bet · H401MJU8 · 2017-03-07 00:00:00 — om det finns skälig anledning att befara ett angrepp på tamdjuret och dödandet sker i omedelbar anslutning till att rovdjuret har angripit och skadat eller dödat tamdjur eller om rovdjuret befinner sig inom inhägnat område avsett för skötsel av tamdjuret och det finns skälig anledning att befara ett angrepp där (28 §). Rovdjuret får dock bara dödas när det inte går att skrämma bort det eller på något annat lämpligt sätt avbryta eller avvärja angreppet. Det kan även noteras att redovisade ett regeringsuppdrag om hur skyddsjakt för varg kan tillämpas och utvecklas för att bättre bidra till vargpolitikens övergripande syfte (Skyddsjakt varg  översyn av regler och tillämpning). Slutsatserna handlar i huvudsak om en möjlig ny inriktning för verkets vägledning, t.ex. en konkret vägledning med kriterier för bedömning av allvarlig skada och riktlinjer för hanteringen av vargar som vistas nära bebyggelse. konstaterar även att det finns ett behov av dels en generell översyn av jakt- och artskyddslagstiftningen, dels en närmare analys av vissa enskilda bestämmelser i dessa lagstiftningar och i sekretesslagstiftningen. Ett exempel som nämns är om det enligt krävs att sannolikheten för allvarlig skada är ”stor” för skyddsjakt i preventivt syfte. Verket analyserar även olika sätt att hantera problematiken med hot och trakasserier i samband med skyddsjakt. Rapporten bereds inom . I fråga om licensjakt framgår av art- och habitatdirektivet att medlemsstaterna får medge undantag från direktivets skyddsbestämmelser för att under strängt kontrollerade förhållanden selektivt och i begränsad omfattning tillåta insamling och förvaring av vissa exemplar av de strikt skyddade arterna i en begränsad mängd som fastställs av de behöriga nationella myndigheterna (begreppet ”insamling” omfattar jakt i syfte att döda djur, se Högsta förvaltningsdomstolens dom i mål nr 240616 m.fl.). Detta förutsätter dock att det inte finns någon annan lämplig lösning och att undantagen inte gör det svårare att upprätthålla en gynnsam bevarandestatus hos bestånden i deras naturliga utbredningsområde. Licensjakt efter björn, varg, järv och lo regleras i 23 c § jaktförordningen. Där anges att förutsättningarna för att sådan jakt ska kunna tillåtas är att det inte finns någon annan lämplig lösning och att jakten inte gör det svårare att upprätthålla en gynnsam bevarandestatus hos bestånd i dess naturliga utbredningsområde. Jakten måste dessutom vara lämplig med hänsyn till stammarnas storlek och sammansättning samt bedrivas selektivt och under strängt kontrollerade förhållanden. Enligt jaktförordningen får besluta om licensjakt. Verket får även överlämna beslutsrätten till länsstyrelserna i ett rovdjursförvaltningsområde, dock under förutsättning att antalet föryngringar i förvaltningsområdet överstiger de fastställda miniminivåerna för den aktuella arten. I fråga om licensjakt efter varg kan konstateras att har överlämnat beslutsrätten till länsstyrelserna i det mellersta rovdjursförvaltningsområdet, dvs. länsstyrelserna i , , , , , , och . Nuvarande beslut gäller t.o.m. . I beslutet framhålls att länsstyrelserna ansvarar för att besluten om licensjakt efter varg uppfyller de förutsättningar som anges i jaktförordningen. har även utarbetat en vägledning för länsstyrelsernas beredning av beslut om licensjakt för att stödja länsstyrelserna i deras beslutsprocesser. Beslut om licensjakt efter varg får enligt jaktförordningen fattas . Undantag gäller dock de år som miniminivåer för förekomst av varg ska fastställas, då beslut får fattas . Bestämmelsen i jaktförordningen ändrades . Syftet var att få eventuella beslut om licensjakt fastställda i så god tid som möjligt med följden att ett utrymme finns för en överklagandeprocess innan jaktstarten. Vad gäller jakttiden framgår av föreskrifter om licensjakt efter varg att beslut om licensjakt endast ska gälla perioden t.o.m. . får i det enskilda fallet medge undantag. Det kan