bet · H401FiU22 · 2017-03-17 00:00:00 — Vidare presenterades en utredning om stärkt konsumentskydd på marknaden för högkostnadskrediter (SOU 2016:68). Utredningen föreslår bl.a. att det ska införas ett räntetak och ett kostnadstak för snabblån och andra högkostnadskrediter. Utredningen föreslår också att det införs en särskild bestämmelse om att marknadsföringen av alla slags konsumentkrediter ska vara måttfull, eftersom dagens kreditmarknad innebär generella risker för överskuldsättning och skuldproblematik. Utredningens betänkande remissbehandlas . Statistik över hushållens skulder kan med stöd av riksbankslagen samla in kreditinformation om låntagare från bankerna t.ex. i syfte att analysera hur hushållens skulder utvecklats över tiden och på individ- och hushållsnivå. För att få en bättre bild av riskerna med alltmer skuldsatta hushåll började 2013 att samla in kreditinformation om samtliga låntagare från de åtta största bankerna. Genom dessa data har kunnat studera hur skuldsättningen har förändrats samt hur den varierar mellan olika inkomst- och åldersgrupper samt mellan olika regioner och banker. Vidare infördes en lagreglerad databas för övervakning av och tillsyn över finansmarknaderna (prop. 2013/14:161, bet. 2013/14:FiU31, rskr. 2013/14:275). Genom regelverket kan de uppgifter som behövs för och övervakning av och tillsyn över finansmarknaderna behandlas i en gemensam databas hos . Bostadspriserna i har liksom hushållens skuldsättning stigit i relativt snabb takt . Hushållens höga skuldsättning är en risk som kan hota den realekonomiska stabiliteten och även den finansiella stabiliteten. Historiskt har finansiella kriser ofta föregåtts av hög skuldsättning och snabb tillväxt i krediter och fastighetspriser. Utskottet har noterat att risken med den ökande skuldsättningen för den svenska ekonomin, framför allt den makroekonomiska stabiliteten, har lyfts fram inte enbart av nationella myndigheter som och utan även av internationella institutioner som t.ex. IMF, , och . Utskottet konstaterar att flera initiativ tagits för att hantera riskerna med hushållens skuldsättning. Det handlar om bl.a. bolånetak, riskviktsgolv för bolån och amorteringskravet för nya bolån. Andelen av den totala bolånestocken med belåningsgrad har minskat kraftigt . Färre hushåll med hög belåning minskar risken för stora minskningar i konsumtionen vid ett eventuellt prisfall på bostäder, och en lägre skuldsättning minskar även risken för finansiell oro. Det är enligt utskottet också viktigt att man nådde en bred politisk överenskommelse om verktyg för makrotillsynen . Baserat på denna överenskommelse har en promemoria med förslag om att får fler verktyg för att motverka finansiella obalanser på kreditmarknaden remitterats, och regeringen planerar att lämna en proposition till . Därutöver har den parlamentariska riksbankskommittén i uppdrag att utreda ansvar för finansiell stabilitet. Utskottet vill också påminna om att lagändringar med syftet att stärka konsumenternas ställning och främja en välfungerande bolånemarknad trädde i kraft . Åtgärderna ska bl.a. bidra till att minska problemen med överskuldsättning. Vidare remissbehandlas utredningen om stärkt konsumentskydd på marknaden för högkostnadskrediter. Som utskottet framhöll tidigare är det viktigt att regeringen och berörda myndigheter fortsätter att analysera riskerna med hushållens skuldsättning och har beredskap att vidta ytterligare åtgärder om det skulle krävas. För övrigt är det också lämpligt att avvakta resultatet av pågående arbete innan ytterligare åtgärder vidtas. Utskottet avstyrker mot den bakgrunden de aktuella motionerna. EU:s bankunion och bankstrukturfrågor Utskottets förslag i korthet avslår motioner om bankstrukturfrågor och deltagande i bankunionen. Utskottet hänvisar till att de nya krishanteringsregler som infördes har stärkt statens krishanteringsförmåga. bör enligt utskottet inte gå med i bankunionen. Dock är det viktigt att följa och vid behov försöka påverka utvecklingen av bankunionen. Jämför reservationerna 2 (V) och 3 (L). m.fl. (L) förespråkar i partimotion 2016/17:1077 att ska gå med