bet · H401JuU17 · 2017-03-31 00:00:00 — Rapporten bygger på drygt 45 500 enkätsvar och 140 intervjuer om utsatthet för otillåten påverkan. I undersökningen ingår tjänstemän på bl.a. Domstolar, , , , och samt nämndemän. har genomfört en undersökning av förekomsten av hot, våld och trakasserier inom rättsväsendet. Undersökningen bygger på en enkät som riktats till förbundets medlemmar inom domstolsväsendet, åklagarväsendet, och . Resultatet av undersökningen presenteras i rapporten , våld och trakasserier mot rättsväsendets medarbetare. I svar på interpellation 2016/17:1 om en trygg arbetsmiljö inom rättsväsendet (prot. 2016/17:9) anförde inrikesministern bl.a. följande. Personal som verkar inom det offentliga och som bedriver myndighetsutövning kan riskera att hamna i situationer där de blir utsatta för hot eller trakasserier. Det gäller inte minst inom rättsväsendet. I en nyligen publicerad rapport konstaterar , Brå, att upplevelsen av otillåten påverkan mot myndighetspersonal har ökat . Brå konstaterar att säkerhetsarbetet inom berörda myndigheter har utvecklats, vilket kan ha inneburit en lägre tolerans och en ökad medvetenhet om påverkansförsök hos myndigheternas personal. Även om Brå konstaterar att trakasserier och påtryckningar inte påverkar tjänsteutövningen i någon större utsträckning medför det desto större konsekvenser för hälsan och privatlivet hos den enskilde. Tryggheten på arbetsplatser behöver tas på största allvar. Det är främst myndigheterna själva som inom ramen för det delegerade arbetsgivaransvaret ansvarar för sin personals arbetsmiljö och säkerhet. Exempelvis har både och , mötesrum och arbetsmetoder som är utformade för att minimera risken för oönskad konfrontation. Alla nya domstolar har avgränsade personalutrymmen, möjligheterna till säkerhetskontroll har successivt utvecklats och domstolarna har anställt fler ordningsvakter och installerat fler larmbågar. Kravet på högre säkerhet har länge prioriterats vid planeringen av domstolarnas lokaler, och den utbildning som erbjuds domare i säkerhets- och ordningsfrågor har utökats. Ministern hänvisade även till den pågående utredningen om ordning och säkerhet i domstolarna och den då ännu inte påbörjade översynen av straffen för attacker mot blåljuspersonal och andra samhällsnyttiga funktioner. Utskottet betonade i betänkande 2014/15:JuU15 att det i kampen mot den grova organiserade brottsligheten är viktigt att kunna genomföra rättegångar på ett effektivt och rättssäkert sätt. Utskottet ansåg att det behövdes en utredning för att tydliggöra och skärpa reglerna kring ordningen och säkerheten i domstolarna. Utredningen skulle enligt utskottet överväga och föreslå ett förbud mot att vid rättegången bära symboler som kan uppfattas som ett hot mot personer som medverkar i rättegången eller mot domstolens personal. Vidare skulle utredningen göra en bred översyn av ordningsreglerna vid, och kring, huvudförhandlingar i domstolarna samt särskilt överväga om ordföranden vid en huvudförhandling bör åläggas tydligare regler om ansvar att upprätthålla ordningen vid förhandlingen, lämna förslag på en reglering av bruket av elektronisk utrustning, exempelvis mobiltelefoner, vid huvudförhandlingar och lämna förslag på reglering för kameraövervakning i rättssalen vid huvudförhandlingar. Utskottet ansåg att det är angeläget att en sådan utredning tillsätts och tillstyrkte därför motionsförslag om detta. biföll utskottets förslag till beslut (rskr. 2014/15:139). Som framgått ovan beslutade regeringen kommittédirektiven Förbättrade förutsättningar för ordning och säkerhet i domstolarna (dir. 2015:126). Frågor om ordning och säkerhet i domstol behandlades även i betänkande 2015/16:JuU19. Utskottet avstyrkte då motionerna mot bakgrund bl.a. av att regeringen tillsatt en särskild utredare för att se över dessa frågor. Ett fungerande rättsväsende är en av byggstenarna i ett demokratiskt samhälle. De som arbetar för ett samhälle som är tryggt för alla ska inte behöva känna