noteras att påbörjade en översyn av föreskrifterna. Vid översynen kommer bl.a. en ändring av den föreskrivna jakttiden att övervägas. När det gäller licensjakten efter varg 2017 kan konstateras att länsstyrelserna i , , och län beslutade om licensjakt efter totalt 25 vargar. Besluten överklagades men Förvaltningsrätten i och Kammarrätten i avslog samtliga överklaganden. avslog även yrkanden om att tills vidare stoppa jakten. ska fortfarande pröva om prövningstillstånd ska medges. Samtliga 25 vargar fälldes under jakten. I sammanhanget kan även framhållas att i ett avgörande ansåg att i hade fog för sina beslut om licensjakt efter varg inför licensjakten 2016. Bakgrunden var att hade beslutat om licensjakt men att jakten stoppades av både förvaltningsrätten och kammarrätten. fann att samtliga förutsättningar för licensjakt var uppfyllda och att den därför inte skulle ha stoppats (mål nr 240616 m.fl.). Avslutningsvis kan konstateras att flera ändringar i jaktlagen (1987:259) och jaktförordningen som rör skydds- eller licensjakt efter de stora rovdjuren beslutades . Regeringen införde t.ex. en bestämmelse i jaktförordningen om att ärenden om jakt efter bl.a. de stora rovdjuren ska handläggas skyndsamt. Vidare ändrades förordningen på så sätt att dessa beslut om jakt numera överklagas till allmän förvaltningsdomstol. är således inte längre en instans i överprövningskedjan. Bakgrunden var att (mål nr 312-15) slog fast att regleringen i jaktförordningen stod i strid med unionsrätten när det gällde möjligheten till rättslig prövning av beslut om jakt efter en art som skyddas av art- och habitatdirektivet. Regeringen beslutade även, genom en ändring i förordningen (1977:937) om allmänna förvaltningsdomstolars behörighet m.m., att beslut som gäller jakt efter björn, varg, järv, lo eller kungsörn ska prövas av Förvaltningsrätten i . Sådana beslut kommer därmed att i andra instans överprövas av Kammarrätten i . Ett av skälen till att samla besluten hos en förvaltningsrätt var att det är fråga om ett begränsat antal mål som ställer krav på en skyndsam handläggning. Ett annat skäl var att det därmed uppnås en viss specialisering hos domstolen i fråga om de mycket avancerade juridiska bedömningar som aktualiseras vid överprövningen av dessa jaktbeslut. Slutligen infördes en bestämmelse i jaktlagen om att mål i domstol om jakt efter de stora rovdjuren ska handläggas skyndsamt (prop. 2015/16:199, bet. 2016/17:MJU4, rskr. 2016/17:26). Av propositionen framgår att syftet var att besluten i normalfallet ska kunna överprövas i sak i förvaltningsrätten och att kammarrätten ska hinna ta ställning till frågan om prövningstillstånd före den beslutade jakttiden, så att beslutet kan verkställas om det finns förutsättningar för skyddsjakt eller licensjakt. Det förutsätter dock att jakttiden från början bestäms på ett rimligt sätt och att länsstyrelserna fattar beslut om licensjakt . Ekonomiska villkor vid skyddsjakt När det gäller frågan om ersättning vid skyddsjakt framgår det av propositionen om en hållbar rovdjurspolitik (prop. 2012/13:191) att den dåvarande regeringen gjorde bedömningen att huvudregeln även i fortsättningen bör vara att sökanden genomför och bekostar beviljad skyddsjakt samt att på samma sätt som bör få göra avsteg från det. I propositionen angavs även följande. Regeringen anser att en ordning där personal ska ombesörja skyddsjakt på annans mark strider mot den jaktliga tradition som råder i landet, där jakträtten är kopplad till en nyttjanderätt av marken. Det är inte statens ansvar att utföra skyddsjakt annat än när sådan jakt har initierats av en myndighet. Däremot kan staten vara sökanden behjälplig i viss mån. har ett statligt uppdrag att bistå myndigheterna med råd och förslag till åtgärder i det praktiska genomförandet av skyddsjakt och andra förebyggande åtgärder. Förbundets kunskaper bör kunna användas vid utformning av skyddsjakt, men det är de lokala jägarna som även fortsättningsvis bör vara ansvariga för