bet · H401CU13 · 2017-05-11 00:00:00 — Motionärerna yrkar att regeringens förslag till 18 § lagen om betalningsföreläggande och handräckning ska antas med den ändringen att uttrycket ”rimliga ansträngningar” i andra stycket ska bytas ut mot ”någon åtgärd för att identifiera svaranden” (yrkande 1). De vill att det ska vara tydligt att kraven på sökanden inte bör ställas särskilt högt och att det i vissa fall inte bör krävas någon konkret åtgärd från sökandens sida. De yrkar också att regeringens förslag till 43 § lagen om betalningsföreläggande och handräckning ska antas med den ändringen att andra stycket i paragrafen ska utgå (yrkande 3). Motionärerna menar att ett lagfästande av proportionalitetsprincipen i detta sammanhang kan ge intryck av att lagstiftaren avser något annat än vad som redan följer av gällande rätt. De yrkar även att regeringens förslag till 10 a § i 16 kap. utsökningsbalken ska antas med den ändringen att orden ”” i andra stycket ska bytas ut mot ”” (yrkande 5). Motionärerna hänvisar till promemorians förslag om en frist och anser att räcker. De pekar på att de sociala myndigheternas ansvar inte är lika långtgående vid avlägsnande som vid avhysning. Motionärerna yrkar vidare att regeringens förslag till 10 b § i 16 kap. utsökningsbalken ska antas med den ändringen att orden ”” i första stycket ska bytas ut mot ”” (yrkande 6). Motionärerna hänvisar till promemorians förslag om en handläggningstid och anser att räcker. De menar att det undantagsvisa användandet av kungörelsedelgivning inte motiverar att tiden sträcks ut . Den som bosätter sig på någon annans mark utan tillstånd och utan att ha stöd för detta i allemansrätten gör sig i regel skyldig till ett brott. Utskottet konstaterar att i en redovisning framhåller att myndigheten förväntas arbeta mer enhetligt och aktivt mot otillåtna bosättningar i enlighet med nya rekommendationer som har tagits fram. Myndigheten strävar dessutom efter att agera i ett tidigt skede, innan full etablering av bosättningen har skett, vilket minskar risken för att egendom lämnas kvar på platsen. Även om i de flesta fall har legala förutsättningar att ingripa mot otillåtna bosättningar finns det ett behov av ett alternativt förfarande som markägare kan använda sig av för att få hjälp med att avlägsna en otillåten bosättning. Det nu gällande regelverket för särskild handräckning och fastighetsägares bristande möjligheter att få hjälp med otillåtna bosättningar har utsatts för kritik. Det har ansetts att det är för svårt att få hjälp med att avlägsna otillåtna bosättningar och att regelverket inte är utformat för att hantera de otillåtna bosättningar som har etablerats i landet . Utskottet konstaterar att det nuvarande regelverket för särskild handräckning inte är särskilt väl anpassat för att hantera större otillåtna bosättningar. Utskottet har uttalat att det är angeläget att fastighetsägares möjligheter till handräckning förbättras genom ett enklare och mindre kostsamt förfarande. Som nämnts ovan har också på initiativ av utskottet tillkännagett för regeringen att regeringen skyndsamt bör återkomma till med lagförslag som innebär att fastighetsägares möjligheter till handräckning av otillåtna bosättningar förbättras (bet. 2016/17:CU8 punkt 1, rskr. 2016/17:166). Mot denna bakgrund välkomnar utskottet regeringens förslag om en ny, mer effektiv form av särskild handräckning som gäller avflyttning vid en otillåten besittningsrubbning och som syftar till att göra det enklare för bl.a. markägare att få tillbaka besittningen till sin mark, som de som uppehåller sig på platsen tillförsäkras en rättssäker process. I det följande behandlar utskottet de frågor som aktualiseras genom motionerna i ärendet. Uppgifter om svaranden i ansökan Utskottet ställer sig bakom regeringens förslag att en ansökan om avlägsnande inte behöver innehålla personuppgifter om svaranden, om sökanden trots rimliga ansträngningar inte kan lämna dessa. Utskottet vill här särskilt