i EU:s bankunion. och är de enda två medlemsländer som helt står utanför bankunionen, och när lämnar EU ökar kostnaden för att stå utanför ytterligare, menar motionärerna. bör därför gå med i bankunionen, eftersom det skulle minska riskerna i banksektorn och i förlängningen i de offentliga finanserna. Det skulle enligt motionärerna också bidra till att tar ansvar för att förebygga nästa europeiska finanskris. m.fl. (V) framhåller i kommittémotion 2016/17:732 att det bör tillsättas en parlamentarisk utredning, en bankstrukturutredning, i syfte att närmare studera strukturerna i den svenska banksektorn och komma med förslag till förbättringar (yrkande 1). Enligt motionen finns ett antal förhållanden på de finansiella marknaderna som dels tyder på brister i konkurrensen, dels ökar sårbarheten i den finansiella stabiliteten. Eftersom staten tar på sig stora risker och potentiellt stora kostnader för att bevara den finansiella stabiliteten, finns det en logik i att staten också ökar sitt ägande på finansmarknaden. Ett ökat statligt ägande skulle enligt motionärerna öka den finansiella stabiliteten och även konkurrensen till förmån för konsumenterna, och utredningen bör därför ta fram förslag på hur det statliga ägandet inom banksektorn kan öka (yrkande 8). Vidare framhåller motionärerna att en utredning bör få i uppdrag att ta fram en bankdelningslag som separerar traditionell bankverksamhet från investmentverksamhet (yrkande 9). Syftet är att undvika att riskera skattebetalarnas pengar för verksamhet som inte är samhällsnyttig. Bankunionen berördes i finansutskottets yttrande över kommissionens arbetsprogram (yttr. 2016/17:FiU3y). Utskottet menade att även om inte deltar i bankunionen finns det ändå anledning för att följa och vid behov försöka påverka utformningen av den. Motioner om uppdelning av banker behandlades av utskottet senast under förra (bet. 2015/16:FiU22). Motionerna avstyrktes av utskottet med hänvisning till pågående EU-förhandlingar om en ny bankstrukturreform. Länder i bankunionen har en gemensam tillsynsmekanism och resolutionsmekanism Bankunionen består av två förordningar. Den första inrättar en gemensam tillsynsmekanism och den andra en gemensam resolutionsmekanism. Ett förslag till en tredje bankunionsförordning om ett europeiskt insättningsgarantisystem är föremål för förhandlingar i rådet . Bankunionen, och således de förordningar den består av, är bindande för de medlemsstater som har infört euron som valuta. Andra medlemsstater kan ansluta sig till bankunionen och underställs då de gemensamma tillsyns- och resolutionsmekanismerna. Deltagandet i bankunionen innebär en striktare och mer enhetlig tillämpning av krishanteringsdirektivet. De deltagande medlemsstaternas tillsynsmyndigheter samarbetar med och ersätts i vissa avseenden av (). På samma sätt samarbetar eller ersätts deras resolutionsmyndigheter av den gemensamma resolutionsnämnden. En gemensam resolutionsfond ersätter de deltagande medlemsstaternas nationella resolutionsfonder. Överföringen och sammanslagningen av medlemsstaternas bidrag till den gemensamma resolutionsfonden regleras i ett särskilt mellanstatligt avtal. Regeringen har uppgett att man inte har för avsikt att söka medlemskap i bankunionen , men att man avser att verka för att regelverket utformas på ett sätt som inte utesluter ett framtida svenskt deltagande. Finanskrisen gav upphov till ett nytt för hantering och resolution av institut i kris, regelverket om krishantering. Detta regelverk innebär att resolutionsmyndigheten (i ) får ta kontroll över ett institut i kris för att rekonstruera eller avveckla verksamheten, om det behövs för att värna den finansiella stabiliteten. Centralt i resolutionsprocessen är att institutets ägare och långivare, inte staten, ska bära eventuella förluster i institutet. För att täcka kostnaderna för krishantering har en ny fond – resolutionsreserven – skapats. Krishanteringsdirektivet infördes i svensk rätt (prop. 2015/16:5, bet. 2015/16:FiU17, rskr. 2015/16:117). har i samband med beslutet uttalat att regeringen bör utreda hur kriterierna för att fastställa riskavgifterna