom förvaltningsrättsligt överklagande. Anmälan är viktig för att kunna beräkna överklagandetiden för laglighetsprövning. Det finns vissa ärenden i vilka beslutanderätten inte får delegeras (6 kap. 34 § KL). En nämnd har möjlighet att uppdra åt ordföranden eller en annan ledamot som nämnden har utsett, att besluta på nämndens vägnar i ärenden som är så brådskande att nämndens avgörande inte kan avvaktas. Sådana beslut ska anmälas vid nämndens nästa sammanträde (6 kap. 36 § KL). Utöver bestämmelserna om delegering finns bestämmelser om vidaredelegation. Om en nämnd med stöd av 6 kap. 33 § KL uppdrar åt en förvaltningschef inom nämndens verksamhetsområde att fatta beslut, får nämnden överlåta åt förvaltningschefen att i sin tur uppdra åt en annan anställd inom kommunen eller eller i någon av de samverkande kommunerna eller landstingen att besluta i stället. Sådana beslut ska anmälas till förvaltningschefen (6 kap. 37 § KL). Förändrad anmälningsskyldighet för delegationsbeslut Nuvarande ordning med anmälningsskyldighet för alla delegationsbeslut innebär enligt regeringen en administrativ börda för nämnderna (s. 210 f.). Detta gäller särskilt beslut av mer rutinartad karaktär som nämnden normalt inte har anledning att följa särskilt. Det kan därför enligt regeringen ifrågasättas om alla beslut som fattas på delegation behöver anmälas till nämnden. Regeringen föreslår att nämnderna ska besluta om i vilken utsträckning beslut som har fattats med stöd av uppdrag ska anmälas till dem. Beslut som inte anmäls ska protokollföras särskilt, om beslutet får överklagas genom laglighetsprövning. Sådana beslut ska tillkännages på den kommunala anslagstavlan. Regeringens förslag gäller inte bara de beslut som de anställda fattar på delegation utan även delegationsbeslut av bl.a. utskott och enskilda förtroendevalda. Det gäller även beslut som överklagas enligt bestämmelser i speciallagstiftning, under förutsättning att de kan delegeras. Kommuner och landsting får alltså en ökad frihet att organisera sin verksamhet. Nämnderna kommer dock fortfarande att vara ansvariga för delegaternas beslut. Lagrådet avstyrkte ett liknande förslag vid införandet av den nuvarande kommunallagen. Lagrådet uttalade bl.a. att förslaget, särskilt för en enskild som vill få lagligheten av ett beslut prövad, kan medföra svårigheter att bevaka ett ärende på ett sådant sätt att inte överklagandetiden går förlorad. Från rättssäkerhetssynpunkt fann Lagrådet därför att en obligatorisk anmälningsskyldighet var att föredra. Regeringen föreslår i propositionen även att den kommunala anslagstavlan fortsättningsvis ska finnas på kommuners och landstings webbplats. en bedömer att förslaget om en webbaserad anslagstavla avsevärt kommer att öka tillgängligheten till anslagstavlan. innebär också en förbättrad rättssäkerhet eftersom det på ett betydande sätt underlättar för medlemmarna att ta del av anslagstavlans innehåll. remissinstanser anför att förslaget riskerar försämra insynen i delegations- ärenden och medför en ökad svårighet för medlemmar att bevaka ett ärende på ett sådant sätt att överklagandetiden inte går förlorad. att övergången till en webbaserad anslagstavla och en ordning där delega- tionsbeslut som kan överklagas genom laglighetsprövning tillkännages på den innebär att det kommer att vara betydligt lättare för medlemmarna att bevaka dessa beslut än enligt dagens ordning. Detta innebär därför snarare en förstärkt Regeringen påpekar också att delegationsbeslut som inte anmäls och delegationsbeslut som anmäls kommer att tillkännages på samma ställe. De olika delegationsbesluten kommer därför inte att behandlas olika utifrån en Vissa remissinstanser har anfört att förslaget begränsar nämndens möjlighet att utöva tillsyn över förvaltningens verksamhet, och de har rest frågetecken kring nämndens möjlighet till insyn. Eftersom de förtroendevalda fortfarande har möjlighet att besluta om vilka typer av beslut som ska anmälas till nämnden, t.ex. om nämnden anser sig ha ett särskilt intresse av vissa typer av beslut, anser regeringen att förslaget inte äventyrar de