sig otrygga, än mindre utsättas för brott. Av den ovan nämnda rapporten från framgår att drygt var fjärde medlem inom rättsväsendet har utsatts för våld, trakasserier, skadegörelse, hot, mutförsök eller annan form av otillbörlig påverkan . Det stora flertalet incidenter, , har enligt rapporten inträffat på arbetet eller under tjänsteutövning. Flera åklagare vittnar också om ett hårdare klimat med ett tilltagande fokus på åklagarens person. Även i Brås rapport konstateras, som ovan nämnts, att upplevelsen av otillåten påverkan mot myndighetspersonal har ökat. Som framgår ovan har efter förslag från utskottet i ett tillkännagivande uppmanat regeringen att utreda hur reglerna för ordning och säkerhet i domstolarna kan tydliggöras och skärpas. Regeringen har som tidigare nämnts gett en särskild utredare i uppdrag att se över vissa frågor som rör ordning och säkerhet i domstolarna. Det är emellertid av stor vikt att även i ett större perspektiv se över hur arbetet med att förhindra brott mot rättsväsendets anställda kan stärkas. Utskottet föreslår att tillkännager detta för regeringen. Därmed tillstyrker utskottet motion 2016/17:3388 (M) yrkande 18. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om häktning av personer som återvänder från terroristkontrollerade områden och om sänkta krav för häktning vid återfall i brott. Jämför reservation 15 (SD). I motion 2016/17:1869 av (SD) föreslås att alla som kommer tillbaka till från ett terroristkontrollerat område ska häktas så att det kan utredas om de har gjort sig skyldiga till brott. Ett liknande förslag framförs av (SD) i motion 2016/17:2917. I motion 2016/17:2344 av (SD) anförs att gränsen för häktning bör sänkas så att det i fråga om återfall finns möjlighet till häktning också vid brott där ett lägre straffmaximum än fängelse är föreskrivet. Reglerna om häktning finns i 24 kap. . På åklagarens begäran får den person häktas som på sannolika skäl är misstänkt för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse . Dessutom krävs att – med hänsyn till brottets beskaffenhet, den misstänktes förhållande eller någon annan omständighet – någon av följande omständigheter föreligger (1 § första stycket). Det finns en risk för att den misstänkte avviker eller på något annat sätt undandrar sig lagföring eller straff (flyktfara). Med detta menas att den misstänkte lämnar sin bostads- eller vistelseort eller på något annat sätt håller sig undan, i avsikt att undgå lagföring eller straff. Det finns en risk för att den misstänkte genom att undanröja bevis eller på något annat sätt försvårar sakens utredning (kollusionsfara). Med detta avses att den misstänkte gör sig av med spår efter brottet eller förstör eller gömmer föremål som kommits åt genom brottet eller annars har betydelse för utredningen. Det kan även handla om att den misstänkte påverkar någon som kan lämna upplysningar i saken, till exempel ett vittne, på ett sätt som är till nackdel för utredningen. Det finns en risk för att den misstänkte fortsätter sin brottsliga verksamhet (recidivfara). Detta innebär att det finns risk för återfall inom en ganska kort tidsrymd, dvs. innan han eller hon har hunnit lagföras för det första brottet. Det ska dessutom avse återfall i brott som är besläktade med eller har samband med det häktningsgrundade brottet. Särskilt ska beaktas om det finns risk för återfall i brott som riktar sig mot eller medför fara för annans liv, hälsa eller egendom eller i övrigt allvarligt kränker annans personliga integritet. Om det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse för brottet ska häktning ske, om det inte är uppenbart att skäl till häktning saknas (1 § andra stycket, den så kallade tvåårsregeln). Om det kan antas att den misstänkte kommer att dömas endast till böter får häktning inte ske (1 § fjärde stycket). Häktning får endast ske om skälen för detta uppväger det intrång eller men i övrigt som häktning innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse (1 § tredje