kan bli tydligare reglerade och därefter återkomma till med förslag . presenterade ett förslag som innehåller kompletteringar och omarbetningar av regelverken om såväl kapitaltäckning som krishantering (se regeringens fakta-PM 2016/17:FPM39). Ändringsförslagen har presenterats som ett paket i form av riskreducerande åtgärder för att stärka finanssektorn i EU. remitterade regeringen ett förslag om att öka bankernas avgift till resolutionsreserven. meddelade regeringen att man inte avsåg att gå vidare med förslaget om bankskatt som Utredningen om beskattning av den finansiella sektorn överlämnade (SOU 2016:76). EU:s förordningsförslag om en bankstrukturreform Kommissionen presenterade ett förordningsförslag om strukturella reformer i den europeiska banksektorn (KOM(2014) 43). Förslaget innebär ett förbud för vissa kreditinstitut att bedriva handel för egen räkning i den del av banken som hanterar insättningar. Förslaget innebär även att den nationella tillsynsmyndigheten får granska ett ta reda på om det bedrivs omfattande spekulativ verksamhet med medel som omfattas av insättningsgarantin. Om så är fallet måste denna del av verksamheten enligt förslaget avyttras, avvecklas eller förläggas till en separat kapitaliserad legal enhet. Syftet med ett nytt bankstrukturregelverk med obligatorisk separering av en banks högriskverksamhet är att minska systemrisker i det finansiella systemet när kreditinstitut hamnar på obestånd. I samband med överläggningar i finansutskottet om kommissionens förslag var regeringens ståndpunkt att det var lämpligare att arbeta med åtgärder som kapitalkrav och separation efter bedömning (se regeringens fakta-PM 2013/14:FPM59). Regeringen ansåg dessutom att beslut om separation bör baseras på institutets risktagande och inte dess storlek. ställde sig bakom regeringens ståndpunkt (ledamöter från MP och V anmälde avvikande meningar). enades om en gemensam ståndpunkt vid första behandlingen (allmän riktlinje) av utkastet till förordning. Frågan ligger hos , som ännu inte lyckats enas om ett ställningstagande i frågan. Utskottet anser att förtroendet för statens förmåga att hantera finansiella kriser påverkas av i vilken utsträckning det finns ändamålsenliga, tydliga och kända krishanteringsregler. I och med de nya krishanteringsregler som infördes har statens krishanteringsförmåga stärkts. Med det s.k. resolutionsförfarandet kan staten genom ta kontroll över och hantera ett krisdrabbat företag. Resolutionsförfarandet är endast aktuellt om det krävs för att bevara den finansiella stabiliteten. I resolution är det i första hand aktieägare och långivare som ska bära företagets förluster, inte staten. Skuldnedskrivning och konvertering blir därmed det centrala verktyget för att hantera banker i kris. Att den svenska statsskulden är låg i ett historiskt och internationellt perspektiv bidrar också till att stärka förtroendet för statens generella krishanteringsförmåga. Ett högt förtroende minskar även risken för att en finansiell kris ska inträffa. När det gäller deltagande i EU:s bankunion ser utskottet ingen anledning till att ska gå med. Däremot finns det all anledning för att följa och vid behov försöka påverka utvecklingen av bankunionen. Inte minst är det viktigt att ger medlemsstaterna utrymme att ta hänsyn till landspecifika risker och vidta kompletterande åtgärder för att säkerställa stabiliteten på nationell nivå. Därmed avstyrker utskottet de aktuella motionsyrkandena. Motioner om andra finansmarknadsfrågor Utskottets förslag i korthet avslår motioner om kontanthantering. Anpassningen till en minskad kontanthantering har gått mycket snabbt i jämfört med i många andra länder. Utskottet anser att det i grunden är positivt, men det finns grupper i samhället som kommer i kläm. Här hänvisar utskottet främst till att den parlamentariska riksbanksutredningen ska behandla frågan om ansvaret för kontanthantering. Jämför reservationerna 4 (C) och 5 (V). I kommittémotion 2016/17:2474 av m.fl. (V) yrkande 7 vill motionärerna att bankerna ska åläggas att upprätthålla en viss kontanthantering. Vidare anser motionärerna att regeringen bör