bet · H401AU9 · 2017-04-21 00:00:00 — Partierna anser att det förslag som regeringen nu lagt fram styrs mer av protektionism än av omsorg om dem som kommer hit för att arbeta. Förslaget riskerar enligt partierna att hämma rörligheten inom EU och stå i strid med . I samma motion tar partierna upp vikten av att svenska kollektivavtalsvillkor finns lättillgängliga för såväl utstationerande arbetsgivare som utstationerade arbetstagare. Det krävs enligt partierna åtgärder som på allvar förbättrar transparensen, och partierna anser därför att regeringen bör återkomma till med förslag på sanktioner kopplade till arbetstagarorganisations skyldighet att ge in sådana kollektivavtalsvillkor till som organisationen kan komma att kräva med stöd av stridsåtgärder (yrkande 2). Ett motsvarande förslag har lämnats av de fyra partierna i motion 2016/17:2505 av m.fl. Även i motion 2016/17:3349 av m.fl. (KD) finns ett liknande förslag (yrkande 19). yrkar i följdmotion 2016/17:3630 av m.fl. att ska anta 5 b och 24 §§ utstationeringslagen med den ändringen att ”eller varsel om en sådan åtgärd” utgår (yrkande 1). Vid en sammanvägning av behoven av att komma till rätta med den brist på drägliga villkor som förekommer i utstationeringssituationer och de EU-rättsliga hindren för en fullständig tillämpning av svenska kollektivavtal, anser att konfliktvarsel ska undantas i den föreslagna lagregleringen. I samma motion anför att när det gäller arbetstagarorganisationers skyldighet att ge in kollektivavtalsvillkor bör detta endast gälla när en arbetstagarorganisation avser att vidta konflikt eller varsel om konflikt (yrkande 2). Vidare anser partiet att den föreslagna modellen med ingivande av avtalsvillkor ska utvärderas inom en snar och förutbestämd framtid (yrkande 3). Slutligen förespråkar att det införs en ogiltighetspåföljd vid brott mot repressalieförbudet (yrkande 4). anför i motion 2016/17:1196 av m.fl. att systemet med anmälningsskyldighet för utländska företag som utstationerar arbetstagare till bör utvidgas så att även köparna omfattas av sanktionsansvaret (yrkande 7). (S) anför i motion 2016/17:1868 i denna del att kollektivavtalens ställning i utstationeringssituationer bör stärkas. Enligt motionären bör de svenska arbetstagarorganisationerna inte hindras att vidta stridsåtgärder för svenska kollektivavtal med minimivillkor, oavsett de villkor den utstationerande arbetsgivaren tillämpar. och (båda S) anför i motion 2016/17:2677 i denna del att lex bör ersättas med en utökad rätt att kräva kollektivavtal. För att klara jobben och tillväxten behöver EU mer rörlighet av arbetskraft, och utskottet välkomnar att arbetstagare från andra länder kommer till för att arbeta. Internationell handel och öppenhet gentemot andra länder är avgörande för vårt välstånd. Rörlighet över gränserna skapar möjligheter för många, såväl människor som företag, att utvecklas. Utskottet vill dock tydligt slå fast att den fria rörligheten aldrig får betyda att människor som kommer till för att arbeta utnyttjas. En självklar utgångspunkt för utskottet är att de som arbetar i ska ha goda villkor, oavsett varifrån de kommer. Konkurrens mellan företag ska bygga på kompetens, inte dåliga arbetsförhållanden. Utskottet anser att det är angeläget att värna den svenska arbetsmarknadsmodellen, som bygger på att fackföreningar och arbetsgivare kommer överens om anställningsvillkoren på arbetsmarknaden. Det är också viktigt att i EU driver frågor om rättvis konkurrens för företag och om rättigheter och villkor för EU-medborgare som utstationeras för att arbeta i . Utskottet delar regeringens bedömning att den svenska arbetsmarknadsmodellen behöver utvecklas och kollektivavtalens ställning stärkas för att ge ett bättre skydd för utstationerade arbetstagare. Rörlighet ska gå hand i hand med social trygghet, ett högt arbetstagarskydd och goda arbetsvillkor. Det krävs ordning och reda på arbetsmarknaden, och detta gäller naturligtvis även vid utstationering. Som regeringen betonar