jaktens bedrivande. Verkställighet av skyddsjakt bör därför som huvudregel ombesörjas av den som har ansökt om skyddsjakten. Det finns dock omständigheter som talar för att – i likhet med vad som redan sker – bör kunna bidra med medel och bistå med verkställighet i vissa fall. Det kan exempelvis handla om skyddsjakt efter stora rovdjur i väglöst land, skyddsjakt efter sådana arter som järv och varg samt björnhonor med ungar, där det kan saknas beprövade jaktmetoder eller då det finns omständigheter som gör att besluten måste genomföras särskilt skyndsamt. För avlivning av en potentiellt farlig björn inom tätbebyggt område svarar dock i första hand polismyndigheten enligt 9 § jaktlagen (1987:259). I första hand bör dock skyddsjaktsbeslut utformas på ett sådant sätt att relevanta hjälpmedel vid jakt får användas och att utomstående jägare i görligaste mån kan anlitas. Vidare framgår av betänkande 2014/15:MJU12 Naturvård och biologisk mångfald att miljö- och jordbruksutskottet delade den bedömning som gjordes av den tidigare regeringen. Utskottet anförde att huvudregeln bör vara att sökanden genomför och bekostar den skyddsjakt som har beviljats honom eller henne, men att ska ha rätt att göra avsteg från den. Det kan även nämnas att i sin redovisning Skyddsjakt varg  översyn av regler och tillämpning, som nämnts ovan, konstaterar att länsstyrelserna kan besluta om ersättning med medel från viltskadeanslaget för kostnader i samband med skyddsjakt som bedrivs för att skydda andra tamdjur än ren. konstaterar även att en vägledning kan tydliggöra ramarna för hur länsstyrelserna får använda medlen ur viltskadeanslagen. Slutligen konstateras att det i respektive län bör finnas riktlinjer för ersättning för kostnader i samband med utövande av skyddsjakt. Riktlinjerna bör samordnas i rovdjursförvaltningsområdena, och det arbete med samordning av riktlinjer som vissa länsstyrelser påbörjat bör fortsätta och slutföras. Rapporten bereds inom . har framhållit att den tidigare beslutade rovdjurspolitiken och dess inriktning ska ligga fast. Utskottet avser inte att ändra detta ställningstagande. Med det anförda föreslår utskottet att motion 2016/17:1276 (M) lämnas utan vidare åtgärd. Vidare kan framhållas att utskottet tidigare framfört (bet. 2014/15:MJU12) att rovdjursförvaltningens nuvarande regionala förankring och viltförvaltningsdelegationerna bör förstärkas. Utskottet välkomnar därför utvärdering av länsstyrelsernas viltförvaltningsdelegationer. Enligt uppgift är utvärderingen nu avslutad och bereder frågan. Utskottet föreslår med det anförda att motionerna 2016/17:1956 (C) yrkande 6 och 2016/17:3122 (C) yrkande 1 lämnas utan vidare åtgärd, i avvaktan på resultatet av det arbete som pågår. Även motion 2016/17:1956 (C) yrkande 7 i denna del föreslås lämnas utan vidare åtgärd. När det gäller rennäringen konstaterar utskottet att regeringen är angelägen om att problemen med viltskador minskar och att arbete pågår med att reducera rovdjurspopulationernas påverkan på rennäringen. Enligt utskottet kan därmed motion 2016/17:1978 (C) lämnas utan vidare åtgärd. Vidare följer av redovisningen ovan att det referensvärde som har beslutat om för vargstammen utgår från att vargen har hela förutom den alpina regionen och som utbredningsområde. Utskottet anser att motion 2016/17:2959 (C) yrkande 2 kan avstyrkas. Utskottet konstaterar att det förekommer både skydds- och licensjakt efter varg och andra stora rovdjur i . Utskottet konstaterar även att flera ändringar har införts i lagstiftningen när det gäller beslut om skydds- och licensjakt efter de stora rovdjuren i syfte att åstadkomma en mer ändamålsenlig och effektiv besluts- och överklagandeprocess. Exempelvis har bestämmelser införts om skyndsam handläggning av ärenden och mål i domstol. Vidare överklagas dessa beslut numera till allmän förvaltningsdomstol och överprövas av en och samma förvaltningsrätt respektive kammarrätt. Det regleras även att beslut om licensjakt efter varg