förtroendevaldas insyn. Det bör dock noteras att den politiska majoriteten i en nämnd kommer att kunna fatta beslut om vilka delegationsbeslut som inte behöver anmälas. Regeringen anser dock inte att en sådan situation skulle påverka minoritetens Även de förtroendevalda kommer att på ett enkelt sätt kunna följa delegationsbeslut som inte anmäls via den kommunala anslagstavlan. innebär att om en konflikt uppstår om att en viss kategori beslut inte längre ska anmälas, har minoriteten ändå möjlighet att enkelt följa dessa beslut. Beslut som fattas med stöd av vidaredelegation En nämnd får besluta att en förvaltningschef, som fått delegation enligt 6 kap. 33 § KL, ges rätt att vidaredelegera beslutanderätten till en annan anställd Ett beslut som fattats med stöd av vidaredelegation ska anmälas till förvaltningschefen (6 kap. 37 § KL). Det finns ingen lagstadgad skyldighet för delegaten eller förvaltningschefen att vidareanmäla beslutet till nämnden, men nämnden kan ställa sådana krav som villkor för vidare- Regeringen anser att samma regler om återrapportering till nämnd bör gälla, oavsett om det är fråga om delegation eller vidaredelegation (s. 213). Regeringen föreslår därför att nämnderna även ska besluta om i vilken utsträckning beslut som har fattats med stöd av vidaredelegation ska anmälas Även sådana beslut som inte anmäls ska protokollföras särskilt, om beslutet får överklagas genom laglighetsprövning. Förslaget innebär att det enligt regeringens uppfattning inte längre behövs någon lagstadgad återrapporteringsskyldighet till förvaltningschefen för beslut som fattats med stöd av vidaredelegation. Det står dock nämnden fritt att bestämma att återrapportering, i stället för att ske till nämnden, ska ske till förvaltningschef. Nämnden kan också bestämma att återrapportering ska ske till både nämnden och förvaltningschefen. Alternativt kan nämnden besluta att överlämna till förvaltningschefen att besluta om vilken återrapportering som ska ske till denne. Beslut som fortfarande alltid ska anmälas till nämnd En nämnd har möjlighet att uppdra åt ordföranden eller en annan ledamot som nämnden har utsett, att besluta på nämndens vägnar i ärenden som är så brådskande att nämndens avgörande inte kan avvaktas. Regeringen anser att sådana beslut även fortsättningsvis alltid ska anmälas vid nämndens nästa sammanträde (s. 213). Inte heller ärenden som delegeras till s.k. självförvaltningsorgan omfattas av förslaget. Delegering till nämndernas presidier Enligt nuvarande bestämmelser om delegation finns det inte någon möjlighet att delegera beslutanderätten till nämndernas presidier. Nämndernas presidier regleras i 6 kap. 15 § KL. I första stycket anges bl.a. att fullmäktige bland nämndens ledamöter ska välja en ordförande och en eller två vice ordförande som tillsammans utgör nämndens presidium. Motsvarande regler finns för fullmäktige (5 kap. 6 § KL). Dessa regler infördes i kommunallagen. Fullmäktiges presidium är ett kommunalrättsligt organ och kan i sin egenskap av presidium ges särskilda uppgifter (prop. 2013/14:5 s. 22 f.). När det gällde förslaget att definiera även nämndernas presidium i 6 kap. 15 § KL hänvisade regeringen till förslaget om fullmäktiges presidium och uttalade att det förslaget motiverades av behovet av att kunna ge fullmäktiges presidium särskilda uppgifter för att vitalisera fullmäktiges arbete. För nämndernas del var det behovet inte lika framträdande. För enhetlighetens skull ansåg regeringen dock att det även när det gäller nämnderna skulle anges att ordföranden tillsammans med vice ordförandena utgör nämndens presidium (prop. 2013/14:5 s. 53). Nämndens presidium är ett kommunalrättsligt organ, och därför finns enligt regeringen också anledning att överväga att ge samma möjligheter att delegera beslutanderätt till detta som till andra organ. Regeringen anser att det på nämndnivå kan finnas frågor som lämpar sig väl för ett beslutsfattande där man strävar efter politisk konsensus (s. 215). Regeringen föreslår därför att det i kommunallagen införs en möjlighet att delegera beslutanderätt till nämndernas