i propositionen måste ändringar i det svenska regelverket för utstationeringssituationer genomföras med beaktande av den ram som utstationeringsdirektivet och i övrigt sätter. Mot denna bakgrund välkomnar utskottet regeringens förslag om nya utstationeringsregler. En central del av regeringens förslag är att svenska arbetstagarorganisationer alltid ska ha möjlighet att få till stånd svenska kollektivavtal med utstationerande arbetsgivare, ytterst med stöd av stridsåtgärder. Kollektivavtal är det dominerande instrumentet i för att tillförsäkra de enskilda arbetstagarna det skydd som de i många andra länder får genom lagstiftning. Genom att nu skapa en ordning som möjliggör att kollektivavtal kan ingås med samtliga utstationerande arbetsgivare, och dessutom förena detta med en rätt till vissa kollektivavtalsvillkor även för utanförstående utstationerade arbetstagare samt en kontroll- och sanktionsordning, säkerställs att utstationerade arbetstagare verkligen får de villkor som de ska garanteras enligt utstationeringsdirektivet. Utskottet delar därmed inte allianspartiernas uppfattning om att lex bör behållas intakt, utan anser precis som regeringen att det är dags att överge nuvarande reglering och ersätta den med en förstärkt rätt för arbetstagarorganisationerna att ta strid för svenska kollektivavtal. Möjligheten att uppnå ett kollektivavtal i utstationeringssituationer bör enligt utskottet i så hög grad som möjligt motsvara vad som gäller i rent inhemska situationer. I likhet med regeringen anser utskottet därmed att de begränsningar som följer av bör gälla endast när kräver det. Utskottet delar således inte heller allianspartiernas åsikt om att begränsningarna på grund av bör omfatta även s.k. tredjelandsutstationering. När det gäller förslag om att varselsituationer inte ska medföra begränsningar när det gäller rättsverkningarna av ett kollektivavtal vill utskottet peka på det som regeringen skriver i propositionen om att redan ett varsel sett från en utstationerande arbetsgivares perspektiv kan uppfattas som allvarligt. Som regeringen anför kan ett varsel under vissa förutsättningar utgöra en sådan påtryckning på motparten att det i praktiken skulle kunna jämställas med en vidtagen stridsåtgärd. Utskottet vill också understryka vikten av att regleringen är proportionerlig och därmed EU-rättsligt tillåten. När det gäller tillämpningsdirektivet välkomnar utskottet att det nu genomförs i svensk rätt. En förbättrad och ökad enhetlighet i genomförandet, tillämpningen och efterlevnaden av utstationeringsdirektivet är något som kommer de utstationerade arbetstagarna till godo och gynnar en sund konkurrens. Transparens i fråga om vilka villkor som kan bli aktuella att tillämpa för en utstationerande arbetsgivare är en viktig del i detta sammanhang. Såväl allianspartierna som har yrkanden som handlar om skyldigheten att ge in kollektivavtalsvillkor till . Allianspartierna vill sanktionera skyldigheten och därigenom gå längre än vad regeringen föreslår, medan invändning bygger på att man anser att regeringens förslag är för långtgående. Utskottet vill betona vikten av att en utstationerande arbetsgivare på förhand ska kunna få kännedom om vilka minimivillkor som kan behöva uppfyllas. Regeringen föreslår nu bl.a. ett klargörande om att skyldigheten att ge in kollektivavtalsvillkor inom den s.k. hårda kärnan gäller oavsett om organisationen avser att vidta några stridsåtgärder eller inte, och utgår från att arbetstagarorganisationerna kommer att uppfylla den lagstadgade skyldigheten och bidra till att systemet för utstationering fungerar. Liksom regeringen anser utskottet att det får anses ligga i dessa organisationers intresse att se till att det svenska systemet med kollektivavtal i förhållande till utländska tjänsteutövare blir transparent och förutsebart. Utskottet anser att förslaget är väl avvägt och sätter sin tilltro till att regeringen noga kommer att följa utvecklingen och att den är öppen för att överväga andra