stycket). Denna regel kallas för proportionalitetsprincipen och ger uttryck för att minsta möjliga tvång ska användas för att nå det avsedda syftet med frihetsberövandet. Regeln innebär att häktning endast får användas om syftet med åtgärden inte kan tillgodoses genom mindre ingripande åtgärder. Häktning för mindre allvarliga brott får ske under de förutsättningar som anges i 2 §. Om en person som på sannolika skäl är misstänkt för brott är okänd och vägrar att uppge sitt namn och hemvist eller om hans eller hennes uppgift om detta kan antas vara osann får personen häktas oberoende av brottets beskaffenhet. Detsamma gäller om en person saknar hemvist inom riket och det finns risk för att han eller hon genom att bege sig från riket undandrar sig lagföring eller straff. Även den som endast är skäligen misstänkt för brott kan häktas (3 §). Skälig misstanke utgör en lägre misstankegrad än sannolika skäl. För att sådan häktning ska få ske krävs, utöver att förutsättningarna för häktning i övrigt är uppfyllda, att det bedöms vara av synnerlig vikt att den misstänkte tas i förvar i avvaktan på ytterligare utredning. Detta kallas utredningshäktning och får inte pågå än . För att fortsatt häktning i tiden därefter ska vara tillåten krävs att misstankegraden når upp till sannolika skäl. Beslut att häkta någon meddelas av domstol. ska domstolen, om åklagaren begär det, pröva om den häktades kontakter med omvärlden ska få inskränkas (5 a §). Om domstolen bifaller en sådan begäran får åklagaren tillstånd att meddela restriktioner. Pågående utrednings- och beredningsarbete Det kan nämnas att Häktes- och restriktionsutredningen överlämnade betänkandet Färre i häkte och minskad isolering (SOU 2016:52). Utredningens förslag innebär bl.a. nya alternativ till häktning, begränsning av häktningstiderna, utökad restriktionsprövning av domstolarna, lagstiftad rätt till mänsklig kontakt och särskilda regler för frihetsberövade barn. Utredningen föreslår även att den s.k. tvåårsregeln, som innebär en presumtion för häktning vid misstanke om brott som inte har lindrigare straff än fängelse i straffskalan, ska tas bort. Av regeringens budgetproposition 2016/17:1, utg.omr. 4, framgår att förslagen har remitterats och att regeringen överväger att återkomma med förslag. Utskottet är inte berett att ställa sig bakom vad som anförs i motionerna 2016/17:1869 (SD), 2016/17:2344 (SD) och 2016/17:2917 (SD) om häktning. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om anonymitet för vittnen och om att underlätta för poliser att vittna i domstol samt en begäran om en översyn av hur vittnens identitet kan säkerställas. Jämför reservationerna 16 (SD), 17 (V) och 18 (KD). (M) efterfrågar i motion 2016/17:2577 en översyn av hur identiteten ska säkerställas på personer som vittnar vid domstolsförhandlingar. Motionären hänvisar till att det har förekommit att ett vittne burit niqab under ett vittnesförhör i en brottmålsrättegång. I kommittémotion 2016/17:168 av m.fl. (V) yrkande 3 anförs att regeringen bör återkomma med förslag på åtgärder för att underlätta för poliser att vittna i domstol. I kommittémotion 2016/17:1538 av m.fl. (KD) yrkande 14 föreslås att vittnen i vissa fall ska få lämna sina vittnesmål anonymt i domstolsförhandlingar. Ett liknande förslag lämnas i kommittémotion 2016/17:2324 av och (båda SD) yrkande 3. Bestämmelser om vittnen finns i 36 kap. . Den som ska höras som vittne ska vid vite kallas att infinna sig vid förhandling inför rätten. I kallelsen ska vittnet också erinras om att rätten kan förordna om hämtning. Uteblir vittnet ska rätten – med beaktande av reglerna om laga förfall – pröva frågan om att hämta vittnet eller att döma ut vitet. Laga förfall föreligger när en person har ett giltigt skäl att inte närvara, t.ex. vid sjukdom. Om ett vittne som uteblir från en rättegång har laga förfall ska underlåtenheten att inställa sig inte leda till någon sanktion (32 kap. 6 § ). I 5 kap. 10 § regleras under vilka förutsättningar