framhålla vad som anges i propositionen om att kravet på sökanden inte bör ställas särskilt högt och att kravet normalt bör kunna anses vara uppfyllt om sökanden har besökt platsen och tillfrågat svaranden om hans eller hennes personuppgifter. Utskottet vill även understryka vad som uttalas i propositionen om att det i vissa fall inte bör krävas att sökanden har tillfrågat svarandena om deras personuppgifter för att anses ha gjort vad som rimligen krävs. Så bör alltså vara fallet t.ex. när någon har ockuperat och låst in sig i en byggnad eller om det finns befogad anledning att anta att sökanden riskerar att utsättas för våld eller hot i samband med identifieringsförsöket. Genom vad som anförts ovan får önskemålen i kommittémotion 2016/17:3672 (KD, M, C) yrkande 1 anses vara i huvudsak tillgodosedda. Utskottet konstaterar att proportionalitetsprincipen är en allmän rättsgrundsats som gäller även utan särskilt lagstöd. Utskottet kan därför i och för sig ställa sig bakom regeringens förslag att den uttryckligen lagfästs, på samma sätt som har skett och föreslås ske i ett antal andra fall. Utskottet vill dock betona att en sådan kodifiering inte innebär någon ändring av principens innebörd eller räckvidd enligt gällande rätt. Utskottet vill även framhålla vad som uttalas i propositionen om att utgångspunkten bör vara att sökanden ska återfå besittningen till den mark eller det utrymme som någon annan har tagit i anspråk utan tillåtelse. Utrymmet för att bedömningen ska kunna leda till att de som uppehåller sig på platsen får vara kvar bör vara mycket begränsat. Genom vad som anförts ovan får önskemålen i kommittémotion 2016/17:3672 (KD, M, C) yrkande 3 anses vara i huvudsak tillgodosedda. Tidsfrist för ett avlägsnande Utskottet ställer sig bakom regeringens förslag att ingen tidsfrist ska löpa vid verkställighet av ett interimistiskt beslut om avlägsnande. När det däremot gäller förslaget att ett avlägsnande i övriga fall ska få ske tidigast från det att svaranden underrättades om verkställigheten, anser utskottet i likhet med vad som föreslogs i promemorian att tiden bör vara . Regeringens förslag innebär att samma frist bör gälla som vid avhysning. Utskottet konstaterar dock att vid avhysning har de sociala myndigheterna ett långtgående ansvar som bl.a. kan innefatta hjälp med att betala hyran, vilket kan få till följd att avhysningen inte genomförs. Situationen är inte densamma vid avlägsnande, bl.a. eftersom de sociala myndigheternas ansvar oftast inte är lika omfattande. En frist bör därför vara tillräcklig vid ett avlägsnande. Utskottets förslag innebär alltså att regeringens förslag till 10 a § i 16 kap. utsökningsbalken antas med den ändring som anges ovan. Eftersom utskottets förslag överensstämmer med förslaget i promemorian, finns det inte anledning att inhämta några upplysningar eller yttranden. Utskottet anser vidare att ändringen är av en sådan beskaffenhet att Lagrådets granskning skulle sakna betydelse. Utskottets ställningstagande innebär ett bifall till kommittémotion 2016/17:3672 (KD, M, C) yrkande 5. När det gäller regeringens förslag att ett avlägsnande om möjligt ska ske från det att de handlingar som behövs kom in till anser utskottet i likhet med vad som föreslogs i promemorian att tiden bör vara . Regeringens förslag innebär att samma handläggningstid bör gälla som vid avhysning. Utskottet konstaterar dock att skyddsbehovet i avlägsnandemål i regel inte är lika stort som i avhysningsmål och att verkställighet i avlägsnandemål normalt bör kunna ske inom en betydligt . Inte heller motiverar det undantagsvisa användandet av kungörelsedelgivning vid underrättelse om verkställighet att handläggningstiden generellt sträcks ut . Utskottets förslag innebär alltså att regeringens förslag till 10 b § i 16 kap. utsökningsbalken antas med den ändring som anges ovan. Eftersom utskottets förslag överensstämmer med förslaget i promemorian, finns det inte anledning att inhämta några upplysningar