åtgärder om inte syftet med regleringen uppfylls. När det gäller yrkande om att det vid överträdelser av det repressalieförbud som regeringen föreslår även bör finnas en ogiltighetspåföljd vill utskottet anföra följande. Skadestånd är en allmänt vedertagen sanktion inom arbetsrätten, vilken innebär att arbetstagaren kompenseras för den skada som repressalien orsakat. Skadeståndet har således en reparativ funktion. En skadeståndssanktion kan också antas ha en preventiv funktion eftersom en risk att bli skadeståndsskyldig kan förväntas ha en avhållande effekt på arbetsgivare som överväger att vidta repressalier. Utskottet anser att skadestånd framstår som en lämplig och tillräcklig sanktion för brott mot repressalieförbudet och ser inte skäl att införa någon ogiltighetsregel så som förespråkar. I fråga om förslag om att anmälningsskyldigheten för utländska utstationerande företag ska utvidgas så att även köparna omfattas av ett sanktionsansvar anser utskottet att det inte framkommit skäl att ändra på den nuvarande ordningen där anmälningsskyldigheten åvilar det utstationerande företaget. Sammanfattningsvis anser utskottet att det föreslagna systemet med kollektivavtal med begränsade villkor och verkningar för utstationerade arbetstagare skapar en ordning som på ett betydligt bättre sätt värnar den svenska arbetsmarknadsmodellen än vad nuvarande regler gör. Utskottet välkomnar också att tillämpningsdirektivet nu genomförs på ett tillfredsställande och balanserat sätt. Utskottet tillstyrker regeringens lagförslag och avstyrker samtliga motionsyrkanden. Motionerna 2016/17:1868 och 2016/17:2677, båda i denna del, får anses vara tillgodosedda genom regeringens förslag och avstyrks på den grunden. Nya utstationeringsregler (M, C, L, KD) av (M), (M), (C), (M), (L), (KD) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut borde ha följande lydelse: a) antar regeringens förslag till 1. lag om ändring i lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare, 2. lag om ändring i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet, b) ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. Därmed bifaller proposition 2016/17:107 punkterna 1 och 2 samt motionerna 2016/17:2505 av m.fl. (M, C, L, KD), 2016/17:3349 av m.fl. (KD) yrkande 19 och 2016/17:3632 av m.fl. (M, C, L, KD) yrkande 2, 2016/17:3632 av m.fl. (M, C, L, KD) yrkande 1 och 2016/17:1196 av m.fl. (V) yrkande 7, 2016/17:1868 av (S) delyrkande 1, 2016/17:2677 av och (båda S) delyrkande 1 och 2016/17:3630 av m.fl. (V) yrkandena 1–4. En av grundpelarna och en av de största framgångarna inom det europeiska samarbetet är den fria rörligheten för varor, tjänster och arbetskraft. Den gemensamma marknaden inom EU är en förutsättning för god ekonomisk tillväxt och nödvändig i då utmanas av tillväxtekonomier i andra delar av världen. För arbetstagare i företag som tillhandahåller tjänster tillfälligt i ett annat EU-land finns särskilda regler i utstationeringsdirektivet som genomförts i svensk rätt genom utstationeringslagen. Efter en dom i , den s.k. Lavaldomen, genomfördes ett antal ändringar i utstationeringslagen för att den skulle stå i överensstämmelse med . Avsikten med lex var att bevara den svenska arbetsmarknadsmodellen i grunden och slå vakt om den fria rörligheten på den europeiska arbetsmarknaden. Regeringen har i propositionen Nya utstationeringsregler lagt fram förslag som bl.a. innebär att lex rivs upp. Regeringen uppger att avsikten med förslaget är att skydda utstationerade arbetstagare och motverka illojal konkurrens. Vi anser dock i allt väsentligt att dagens regler fungerar väl, och regeringen har inte heller kunnat visa några allvarliga brister med nuvarande ordning. Motiveringen till de nya reglerna är därför bristfällig. Detta har också kritiserats av Lagrådet som i sitt yttrande bl.a. pekar på att ingen systematisk utvärdering av lex och inga preciserade brister i gällande rätt anges som skäl till lagförslagen. Vi anser liksom flertalet remissinstanser