får fattas . Utskottet noterar också att har redovisat ett regeringsuppdrag om hur skyddsjakt för varg kan tillämpas och utvecklas för att bättre bidra till vargpolitikens övergripande syfte. Rapporten bereds inom . Mot bakgrund av det som anförs ovan och pågående arbete föreslår utskottet ingen åtgärd med anledning av motionerna 2016/17:815 (M), 2016/17:1917 (M), 2016/17:3122 (C) yrkande 3 och 2016/17:3283 (KD) yrkande 2. Även motionerna 2016/17:2445 (SD) yrkande 6 och 2016/17:3122 (C) yrkande 2 lämnas utan vidare åtgärd. Vidare framgår av redovisningen ovan att lagstiftningen i många fall medger att rovdjur dödas för att skydda tamdjur. Utskottet finner inte skäl att föreslå någon åtgärd med anledning av motionerna 2016/17:1956 (C) yrkande 4 och 2016/17:2959 (C) yrkande 3. Ekonomiska villkor vid skyddsjakt I fråga om länsstyrelsernas rätt att besluta om ersättning i samband med skyddsjakt vidhåller utskottet sitt tidigare ställningstagande. Huvudregeln bör även i fortsättningen vara att sökanden genomför och bekostar den skyddsjakt som har beviljats honom eller henne, men att ska ha rätt att göra avsteg från den. Utskottet noterar även att har behandlat vissa frågor om ersättning och finansiering i samband med skyddsjakt i en rapport som bereds inom . Mot bakgrund av det anförda finner utskottet inte skäl att föreslå någon åtgärd med anledning av motionerna 2016/17:1956 (C) yrkande 3, 2016/17:2606 (C) och 2016/17:3117 (M) yrkande 4. Motionerna avstyrks därmed. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om åtgärder med anledning av invasiva främmande arter och om handel med elfenben. Jämför reservationerna 12 (M, SD), 13 (C), 14 (V) och 15 (M). I kommittémotion 2016/17:1956 av och (båda C) föreslås att klassificeringen av invasiva arter ses över (yrkande 1) samt att en nationell strategi bör tas fram för att bekämpa invasiva arter (yrkande 2). Enligt motionen bör den nationella strategin innehålla tydliga åtgärder för att stoppa invasiva arters utbredning och skador på ekosystemet. På liknande sätt betonas i kommittémotion 2015/16:3018 av m.fl. (C) yrkande 15 vikten av ett aktivt arbete mot invasiva arter som en del av viltförvaltningen. I motion 2015/16:571 av (S) framhålls frivilligorganisationernas viktiga roll i arbetet mot invasiva arter, t.ex. när det gäller att sprida information till allmänheten. Enligt kommittémotion 2016/17:3169 av m.fl. (M) yrkande 1 behöver åtgärder vidtas för minska förekomsten av invasiva arter som hotar svenska arter. Vidare anförs i kommittémotion 2016/17:3173 av m.fl. (M) yrkande 8 att insatser för att bekämpa invasiva arter bör utformas så att näringsidkare inte lider skada. Enligt motionen ska invasiva arter bekämpas på rimliga sätt, och det poängteras att det inte är ett bra sätt att gå till väga att i ett slag slå ut en hel bransch. När det gäller signalkräftan framhålls i motionen att hänsyn måste tas till historiken och bakgrunden till varför den en gång infördes här. I motion 2015/16:2122 av (MP) yrkande 1 föreslås att regeringen tar fram ett lagförslag om förbud mot import, spridning och plantering av växter som riskerar att bli invasiva och vålla stor skada. I motionen föreslås även att regeringen tar fram ett lagförslag som förbjuder import av bin i syfte att pollinera växtodlingar, eftersom importerade pollineringsbin kan sprida sjukdomar (yrkande 2). Vidare föreslås att regeringen ger i uppdrag att motverka spridning av lupiner och andra invasiva arter som motverkar biologisk mångfald längs vägar och järnvägar (yrkande 3). I fråga om mårdhundar framhåller i (S) i motion 2015/16:346 yrkande 2 att regeringen bör prioritera och se över möjligheterna att fortsätta att arbeta med åtgärder för att förhindra utbredningen av mårdhunden och andra invasiva arter i . I motionen anförs att etableringen av mårdhunden ger stora negativa effekter på ekosystemet och den biologiska mångfalden samt att även tvättbjörn har upptäckts i . Slutligen betonas i motion 2015/16:3221 