eller yttranden. Utskottet anser vidare att ändringen är av en sådan beskaffenhet att Lagrådets granskning skulle sakna betydelse. Utskottets ställningstagande innebär ett bifall till kommittémotion 2016/17:3672 (KD, M, C) yrkande 6. Det har inte väckts någon motion som går emot att nu antar regeringens lagförslag i övriga delar. Utskottet anser att bör anta lagförslagen av de skäl som anförs i propositionen. Uppföljning av den nya regleringen Det är viktigt att regeringen noga följer utvecklingen och tillämpningen av den nya regleringen för att säkerställa att den får avsedd effekt i form av ett enklare förfarande för bl.a. markägare, som de som uppehåller sig på platsen tillförsäkras en rättssäker process. Regeringen bör därför senast årsskiftet 2017/2018 ta nödvändiga initiativ till en uppföljning av regleringen. Uppföljningen bör bl.a. omfatta tillämpningen av proportionalitetsprincipen. Detta bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Utskottet övergår nu till att under särskilda rubriker behandla de motionsyrkanden som innehåller förslag om tillkännagivanden i frågor som anknyter till lagförslagen. Kränkningar av äganderätten och befogenheter Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om att regeringen bör ta initiativ till att befogenheter att hantera kvarlämnad egendom i samband med ett ingripande mot en otillåten bosättning med stöd av polislagen förtydligas och tillkännager detta för regeringen. Motionsyrkanden med förslag om åtgärder mot kränkningar av äganderätten avslås. Jämför reservation 2 (SD). och (båda SD) föreslår i kommittémotion 2016/17:3673 ett tillkännagivande om att regeringen bör tillsätta en utredning om hur brott mot allemansrätten bättre kan bekämpas (yrkande 6). Enligt motionärerna ska det vara tydligt att den som bosätter sig utan tillåtelse på någon annans mark, utöver den natt som enligt hävd och s.k. allemansrätt är tillåtet, gör sig skyldig till ett brott som ska lagföras. I samma kommittémotion föreslås ett tillkännagivande till regeringen om att det normalt ska vara en fråga för polisen att avlägsna en otillåten bosättning och att en bosättning som varit olovlig redan från början aldrig ska kunna hävda någon slags besittningsrätt vid det förfarandet (yrkande 4). m.fl. (L) föreslår i kommittémotion 2016/17:3693 ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma med ett lagförslag som förtydligar befogenheter att hantera kvarlämnad egendom i samband med ett ingripande mot en otillåten bosättning med stöd av polislagen (yrkande 1). Motionärerna hänvisar till ett remissvar från , som föreslår en översyn av reglerna om hur den kvarlämnade egendomen ska hanteras för att ge fullt fungerande lagliga verktyg. Skyddet för egendom är reglerat i grundlagen och är ett skydd mot ingrepp i den enskildes egendom från det allmännas sida. I 2 kap. 15 § regeringsformen anges bl.a. att vars och ens egendom är tryggad genom att ingen kan tvingas avstå sin egendom till det allmänna eller till någon enskild genom expropriation eller något annat sådant förfogande eller tåla att det allmänna inskränker användningen av mark eller byggnad utom när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. I samma paragraf anges att oberoende av vad som föreskrivits om egendomsskydd ska alla ha tillgång till naturen enligt allemansrätten. Allemansrätten är inte obegränsad, men hur långt allemansrätten sträcker sig är inte tydligt definierat i lagstiftningen. Allemansrätten får i stället sitt innehåll främst genom motsatsvisa tolkningar av vissa straffstadganden. Det står dock klart att allemansrätten endast ger en begränsad rätt att tälta eller sätta upp en husvagn på någon annans mark. En bosättning är därför som utgångspunkt otillåten om den har etablerats på någon annans mark utan markägarens tillstånd eller annat stöd i lag. Mot kränkningar av äganderätten som utförs av enskilda personer tillförsäkras ägaren ett skydd för sin egendom i första hand genom straffbestämmelserna