att de föreslagna möjligheterna att kräva ett särskilt kollektivavtal för utstationerade är för långtgående. Att bevisregeln slopas innebär att stridsåtgärder kan vidtas även om minimivillkoren i den s.k. hårda kärnan är uppfyllda och enbart för att uppnå just ett utstationeringskollektivavtal. En utstationerande arbetsgivare kommer därmed inte att kunna freda sig mot stridsåtgärder. Det innebär att det blir mindre attraktivt för företag från andra länder att komma hit och hämmar därmed den fria rörligheten. Att slopa bevisregeln är dessutom med stor sannolikhet oförenligt med principer om proportionalitet och ömsesidigt erkännande. En bärande del av regeringens motiv till förslaget är att möjligheterna till kontroll ska förbättras för arbetstagarorganisationerna. Bland annat föreslås en särskild bestämmelse om vilka dokument (såsom anställningsavtal och lönespecifikationer) som facket ska kunna begära ut för att säkerställa att minimivillkoren i den s.k. hårda kärnan uppfylls. Men redan med de regler som alliansregeringen införde finns den möjligheten. Av 11 § utstationeringslagen framgår att en arbetsgivare som utstationerar måste anmäla en kontaktperson som ska kunna tillhandahålla sådana handlingar som visar att kraven i lagen är uppfyllda. I förarbetena nämns som exempel på sådana handlingar anställningsavtal som visar att arbetstagarna har villkor som är minst lika förmånliga som minimivillkoren enligt ett svenskt kollektivavtal. Även bevisregeln syftar till just detta. Bevisregeln är enligt vår mening generös på så sätt att den ger långtgående möjligheter för en arbetstagarorganisation att vidta stridsåtgärder så länge en utstationerande arbetsgivare inte visar att de utstationerade arbetstagarna i allt väsentligt har lika goda villkor som svenska arbetstagare inom det aktuella avtalsområdet. Ordet visar får i detta sammanhang förstås som att den utstationerande arbetsgivaren ska ha styrkt att så är fallet eller med andra ord att det är ställt utom rimligt tvivel. Det är därför oklart hur regeringen menar att kontrollmöjligheterna för arbetstagarorganisationerna förbättras. Regeringen föreslår vidare att förbudet mot stridsåtgärder i utstationeringssituationer i fortsättningen endast ska gälla när den utstationerande arbetsgivaren är etablerad inom EES eller . Det får till följd att utländska företag som verkar tillfälligt i skulle särbehandlas på grund av sin nationalitet. När lex infördes bedömde alliansregeringen att särbehandling på grund av nationalitet är olämpligt om det inte finns starka, sakliga skäl för det. Vi håller fast vid den bedömningen. Att säkerställa goda villkor för dem som jobbar i är en självklarhet för oss, men vi menar att de förslag som läggs fram styrs mer av protektionism än av omsorg om dem som kommer hit för att arbeta. Förslaget riskerar att hämma rörligheten inom EU och att stå i strid med . För vidlyftiga regler satta i relation till skapar också osäkerhet genom att utmana och kan därigenom, i varje fall indirekt, hota den svenska arbetsmarknadsmodellen. I propositionen läggs också fram ett antal förslag för att genomföra det s.k. tillämpningsdirektivet som antogs 2014 för att förbättra genomförandet och efterlevnaden av utstationeringsdirektivet. Dessa regler handlar bl.a. om administrativ samverkan mellan de myndigheter som övervakar efterlevnaden av regelverket. Direktivet ska givetvis genomföras i svensk rätt, men det är viktigt att det sker utan att det på ett omotiverat sätt försvårar för utländska företag och arbetstagare att komma hit. För att underlätta för utstationerande företag att göra rätt och för utstationerade arbetstagare att ta till vara sina rättigheter är det viktigt att dessa vet vad som gäller på svensk arbetsmarknad. Sådan information måste de kunna ta del av innan de kommer till . För att detta ska vara möjligt måste svenska kollektivavtalsvillkor finnas lättillgängliga. Regler om detta har funnits sedan lex infördes. Enligt dessa regler ska en arbetstagarorganisation