ett vittne kan delta i rättegången genom telefon- eller videokonferens. Vid bedömningen av om det finns skäl för ett sådant deltagande ska rätten särskilt beakta de kostnader eller olägenheter som skulle uppkomma om vittnet måste infinna sig i rättssalen. En förutsättning för att rätten ska kunna besluta om ett deltagande genom telefon- eller videokonferens är att det inte är olämpligt med hänsyn till ändamålet med personens inställelse och övriga omständigheter. Innan vittnesmål avläggs ska rätten höra vittnet om hans eller hennes fullständiga namn och, om det behövs, ålder, yrke och hemvist. I svar på skriftlig fråga 2015/16:1511 om vikten av materiellt riktiga brottmålsdomar anförde justitie- och migrationsministern följande. har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder med anledning av de uppgifter som förekommer om rättsläget när det gäller vittnens möjlighet att bära niqab när de vittnar. Frågan ställs mot bakgrund av att det rapporterats i media om att en kvinna vittnat iklädd niqab i en brottmålsrättegång vid . I frågan hänvisas det till att i ett beslut har uttalat att domstolen inte får kräva att någon tar av sig sin religiösa bonad. Som justitieminister kan jag inte uttala mig i ett enskilt ärende. Jag känner dock till att det finns ett beslut från som behandlar en domares möjligheter att utifrån ordnings- och säkerhetshänsyn förbjuda personer med en viss klädsel att närvara vid en förhandling. fråga rör dock något annat, nämligen domstolens möjligheter till en korrekt bevisvärdering av ett vittnesförhör. Det är naturligtvis viktigt att domstolen har så goda förutsättningar som möjligt att värdera ett vittnes berättelse. Innan vittnesmålet avläggs ska rätten höra vittnet om hans eller hennes fullständiga namn. Rätten ska också upplysa vittnet om sanningsplikten och, om vittnet avlägger ed, vikten av eden. Ett vittne kan i vissa fall avlägga sitt vittnesmål utan att vittnet är närvarande i förhandlingssalen och därför inte är synligt för rätten. Så är t.ex. fallet när vittnet hörs enligt reglerna om telefonförhör. När vittnet har lämnat sin berättelse har domstolen att med tillämpning av principen om fri bevisprövning pröva bevisvärdet av vittnesmålet och avgöra vad som är bevisat i målet. Det har inte framkommit något annat än att regelverket gör det möjligt för domstolarna att på ett bra sätt hantera den situation som frågan avser. Jag ser därför inte något behov av att vidta några åtgärder. Frågan om anonymitet för vittnen behandlades utförligt i utskottets betänkande 2014/15:JuU15 (s. 13 f.). Utskottet konstaterade att yrkanden om anonymitet för vittnen hade behandlats och avstyrkts vid ett flertal tidigare tillfällen, senast i bet. 2013/14:JuU16. Utskottet hänvisade då till slutbetänkande Partsinsyn enligt (SOU 2010:14) och till att utskottet inte ville föregripa regeringens beredning av betänkandet. Utskottet fann inte skäl att ändra sitt tidigare ställningstagande och avstyrkte därmed motionsyrkandena om anonymitet för vittnen. Liknande motionsyrkanden var i betänkande 2015/16:JuU19 föremål för förenklad beredning. förslag om misstänkta, tilltalade och dömda personers rätt att ta del av utredningsmaterial och på vilket sätt misstänkta ska få del av sådant utredningsmaterial behandlas i proposition 2016/17:68. I propositionen föreslås att det vid förhör i domstol ska införas ett frågeförbud för sekretessskyddade uppgifter som kan röja en informatör eller någon annan uppgiftslämnares identitet. Regeringen anför att det är centralt för tilltron till rättsväsendet att en möjlighet att begränsa vittnesplikten inte används för att urholka den misstänktes rättssäkerhet. Den misstänktes insyn i utredningsmaterialet får inte begränsas på ett sådant sätt att han eller hon inte har möjlighet att ta del av allt material som ligger till grund för åtalet. Begränsningen av vittnesplikten får enligt regeringen inte användas för att kringgå förbudet mot anonyma vittnen; dvs. det får inte förekomma att