i 8–10 och 12 kap. . Där regleras bl.a. stöld, egenmäktigt förfarande och skadegörelse. Den som bosätter sig på någon annans mark utan tillstånd och utan att ha stöd för detta i allemansrätten gör sig alltså i regel skyldig till ett brott. Enligt polislagen (1984:387) har en polisman rätt att avvisa eller avlägsna någon om det behövs för att avvärja en straffbelagd handling (13 § polislagen). Ett sådant ingripande kan göras vid såväl brott enligt som brott mot andra straffstadganden. Den straffbestämmelse som framför allt aktualiseras vid otillåtna bosättningar är bestämmelsen om egenmäktigt förfarande. För egenmäktigt förfarande döms den som gör intrång i någon annans besittning av en fastighet eller obehörigen skiljer någon annan från besittningen av en fastighet eller del av en fastighet (8 kap. 11 § ). För straffrättsligt ansvar kan det vara tillräckligt att någon ställer upp något skrymmande eller parkerar ett fordon eller en maskin på någon annans mark (jfr rättsfallet NJA 1970 s. 29). Även andra straffrättsliga bestämmelser kan komma i fråga, t.ex. om hemfridsbrott, olaga intrång, skadegörelse, åverkan och nedskräpning. Efter det att personerna har avlägsnats från platsen kan och bestämmelser om beslag respektive förverkande vara tillämpliga för att ta hand om kvarlämnad egendom. Regeringen har i lagstiftningsärendet gjort bedömningen att har de legala förutsättningarna som krävs för att i de flesta fall kunna ingripa mot otillåtna bosättningar. Som skäl för det har regeringen i propositionen anfört bl.a. följande (s. 19–20). har till uppgift att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet samt utreda och beivra brott som hör under allmänt åtal (2 § första stycket 1 och 3 polislagen). I dessa uppgifter ingår att ingripa mot en otillåten bosättning där brottslig verksamhet pågår. I 13 § polislagen regleras de närmare förutsättningarna för när en polisman kan avvisa, avlägsna eller tillfälligt omhänderta en person. Naturligtvis kan hamna i situationer där en prioritering av befintliga resurser måste göras. Som utgångspunkt ska dock ingripa i de fall en markägare gör en anmälan om en otillåten bosättning. Om vidtar åtgärder med stöd av polislagen kan kvarlämnad egendom under vissa förutsättningar tas om hand enligt bestämmelserna i . Regeringen bedömer att befintliga bestämmelser är tillräckliga i dessa avseenden. Vidare finns det flera mekanismer som syftar till att säkerställa ett rättssäkert förfarande hos . gav regeringen i uppdrag att föreslå åtgärder för att motverka brottslighet som riktas mot utsatta EU-medborgare och annan brottslighet som begås i anslutning till tiggeri eller tillfälliga boplatser. lämnade en redovisning av uppdraget. Inom ramen för uppdraget har gjort en rättslig översyn av myndighetens möjligheter att hantera otillåtna bosättningar och lämnat rekommendationer för åtgärder i samband med ingripanden mot otillåtna bosättningar. I redovisningen bekräftar myndigheten att tidigare sällan ingrep när en otillåten bosättning inte fanns på offentlig plats, utan i stället hänvisade markägaren att ansöka om särskild handräckning. I redovisningen anges att en förundersökning ska inledas när rekvisiten för brott är uppfyllda. Vidare anges att syftet vid ingripande mot otillåtna bosättningar är att förmå bosättarna att själva flytta på sig och sina tillhörigheter. [– – –] framhåller att myndigheten förväntas arbeta mer enhetligt och aktivt mot otillåtna bosättningar i enlighet med de rekommendationer som har tagits fram som en del av regeringsuppdrag. Myndigheten strävar dessutom efter att agera i ett tidigt skede, innan full etablering av bosättningen har skett, vilket minskar risken för att egendom lämnas kvar på platsen. [– – –] Regeringen konstaterar därför att det finns tillräckliga förutsättningar för att ingripa mot otillåtna bosättningar. När det gäller förhållandet mellan det polisiära förfarandet och det nya avlägsnandeförfarandet har regeringen framhållit