ge in sådana kollektivavtalsvillkor till som organisationen kan komma att kräva med stöd av stridsåtgärder. Det har dock gjorts i helt obetydlig omfattning, vilket inte är acceptabelt. Därför anser vi att sanktionsmöjligheter bör kopplas till bestämmelsen, antingen med en sanktionsavgift eller med någonting motsvarande. Regeringen nöjer sig i sitt förslag om nya utstationeringsregler med ett förtydligande om att skyldigheten att lämna in villkor gäller oavsett om en arbetstagarorganisation har för avsikt att vidta stridsåtgärder eller inte, och med att en kontaktperson till parterna som kan lämna vidare upplysningar ska tillhandahållas via . Att regeringen inte lägger fram några förslag som på allvar förbättrar transparensen är märkligt. Det innebär i princip att en arbetstagarorganisation enligt de svenska reglerna kan vidta stridsåtgärder för att uppnå villkor som den utstationerande arbetsgivaren faktiskt inte fått kännedom om. Mot denna bakgrund anser vi att regeringen bör återkomma med ett nytt förslag om nya utstationeringsregler som innebär dels att de delar som gäller 1 a, 5 a och 5 b §§ utstationeringslagen och följdändringarna i medbestämmandelagen i regeringens förslag tas bort och att den begränsning av rätten att vidta stridsåtgärder som gäller enligt lex återinförs i utstationeringslagen, dels att det införs sanktioner kopplade till arbetstagarorganisationers skyldighet att ge in sådana kollektivavtalsvillkor till som organisationerna kan komma att kräva med stöd av stridsåtgärder. Nya utstationeringsregler (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut borde ha följande lydelse: a) antar regeringens förslag till 1. lag om ändring i lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare, 2. lag om ändring i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet, b) ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. Därmed bifaller proposition 2016/17:107 punkterna 1 och 2 samt motionerna 2016/17:1196 av m.fl. (V) yrkande 7 och 2016/17:3630 av m.fl. (V) yrkandena 2–4, 2016/17:3630 av m.fl. (V) yrkande 1 och 2016/17:1868 av (S) delyrkande 1, 2016/17:2505 av m.fl. (M, C, L, KD), 2016/17:2677 av och (båda S) delyrkande 1, 2016/17:3349 av m.fl. (KD) yrkande 19 och 2016/17:3632 av m.fl. (M, C, L, KD) yrkandena 1 och 2. Alla som arbetar i ska garanteras rimliga löne- och arbetsvillkor. är det viktigaste instrumentet för att uppnå detta. Dess funktion är att hindra osund konkurrens. Arbetstagare ska inte tvingas tävla om arbetstillfällen genom att bjuda under varandra i fråga om lön och arbetsvillkor, och seriösa företag ska inte konkurreras ut av företag som pressar priser genom oacceptabla villkor för arbetstagarna. Förhandlingsrätten, rätten att fritt teckna kollektivavtal och konflikträtten utgör grundläggande mänskliga rättigheter och är en förutsättning för att det svenska kollektivavtalssystemet ska kunna fungera och stärkas. Lavaldom 2007 innebar ett hårt slag mot dessa grundläggande rättigheter och därmed även mot det svenska kollektivavtalssystemet. De ändringar som därefter infördes i svensk lag, lex , gick dessutom längre i inskränkningarna av de grundläggande rättigheterna än vad krävde. anser att regeringens proposition om nya utstationeringsregler innebär verkliga framsteg jämfört med nuvarande lagstiftning. Lagförslagen ligger inom ramen för och tar bort vissa av de alltför långtgående inskränkningar av de grundläggande fackliga rättigheterna som nuvarande lagstiftning innebär. Det förbud mot att vidta stridsåtgärder som infördes genom lex tas bort. Detta kommer att öka möjligheterna att teckna kollektivavtal i syfte att slå vakt om utstationerade arbetstagares löner och arbetsvillkor. Delar av lex har inte bara kritiserats i utan även av organ inom och . I sammanhanget vill påpeka att det grundläggande problemet, motsättningen mellan och övriga internationella åtaganden när det gäller centrala rättigheter såsom rätten för arbetare att vidta kollektiva åtgärder i syfte