en informatörs uppgifter förmedlas genom vittnesförhör med en polis utan att informatörens identitet avslöjas. För att tydliggöra detta föreslås att det i 36 kap. 5 a § uttryckligen anges att vittnesplikten inte får begränsas i fråga om uppgiftslämnare vars uppgifter åberopas till stöd för åtalet. De föreslagna lagändringarna träder i kraft (bet. 2016/17:JuU10, rskr. 2016/17:151). I svar på skriftlig fråga 2016/17:868 om anonyma vittnen anförde justitie- och migrationsministern följande. Hot och våld mot vittnen utgör ett angrepp inte endast mot den enskilde, utan även mot rättssystemet och samhället i stort. Det är oacceptabelt att så sker och för att motverka detta arbetar regeringen aktivt med att stärka stödet och skyddet för förhörspersoner. Regeringen vidtar en lång rad olika åtgärder för att förbättra situationen för vittnen. En utredning ser över bestämmelserna om ordning och säkerhet i domstol för att bl.a. förbättra förutsättningarna för att vittnen ska våga lämna sina uppgifter. En annan utredning undersöker om det bör vara möjligt att i ökad utsträckning använda förhör som tagits upp före huvudförhandlingen som bevis i rättegångar, vilket skulle minska påfrestningen för bl.a. vittnen. har också godkänt en proposition med förslag om att den misstänktes möjligheter att förfoga över känsligt material i förundersökningen ska kunna begränsas för att minska risken för spridning av t.ex. inspelade vittnesförhör. Vidare har den straffrättsliga lagstiftningen setts över och på regeringens initiativ har försök, förberedelse och stämpling till övergrepp i rättssak och grovt övergrepp i rättssak kriminaliserats. Andra åtgärder än lagstiftning är dock också nödvändiga. Här fyller den vittnesstödsverksamhet som brottsofferjourerna bedriver en viktig funktion. För att stödja denna verksamhet har regeringen beslutat att av Brottsofferfondens tillgängliga medel ska gå till ideella organisationer som bedriver brottsofferstödjande verksamhet. och har också fått i uppdrag att återrapportera till regeringen vilka åtgärder som myndigheterna har vidtagit för att vittnen ska få ytterligare information om olika former av vittnesstöd. Ett annat viktigt arbete är det som polisen bedriver för att skydda särskilt utsatta vittnen. Det bestäms i varje enskilt fall hur säkerhetsarbetet ska se ut. En person som drabbas av t.ex. trakasserier kan vända sig till polis eller åklagare för att ansöka om kontaktförbud. Det är också möjligt att göra det svårare för andra att komma åt personuppgifter i folkbokföringsregistret genom exempelvis sekretessmarkering eller kvarskrivning. När det är fråga om särskilt allvarlig brottslighet och någon utsätts för hot finns det dessutom möjlighet att få fingerade personuppgifter och att ingå i särskilda personsäkerhetsprogram. I situationer där det inte rimligen kan krävas att ett vittne inställer sig till en huvudförhandling, t.ex. vid sjukdom, finns regler om laga förfall. Bestämmelserna medger att vittnet i sådana situationer uteblir utan att detta leder till någon sanktion. Det finns också möjlighet för ett vittne att under vissa förutsättningar delta i en rättegång genom telefon- eller videokonferens. Utskottet anser att bestämmelserna är väl avvägda och avstyrker motion 2016/17:168 (V) yrkande 3 om att underlätta för poliser att vittna i domstol. Utskottet anser vidare att det inte framkommit något annat än att det gällande regelverket för att säkerställa ett vittnes identitet gör det möjligt för domstolarna att på ett bra sätt hantera denna fråga. Det finns därför inte heller något behov av en översyn av hur vittnens identitet kan säkerställas. Därmed avstyrker utskottet även motion 2016/17:2577 (M). Yrkanden om anonymitet för vittnen har behandlats och avstyrkts av vid ett flertal tidigare tillfällen. Utskottet finner inte heller nu skäl att ställa sig bakom ett sådant yrkande och avstyrker därför motionerna 2016/17:1538 (KD) yrkande 14 och 2016/17:2324 (SD) yrkande 3. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om utökade möjligheter att byta målsägandebiträde. Jämför reservation 19 (C). I partimotion 2016/17:865 av m.fl. (C) yrkande 27 föreslås att brottsoffer, särskilt när det gäller sexualbrott, ska ges större möjlighet att byta målsägandebiträde. Ett målsägandebiträde ska utses när en förundersökning har inletts eller återupptagits och de förutsättningar som finns uppräknade i 1 § lagen (1988:609) om målsägandebiträde är uppfyllda. Ett målsägandebiträde ska således utses i mål om sexualbrott, om det inte är uppenbart att målsäganden saknar behov av ett sådant biträde. Ett målsägandebiträde ska även utses i mål om brott mot liv och hälsa (3 kap. ) och brott mot frihet och frid (4 kap. ), på vilket fängelse kan följa, samt rån och grovt rån om det med hänsyn till målsägandens personliga relation till den misstänkte eller andra omständigheter kan antas att målsäganden har behov av ett sådant biträde. Dessutom ska målsägandebiträde utses i mål om annat brott på vilket fängelse kan följa, om det med hänsyn till målsägandens personliga förhållanden och övriga omständigheter kan antas att målsäganden har ett särskilt starkt behov av sådant biträde. Byte av målsägandebiträde får endast ske efter särskilt tillstånd från rätten och bara om det finns särskilda skäl (4 § lagen om målsägandebiträde som hänvisar till 26 § andra stycket rättshjälpslagen [1996:1619]). Om byte av målsägandebiträde har skett en gång får nytt byte ske endast om det finns synnerliga skäl. Ett målsägandebiträde får sätta en advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå i sitt ställe (substitution) om det inte medför en beaktansvärd ökning av kostnaderna. I övrigt får substitution endast ske efter särskilt tillstånd (4 § lagen om målsägandebiträde som hänvisar till 26 § tredje stycket rättshjälpslagen). Pågående utrednings- och beredningsarbete Betänkandet Målsägandebiträdet – ett aktivt stöd i rättsprocessen (SOU 2007:6) från Utredningen om målsägandebiträde bereds inom . Även betänkande Rättvisans pris (SOU 2014:86) samt betänkande Brottmålsprocessen (SOU 2013:17) och promemorian Brottmålsprocessen – en konsekvensanalys (Ds 2015:4) innehåller förslag som rör reglerna om målsägandebiträde. Betänkandena och promemorian bereds inom . sexualbrottskommitté överlämnade betänkandet Ett starkare skydd för den sexuella integriteten (SOU 2016:60). Kommittén hade bl.a. i uppdrag att överväga om åtgärder kan vidtas för att förbättra rutinerna när det gäller förordnande av målsägandebiträde. I betänkandet föreslås bl.a. att målsägandebiträdets möjlighet att sätta ett annat ombud i sitt ställe, s.k. substitution, begränsas genom att kräva rättens tillstånd. Det föreslås också att lagen förtydligas på så sätt att det direkt av lagen om målsägandebiträde framgår att byte av målsägandebiträde får ske efter särskilt tillstånd och bara om det finns särskilda skäl. Om byte av biträde har skett en gång, får nytt byte ske endast om det finns synnerliga skäl. Betänkandet bereds inom . Frågan om byte av målsägandebiträde behandlades i betänkande /16:JuU19. Utskottet avstyrkte då en motion om detta för att inte föregripa pågående beredningsarbete. Som framgått ovan pågår beredning av flera ärenden som rör bl.a. bestämmelserna om byte av målsägandebiträde. Utskottet vill inte föregripa den beredningen och avstyrker därför motion 2016/17:865 (C). Kostnader för rättsliga biträden Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om en översyn av reglerna om ersättning till offentliga försvarare och om rättsliga biträdens redovisning av kostnader för arbete. I motion 2016/17:434 av Boriana (M) anförs att samhällets kostnader för offentliga försvarare har ökat kraftigt . Motionären föreslår därför en översyn av regelverket i syfte att minska kostnaderna och öka förtroendet för rättsväsendet. Serkan Köse (S) efterfrågar i motion 2016/17:1611 en översyn av hur rättsliga biträden bör redovisa sina ersättningsanspråk för arbete med rättsutredningar.