att i de flesta fall har legala förutsättningar att ingripa mot otillåtna bosättningar. Avlägsnande är tänkt som ett alternativt förfarande som markägare kan använda sig av för att få hjälp med att avlägsna en otillåten bosättning. Det kan t.ex. finnas fall där gör en annan bedömning än markägaren när det gäller frågan om huruvida de boende gör sig skyldiga till brott. En boende kan exempelvis invända att markägaren har gett sin tillåtelse till att vederbörande får lov att uppehålla sig på platsen (prop. s. 21). Som framgår av redogörelsen ovan står det klart att allemansrätten endast ger en begränsad rätt att tälta eller sätta upp en husvagn på någon annans mark. En bosättning är därför som utgångspunkt otillåten om den har etablerats på någon annans mark utan markägarens tillstånd eller annat stöd i lag. Den som bosätter sig på någon annans mark utan tillstånd och utan att ha stöd för detta i allemansrätten gör sig i regel skyldig till ett brott – vanligtvis egenmäktigt förfarande. Enligt polislagen har en polisman rätt att avvisa eller avlägsna någon om det behövs för att avvärja en straffbelagd handling. Om vidtar åtgärder med stöd av polislagen kan kvarlämnad egendom under vissa förutsättningar tas om hand enligt och bestämmelser om beslag respektive förverkande. Som utgångspunkt ska ingripa i de fall en markägare gör en anmälan om en otillåten bosättning. framhåller dessutom i en redovisning att myndigheten förväntas arbeta mer enhetligt och aktivt mot otillåtna bosättningar och att myndigheten strävar efter att agera i ett tidigt skede, innan full etablering av bosättningen har skett, vilket minskar risken för att egendom lämnas kvar på platsen. Det kan förekomma fall där gör en annan bedömning än markägaren när det gäller frågan om huruvida de boende gör sig skyldiga till brott. En boende kan exempelvis invända att markägaren har gett sin tillåtelse till att vederbörande får lov att uppehålla sig på platsen. kan i sådana situationer i stället hänvisa markägaren till att vända sig till för avlägsnande. Utskottet anser mot bakgrund av befintlig reglering och gällande ordning att det inte finns skäl att föreslå någon åtgärd från sida med anledning av kommittémotion 2016/17:3673 (SD) yrkande 4 eller 6. Motionsyrkandena bör därför avslås. Däremot är utskottet, i likhet med motionärerna i kommittémotion 2016/17:3693 (L), av den uppfattningen att det behövs en översyn av reglerna om hur den kvarlämnade egendomen ska hanteras för att ge fullt fungerande lagliga verktyg. Regeringen bör därför ta initiativ till att befogenheter att hantera kvarlämnad egendom i samband med ett ingripande mot en otillåten bosättning med stöd av polislagen förtydligas. Detta bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Därmed bör kommittémotion 2016/17:3693 (L) yrkande 1 bifallas. Boendesituationen för utsatta EU-medborgare Utskottets förslag i korthet avslår två motionsyrkanden med förslag på åtgärder som tar sikte på boendesituationen för utsatta EU-medborgare. Jämför reservation 3 (V). Nooshi Dadgostar m.fl. (V) föreslår i kommittémotion 2016/17:3665 ett tillkännagivande om att regeringen bör tillsätta en utredning med syfte att finna heltäckande åtgärder för att hantera boendesituationen för utsatta EU-medborgare (yrkande 1). Motionärerna anser att regeringen i propositionen bryter ut en fråga utan att på allvar ta tag i problemen med hemlöshet, utsatthet och bristen på alternativa boendeplatser. De föreslår även ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma med ett lagförslag som innebär att ett avlägsnande ska göras beroende av ett erbjudande om alternativt boende (yrkande 2). Ett avlägsnande enligt det nya förfarandet är inte villkorat av att svarandena kan erbjudas ett alternativt boende. Som skäl för att inte ställa upp något sådant villkor har regeringen i propositionen anfört bl.a. följande (s. 22). Remissinstanserna är i stor utsträckning positiva till det nya förfarande för avlägsnade som