att uppnå bättre villkor, inte kan lösas på annat sätt än genom förändringar på EU-nivå och därmed inte heller löses inom ramen för denna proposition. Utstationeringsdirektivet måste ändras så att det blir ett minimidirektiv, inte som ett maximidirektiv. Det är också nödvändigt att inom EU tar sitt ansvar och verkar för ett juridiskt bindande socialt protokoll som innebär att grundläggande mänskliga rättigheter inte får underordnas de ekonomiska friheterna. Vi ser återkommande påminnelser om problemen med att upprätthålla arbetstagarnas sociala och fackliga rättigheter i möte med EU:s marknadsliberala fundament. Det krävs grundläggande förändringar för att inte arbetet för att upprätthålla den svenska arbetsmarknadsmodellen ska behöva göras i ständig uppförsbacke. Detta är ett kärnproblem med det svenska EU-medlemskapet. har alltsedan inträde i EU arbetat för förslag som kan förbättra faktiska lagar och regler inom de ramar som följer med EU:s konstruktion. Liksom utskottet välkomnar jag regeringens förslag om nya utstationeringsregler. Det finns dock flera punkter där anser att regelverket för utstationering av arbetstagare kan förbättras ytterligare. Regeringens förslag om att kollektivavtalsverkningarna bör begränsas när avtalet slutits som en följd av stridsåtgärder eller varsel om sådana åtgärder, innehåller regleringar om att arbetsgivare som tecknar kollektivavtal under sådana premisser enbart tvingas av villkor inom den s.k. hårda kärnan. Därmed är det endast kollektivavtal som sluts frivilligt utan varsel om eller vidtagna stridsåtgärder som i sin helhet kan komma att omfatta de aktuella arbetstagarna. Regeringens bedömning är att förslaget överensstämmer med principen om proportionalitet enligt . anser emellertid att varsel om en åtgärd som sedan inte vidtas inte bör leda till begränsade avtalsverkningar, eftersom det är oklart om gränsdragningen för frivillighet då verkligen har passerats. Referensen till den s.k. hårda kärnan framstår som ett nödvändigt ont för att rätten till konfliktåtgärder för att uppnå ett svenskt kollektivavtal ska garanteras. Men sådana verkningar bör minimeras – och det är viktigt att de gråzoner som finns i förhållande till kan prövas av svensk lagstiftning i rimliga avseenden. Med den konstruktion som regeringen föreslagit uppstår en risk för att arbetsgivare kan välja att säga nej till en samförståndslösning, om de garanteras ett för dem betydligt mer fördelaktigt avtal. I ett sådant läge befinner sig den svenska modellen med kollektivavtal på ett sluttande plan. Lagrådet har också påpekat svårigheterna i en sådan reglering. Konstruktionen riskerar dels att urholka bredden av goda arbetsvillkor som i stor utsträckning återfinns i svenska kollektivavtal, dels att bli konfliktdrivande. Flera av de remissinstanser som yttrade sig med anledning av motsvarande förslag i förarbetena har också instämt i den senare farhågan. Att hålla nere antalet konflikter och att få heltäckande kollektivavtal är ömsesidiga behov hos både arbetsgivar- och arbetstagartagarparterna, vilket är rimligt att beakta mot bakgrund av att konflikter är förhållandevis ovanliga på den svenska arbetsmarknaden. Vid en sammanvägning av behovet av att komma till rätta med den brist på drägliga villkor som kännetecknar situationen för arbetskraft som utstationeras till och de EU-rättsliga hindren för en fullständig tillämpning av svenska kollektivavtal, anser att konfliktvarsel ska undantas i den föreslagna lagregleringen. Jag anser därför att regeringen bör återkomma med ett nytt förslag om nya utstationeringsregler som innebär att konfliktvarsel undantas i 5 b och 24 §§ utstationeringslagen. Vidare föreslår regeringen i propositionen att information om villkor som motsvarar den s.k. hårda kärnan i kollektivavtal ska ges in till av arbetstagarorganisationer, och att denna skyldighet ska vara mer långtgående än i tidigare lagstiftning. Skälet för detta är att avtalsvillkor hitintills inkommit i mycket liten omfattning.