presidium. Bestämmelserna om återrapportering till nämnderna ska gälla även för presidierna. Delegation till nämndens presidium kommer inte att skilja sig från andra former av delegation, vare sig när det gäller vilka typer av beslut som kan delegeras eller när det gäller ansvarsfördelningen. därför upp till den enskilda nämnden att avgöra om några, och i så fall vilka, beslut som ska delegeras. Det kan t.ex. handla om sådana beslut där nämnden redan är överens i stora drag om det sakliga innehållet och där beslutet endast är en formalitet. Det kan också gälla både brådskande och icke-brådskande ärenden där nämnden redan har fattat ett inriktningsbeslut. är känsliga socialtjänstärenden där man vill hålla kretsen av de inblandade Enkla myndighetsbeslut och beslut om tillstånd är andra exempel på sådant som skulle kunna delegeras till ett presidium. Ett beslut som har fattats med stöd av delegation från en nämnd ska enligt nuvarande regler alltid anmälas till nämnden. Regeringen föreslår i propositionen att nämnderna i stället som huvudregel ska besluta om i vilken utsträckning sådana beslut ska anmälas. Beslut som inte anmäls ska protokollföras särskilt, om beslutet får överklagas genom laglighetsprövning. Förslagen i propositionen framstår enligt utskottet som väl avvägda. Det saknas därför anledning att föreslå något tillkännagivande till regeringen i frågan. Utskottet avstyrker motionsyrkandet. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om medborgerlig förslagsrätt. (L) begär i motion 2016/17:57 att frågan om att införa medborgerlig förslagsrätt i kommun- och bör utredas och införas (yrkande 2) samt att möjligheten till medborgarförslag avskaffas om medborgerlig förslagsrätt införs (yrkande 3). Motionären konstaterar att demokratiutredning i betänkandet Låt fler forma framtiden! (SOU 2016:5) föreslagit att det införs en medborgerlig förslagsrätt till samt till kommun- och i syfte att vitalisera den svenska demokratin. Motionären anser att en sådan ordning bör införas i stället för dagens ordning med medborgarförslag. (SD) begär i motion 2015/16:3063 yrkande 6 att möjligheten att väcka medborgarförslag ska göras obligatorisk på nivå. Ärenden i kommun- eller får enligt 5 kap. 23 § första stycket 5 KL väckas av den som är folkbokförd i kommunen eller i en kommun inom , om fullmäktige har beslutat om det (medborgarförslag). Fullmäktige får överlåta åt styrelsen eller en nämnd att besluta i ett ärende som har väckts genom medborgarförslag (5 kap. 25 §). Möjligheten för kommuner och landsting att besluta att enskilda får väcka ärenden i fullmäktige infördes efter ett förslag av i betänkandet Att vara med på riktigt (SOU 2001:48). Syftet var att ge medborgarna ytterligare sätt att påverka politiken och att därigenom minska avståndet mellan väljare och förtroendevalda, öka medborgarnas lokalpolitiska engagemang och ge upphov till fler politiska diskussioner mellan valen. Även barn och ungdomar samt personer med utländsk bakgrund som ännu inte fått rösträtt i kommuner och landsting skulle kunna lämna medborgarförslag. Förhoppningen var att införandet av möjligheten till medborgarförslag skulle stärka och vitalisera den lokala demokratin (prop. 2001/02:80 s. 53, bet. 2001/02:KU14, rskr. 2001/02:190). Bestämmelsen om medborgarförslag har i huvudsak oförändrad överförts till den nya kommunallagen (8 kap. 1 §). I en ny andra mening föreslås att rätten att väcka medborgarförslag också ska gälla för unionsmedborgare som är bosatta i kommunen men som, enligt 5 § andra stycket folkbokföringslagen (1991:481) inte är folkbokförda där (s. 256 f.). Denna ändring har sin grund i att det i artikel 22.