föreslås. Även regeringen ser behov av att underlätta för markägare att återfå besittningen till sin egendom. Stadsmissionerna och anser att ett avlägsnande måste göras beroende av erbjudande om alternativa boenden. Någon sådan skyldighet föreligger dock inte inom ramen för prövning och regeringen anser inte att det bör göras någon ändring i detta avseende. Om särskild handräckning ska kunna vara ett lämpligt och rättssäkert förfarande för att hantera otillåtna bosättningar finns det dock behov av att på andra sätt också tillgodose svarandens intressen i större utsträckning. Regeringen ställer sig sammantaget bakom promemorians förslag om ett nytt förfarande för avlägsnande av otillåtna bosättningar. Regeringen har i den övergripande frågan om en förbättrad hantering av otillåtna bosättningar anfört bl.a. följande i propositionen (s. 16–17). Regeringen bedriver ett långsiktigt arbete på flera områden för att förbättra situationen för utsatta EU-medborgare i både och ursprungsländerna. tillsatte regeringen en nationell samordnare för utsatta EU-medborgare som vistas tillfälligt i . Syftet med uppdraget var bl.a. att underlätta samverkan och erfarenhetsutbyte mellan berörda aktörer. Uppdraget redovisades (SOU 2016:6). har också slutit samarbetsavtal med både och för att stärka situationen för utsatta EU-medborgare i hemländerna. Vidare har regeringen gett i i uppdrag att utveckla nationell samverkan och samordna arbetet vad gäller utsatta EU-medborgare. Dessutom har getts i uppdrag att utarbeta ett stöd för arbete i mötet med gruppen. Uppdraget innebär särskilt att ta fram kunskapsstöd för hur kan arbeta med ärenden som rör barn i målgruppen. I många av landets kommuner och bland frivilligorganisationer bedrivs också ett aktivt arbete för att hjälpa de utsatta EU-medborgare som finns i landet. Några remissinstanser […] anser att frågan om otillåtna bosättningar inte lämpar sig för att behandlas separat utan vill att ett helhetsgrepp ska tas. Regeringen anser att det är angeläget att arbetet med att förbättra utsatta EU-medborgares livsvillkor fortgår. Frågan om boende och livsvillkor i övrigt för utsatta personer som vistas i otillåtna bosättningar är dock komplex och kräver långsiktiga åtgärder i personernas hemländer, i och på EU-nivå. Parallellt med detta arbete finns ett angeläget behov av att se över det befintliga regelverket om särskild handräckning avseende otillåtna bosättningar, som har utsatts för kritik från både markägare och företrädare för de boendes intressen. Det lagförslag som utskottet tidigare ställt sig bakom innebär att ett avlägsnande inte är villkorat av att svarandena kan erbjudas ett alternativt boende. Utskottet anser inte att det finns anledning att föreslå något initiativ från sida som syftar till en ändring i detta avseende. Förslaget i kommittémotion 2016/17:3665 (V) yrkande 2 bör därför avslås. Som framgår av redogörelsen ovan bedriver regeringen ett långsiktigt arbete på flera områden för att förbättra situationen för utsatta EU-medborgare i både och ursprungsländerna. Mot den bakgrunden finner utskottet inte skäl att föreslå någon åtgärd från sida med anledning av önskemålen i kommittémotion 2016/17:3665 (V) yrkande 1. Motionsyrkandet bör därför avslås. Svarandens ansvar för kostnader i den summariska processen Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om att regeringen bör återkomma med ett lagförslag som innebär att samma ansvar för kostnader ska gälla alla vid utslaget kända svarande och tillkännager detta för regeringen. Jämför reservation 4 (S, MP, V). Skånberg m.fl. (KD, M, C) yrkar i kommittémotion 2016/17:3672 att regeringen ska återkomma med ett lagförslag som innebär att samma ansvar för kostnader ska gälla alla kända svarande oavsett när under processen de identifieras (yrkande 2). Motionärerna menar bl.a. att ett kostnadsansvar enbart för de individer som är identifierade i samband med ansökan kan leda till att boende undandrar sig identifiering.