av (C) behovet av en skyndsam bekämpning av vattenväxten sjögull i . Enligt motion 2016/17:2537 av (MP) bör agera för ett starkare förbud mot handel med elfenben för att rädda de afrikanska elefanterna från utrotning. I motionen påtalas att vissa länder har undantag från förbudet att handla mellan länder och att även handel inom landet är tillåtet i en del länder. Enligt motionen bidrar detta till att konsumtionen av elfenben blir mer socialt accepterad i världen och tillåts öka. Även i motion 2016/17:2663 av (MP) yrkande 2 poängteras behovet av ett totalförbud mot handel med elfenben, utan undantag. Finns det ett totalförbud är det enligt motionären enkelt, för varje bete är illegal. behandling och kompletterande uppgifter och rådets förordning (EU) nr 1143/2014 av om förebyggande och hantering av introduktion och spridning av invasiva främmande arter trädde i kraft . Förordningen innehåller bestämmelser om att förebygga, minimera och mildra invasiva främmande arters negativa effekter på biologisk mångfald. En invasiv främmande art är enligt förordningens definition en främmande art vars introduktion eller spridning har konstaterats hota eller negativt inverka på biologisk mångfald och relaterade ekosystemtjänster. Kommissionen har i genomförandeförordning (EU) 2016/1141 antagit en unionsförteckning över 37 invasiva främmande arter av unionsbetydelse. Det är invasiva arter vars negativa effekter anses vara sådana att de kräver samordnade åtgärder på unionsnivå. är det således förbjudet att byta, odla, föda upp, transportera, använda och hålla dessa 37 arter. Kommersiella användare får sälja eller överföra exemplar till icke kommersiella användare t.o.m. . För de arter på unionsförteckningen som redan har stor spridning i landet finns dock inget krav på utrotning, och för dessa gäller särskilda regler. Medlemsländerna ska från det att unionsförteckningen antogs utarbeta ett hanteringsprogram och eventuellt vidta särskilda åtgärder för att förhindra att arterna sprider sig ytterligare i landet. Kommissionen ska göra en omfattande översyn av unionsförteckningen och däremellan, när det är lämpligt, uppdatera den. Diskussioner pågår om att lista ytterligare 17 arter som invasiva främmande arter av unionsbetydelse. har lämnat in en begäran till kommissionen om att amerikansk hummer ska föras upp på unionsförteckningen. Enligt förordning (EU) nr 1143/2014 är medlemsstaterna skyldiga att vidta vissa åtgärder, bl.a. att fastställa bestämmelser om sanktioner vid överträdelser av förordningen, att upprätta ett tillståndssystem för forskning, att inrätta ett övervakningssystem och att införa strukturer för att utföra offentliga kontroller. Förordningen möjliggör även för medlemsstaterna att införa bestämmelser för invasiva främmande arter som kräver åtgärder på medlemsstatsnivå. Medlemsstaterna får anta nationella förteckningar över invasiva arter av medlemsstatsbetydelse och i fråga om sådana arter tillämpa bestämmelser om förebyggande åtgärder inom sitt territorium. redovisade 2015 ett underlag, framtaget tillsammans med Havs- och vattenmyndigheten, med nationella regler som kompletterar EU-förordningen. Underlaget innehåller förslag till ändringar i när det gäller straffbestämmelser samt bemyndiganden för regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, att meddela föreskrifter om att förebygga och hantera introduktion och spridning av invasiva främmande arter. redovisade vidare förslag till dels en ny förordning om invasiva främmande arter, dels ändringar i miljötillsynsförordningen (2011:13) och förordningen (1998:940) om avgifter för prövning och tillsyn enligt . Förslagen om kompletterande nationell lagstiftning har remitterats och bereds inom . Miljö- och har aviserat att en proposition om invasiva främmande arter kommer att överlämnas till för riksdagsbehandling . Av budgetpropositionen (prop. 2016/17:1 utg.omr. 20) framgår att , på grund av en ökad risk för att nya allvarliga växtskadegörare