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF- fördraget) föreskrivs att alla unionsmedborgare på lika villkor ska kunna utöva rätten att rösta och vara valbara inte bara i val till utan också i kommunala val i den medlemsstat där de är bosatta, oavsett om de är medborgare i den staten eller inte. demokratiutredning hade bl.a. i uppdrag att utvärdera tillämpningen av den medborgerliga förslagsrätten i kommun- och och att bedöma hur medborgarförslagen påverkat den lokala politikens utformning och den demokratiska delaktigheten i samhället. I uppdraget har också ingått att föreslå hur internet kan användas som ett redskap för att underlätta överlämnandet av medborgarförslag. Utredningen, som har genomfört en enkätundersökning med landets kommuner och landsting för att utvärdera tillämpningen av bestämmelserna om medborgarförslag och dess effekter för den lokala demokratin, menar att medborgarförslaget har vissa positiva demokratieffekter eftersom det ger enskilda en möjlighet att på ett formaliserat sätt väcka frågor i den besluts- Utredningen anser emellertid också att medborgar- förslagen har en begränsad effekt på det demokratiska samtalet och åsiktsbildningen, bl.a. eftersom de används i mycket begränsad omfattning och dessutom inte kan skapa en dialog mellan förtroendevalda å ena sidan och sammanslutningar av medborgare å den andra, enbart med enskilda Medborgarförslagen ger heller inte en indikation på om det finns en stark opinion i den fråga som väcks, utan har enligt utredningen främst använts som en ”förslagslåda” för frågor som uppfattas som klagomål eller mer allmänna synpunkter (SOU 2016:5, s. 502 f.). Utredningen förslår därför att ordningen med medborgarförslag ska ersättas med en möjlighet för de folkbokförda i en kommun eller ett landsting att väcka en folkmotion till kommun- eller . Ett ärende får enligt förslaget väckas om en folkmotion stöds av av de folkbokförda i kommunen eller . Till skillnad från vad som är fallet med medborgarförslag, som är en frivillig möjlighet för kommun- och att införa, ska ordningen med folkmotion vara tvingande, dvs. fullmäktige ska vara skyldig att ta emot en motion som har undertecknats av av de folkbokförda. I syfte att vitalisera demokratin och stärka de enskilda medborgarnas inflytande även på nationell nivå föreslår att frågan om möjligheten att väcka folkmotioner till bör utredas (bet. s. 377 f.). förslag bereds inom Regerings- Utskottet behandlade motionsyrkanden om folkinitiativ på nationell nivå och om s.k. e-petitioner. Utskottet konstaterade då att de aktualiserade frågorna var föremål för beredningsarbete inom . Utskottet, som ansåg att detta arbete inte borde föregripas, avstyrkte motionerna. beslutade i enlighet med utskottets förslag (bet. 2015/16:KU16 s. 33, rskr. 2015/16:206). Utskottet konstaterar att frågan om en förändring av dagens ordning med medborgarförslag har varit föremål för utredning och att utredningen har lämnat förslag om förändringar av ordningen med medborgarförslag. Beredningen av utredningsförslagen bör inte föregripas, varför motionsyrkandena bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om folkinitiativ och kommunala folkomröstningar. Jämför reservation 10 (SD, -). (SD) yrkar i motion 2015/16:3063 att kraven för att begära folkinitiativ sänks (yrkande 2), att partiernas möjlighet att stoppa ett folkinitiativ avskaffas (yrkande 3), att ett resultat av en folkomröstning ska vara tvingande och inte ska kunna ändras av fullmäktige under den innevarande mandatperioden (yrkande 4), samt att det utreds hur man kan införa elektroniska namninsamlingar vid folkinitiativ (yrkande 5). Motionären anför att möjligheten för medborgare att själva väcka initiativ är central i en demokrati. I takt med att partierna förlorar folklig förankring har frågan fått ökad betydelse. Erfarenheterna av ordningen med folkinitiativ är enligt dock inte goda eftersom alltför många folkinitiativ stoppas av kommunerna. Det innebär vidare ett praktiskt problem att underskrifterna måste lämnas in skriftligt. Eftersom elektronisk namninsamling redan är möjlig på EU-nivå borde det kunna införas även i . Även och (båda SD) begär i kommitté- motion 2016/17:3734 att kravet sänks för hur många kommunmedlemmar som ska stå bakom ett folkinitiativ för att få till stånd en folkomröstning, samt att möjligheten till elektroniska namninsamlingar vid folkinitiativ utreds (yrkande 9). Förutsättningarna för folkinitiativ anges i 5 kap. 23 § andra stycket KL. Där anges att ett ärende om att hålla