etablerar sig i , har fått 2016–2019 för riskvärdering av växtskadegörare. Det är en ny uppgift som har fått för att kunna ge stöd i arbetet med att hantera förebyggandeåtgärder och bekämpningsåtgärder. Vidare framgår att Havs- och vattenmyndigheten tillsammans med andra myndigheter lanserade en app kallad Rappen som är tänkt att göra det lättare för exempelvis allmänheten att rapportera främmande arter och hotade arter i havet. Havs- och vattenmyndigheten arbetar även med att ta fram ett övervakningsprogram för främmande arter som beräknas vara klart . Slutligen framgår att har ratificerat barlastkonventionen och verkar för att ytterligare stater ska ratificera den, så att den kan träda i kraft . Barlastkonventionen är ett viktigt styrmedel för att begränsa spridningen av främmande arter i marin miljö. När det gäller signalkräftan framgår av uppgifter från att ett nationellt hanteringsprogram ska tas fram för hur signalkräftan ska hanteras utifrån svenska förhållanden där ett fortsatt fiske av signalkräfta är möjligt. Havs- och vattenmyndigheten har huvudansvaret för att ta fram ett sådant hanteringsprogram, och det utformas på myndighetsnivå där näringslivsintressen och miljöintressen samverkar för att på bästa sätt tillämpa förordningen. Vidare framgår att , på grund av att signalkräftan hotar flodkräftan, för länge sedan har infört ett flertal av de krav som finns i förordningen, bl.a. utsättningsstopp för signalkräftan i nya vatten, importstopp för levande kräftor från utlandet samt åtgärdsprogram och möjligheten att bilda speciella skyddsområden för bevarande av flodkräftan och flodkräftfisket. I fråga om det svenska mårdhundsprojektet framgår av Svenska Jägareförbundets årsrapport att 2015 resultatmässigt var framgångsrikt, och totalt oskadliggjordes 62 mårdhundar. Vidare framgår att populationen bedöms vara under kontroll och på nedåtgående. Det anses dock finnas behov av ytterligare metodutveckling samt studier av mårdhundens potentiella inverkan på biodiversiteten, vilket planeras kommande år. Det övergripande målet med projektet är att minimera förekomst och spridning av fritt levande mårdhundar och tvättbjörn i i samarbete med de övriga nordiska länderna. Projektet finansieras av , och av verkets årsredovisning framgår att utbetalda bidrag för bekämpning av mårdhund uppgick till , 2014 till och 2013 till . Om vattenväxten sjögull uppgav miljöminister i svaret på en skriftlig fråga om problemet med sjögull i våra vatten (fr. 2015/16:296) att sjögull inte kan finnas med på unionsförteckningen över invasiva arter av unionsbetydelse eftersom den förekommer naturligt i . Statsrådet anförde dock att kan arbeta med bekämpning av sjögull på den nationella nivån, bl.a. inom ramen för en lista av invasiva främmande arter av nationell betydelse. Statsrådet framhöll att regeringen hade ökat anslagen till både Havs- och vattenmyndigheten och och att det därmed fanns bättre möjligheter för dessa myndigheter att medfinansiera projekt. Avslutningsvis kan konstateras det finns gemensam EU-lagstiftning om import av bin. Av föreskrifter (SJVFS 1996:24) om införsel av vissa djur samt sperma, ägg och embryon från vissa djur, som genomför de aktuella EU-bestämmelserna, framgår att bin eller deras ägg får föras in under förutsättning att de kommer från ett område som inte lyder under vissa angivna restriktioner. Vidare framgår att sändningen vid handel inom EU ska åtföljas av ett hälsointyg. Av intyget ska det framgå att de hälsokrav som anges i föreskrifterna är uppfyllda. Konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter, vanligen benämnd Citeskonventionen (Convention on International Trade in Endangered Species of Wild Fauna and ), reglerar internationell handel med sådana djur och växter som riskerar att utrotas på grund av denna handel. Dessa arter räknas upp i bilagor till konventionen. Beroende på hur hotade arterna är och hur stort hot den internationella handeln innebär varierar skyddet för respektive art.