folkomröstning i en viss fråga får väckas i kommun- eller av av de röstberättigade kommun- eller landstingsmedlemmarna enligt lagen (1994:692) om kommunala folkomröstningar (folkinitiativ). Initiativet ska vara skriftligt, ange den aktuella frågan samt innehålla initiativtagarnas egenhändiga namnteckningar, uppgift om när namnteckningarna gjorts, namnförtydliganden, personnummer och uppgift om deras adresser. som är äldre än ska inte räknas. Har ett folkinitiativ väckts ska fullmäktige besluta att en folkomröstning ska hållas om den fråga som initiativet avser är sådan att fullmäktige kan besluta om den, och inte minst två tredjedelar av de närvarande ledamöterna röstar mot förslaget (5 kap. 34 a §). När bestämmelserna om folkinitiativ infördes fick ett sådant väckas av av de röstberättigade kommun- eller landstingsmedlemmarna, och ett folkinitiativ kunde avslås av fullmäktige med enkel majoritet. uttalades att folkinitiativet skulle stärka den lokala demokratin och öka enskilda kommunmedlemmars inflytande på den kommunala verksamheten som förslaget ansågs väl avvägt i förhållande till den representativa demokratin (prop. 1993/94:188 s. 49 f.). gjordes vissa ändringar i syfte att förstärka folk- initiativet: ett folkinitiativ måste nu stödjas av fler röstberättigade kommun- eller landstingsmedlemmar, men har ett initiativ lyckats få tillräckligt många namnunderskrifter ska en folkomröstning som huvudregel hållas. kvalificerad majoritet av fullmäktiges ledamöter kan avslå ett folkinitiativ. motiven uttalades (prop. 2009/10:80 s. 105) bl.a. att den spärr det innebär att fullmäktige med kvalificerad majoritet kan avslå ett folkinitiativ kan antas leda till att folkomröstningar inte hålls i frågor som visserligen formellt faller in under vad fullmäktige kan besluta om men som till sin karaktär är sådana att det vore olämpligt att folkomrösta om dem. Exempel på sådana frågor är anställningsärenden och andra ärenden där det finns risk för att enskilda personer upplever en folkomröstning som kränkande. I remissbehandlingen av förslaget som lämnades av i betänkandet En reformerad grundlag (SOU 2008:125), ansåg ett antal remissinstanser att ett förstärkt folkinitiativ enligt den modell som utredningen föreslog riskerade att ge olika särintressen ett alltför kraftfullt verktyg för att påverka politiken och att fördröja beslutsprocessen. Regeringen menade att en sådan risk inte borde överdrivas och att det fick antas att initiativ som saknar demokratisk förankring inte kommer att ha stöd hos en tillräckligt stor andel av ledamöterna i fullmäktige för att leda till folkomröstning. initiativ har väckts medför heller inte att fullmäktige är förhindrad att fatta ett beslut i ärendet, om folkinitiativet kan antas ha väckts enbart i syfte att försöka Vidare konstaterade regeringen att de folkomröst- ningar som anordnas endast är rådgivande (prop. 2009/10:80 s. 106). Bestämmelserna om folkinitiativ har i sak oförändrade förts in i 8 kap. 2 § i den föreslagna lagen. demokratiutredning hade i övergripande uppdrag att analysera behovet av och utarbeta förslag till åtgärder för att öka och bredda engagemanget inom den representativa demokratin samt att stärka individens möjligheter till delaktighet i och inflytande över det politiska beslutsfattandet mellan de allmänna valen. En del av utredningens uppdrag gällde folkinitiativet och de kommunala folkomröstningarna. I uppdraget ingick att sammanställa erfarenheter av det förstärkta folkinitiativet och bedöma dess effekter på demokratiutvecklingen på lokal nivå samt att föreslå åtgärder för hur kommuner och landsting kan åstadkomma ett högre valdeltagande i kommunala folkomröstningar och hur legitimiteten för folkomröstningar kan stärkas. Utredningen skulle också föreslå dels hur internet kan användas för att underlätta namninsamlingar till folkinitiativ, dels åtgärder som kan bidra till att folkinitiativet kan genomföras och administreras ändamålsenligt och effektivt samt bidra till att demokratin fördjupas på lokal nivå. Utredningen lämnade betänkandet Låt fler forma framtiden! (SOU 2016:5).