tillsätta en utredning för att överväga om storbankerna kan åläggas krav på att upprätthålla bankomater på landsbygden (yrkande 8). I motion 2016/17:620 av m.fl. (S) anförs att regeringen bör sända en tydlig signal till bankerna om att upprätthålla en rimlig kontantservice. Enligt motionärerna upplever många privatpersoner, mindre företag och föreningar att det är svårt att ta ut och sätta in kontanter. (S) framhåller i motion 2016/17:888 att regeringen bör se över bankers och liknande verksamheters ansvar för tillgången till kontanter i hela . Också och (båda SD) framhåller i motion 2016/17:2591 att regeringen bör låta utreda ett långsiktigt hållbart system för att säkra tillgången till kontanter i hela (yrkande 1). Vidare bör enligt motionärerna kontanters roll som betalningsmedel stärkas (yrkande 2) och ges ett stärkt ansvar för kontanthanteringen (yrkande 3). Slutligen anser motionärerna också att bankerna ska vara skyldiga att hantera kontanter (yrkande 4). och (båda S) menar i motion 2016/17:2820 att staten måste börja styra omställningen av betalningssystemet från kontanter till elektroniska tjänster så att företag, föreningar och medborgare ges vettiga villkor, reella valmöjligheter och en bra service. Ett helhetsgrepp behövs över tillgången på bankomater och insättningsautomater, inte minst geografiskt och ur landsbygdens perspektiv. Alla banker bör också tvingas att erbjuda kontanthantering, anser motionärerna. I partimotion 2016/17:865 av m.fl. (C) yrkande 34 efterfrågas åtgärder för att stoppa bedrägerier och id-kapningar vid exempelvis kortköp. Handlarna förlorar enligt motionen stora belopp på bedrägerier men har svårt att göra snabba och korrekta identitetskontroller för att säkerställa köparnas identitet. Regeringen bör därför utreda hur man med ett bibehållet högt integritetsskydd och utan att påverka handeln negativt kan skapa ett system som är både praktiskt och säkert, exempelvis genom en ökad identitetskontroll vid köp eller lån över vissa belopp. Liknande motioner om kontanthantering behandlades av utskottet senast under förra (bet. 2015/16:FiU22). Motionerna avstyrktes av utskottet främst med hänvisning till den pågående betaltjänstutredningen, den fortsatta beredningen av betänkande och myndigheters pågående arbete med grundläggande betaltjänster för glesbygdens behov. När det gäller frågan om åtgärder för att stoppa kortbedrägerier riktade under förra ett tillkännagivande till regeringen med innebörden att regeringen borde vidta fler åtgärder för att uppnå säkrare kortbetalningar (bet. 2015/16:FiU22, rskr. 2015/16:194). Ett enigt utskott stod bakom tillkännagivandet, som innebar bifall till en gemensam partimotion från allianspartierna. Nuvarande ansvarsfördelning för kontanthanteringen Kontanthanteringen är ett delat ansvar mellan flera olika aktörer som banker och andra företag samt , länsstyrelserna och . Det är i första hand marknaden själv som tillhandahåller dessa tjänster, medan staten ska övervaka att kontanthanteringen fungerar. I riksbankslagen står det att svarar för landets försörjning av sedlar och mynt (5 kap. 3 §). Hur mycket kontanter som används i samhället styrs sedan av allmänhetens efterfrågan. På finns ett kontanthanteringsråd, vilket är ett forum för att diskutera frågor om kontanthanteringen i samhället. Förutom består rådet av representanter från banker, kontantdepåbolag, värdetransportbolag, detaljhandel, fackföreningar och berörda myndigheter. Landets 21 länsstyrelser har i uppdrag att bevaka om tillgången till vissa grundläggande betaltjänster motsvarar samhällets behov och genomföra stöd- och utvecklingsinsatser för att förbättra samhällets tillgång till dessa. De utpekade grundläggande betaltjänsterna är betalningsförmedling, uttag av kontanter och hantering av dagskassor. Särskilt ska länsstyrelserna uppmärksamma hur situationen ser ut för äldre personer och personer med funktionsnedsättning. Statens ansvar för de grundläggande betaltjänsterna omfattar endast de orter och den landsbygd där behoven av grundläggande betaltjänster inte tillgodoses av marknaden. Länsstyrelserna kartlägger dock behovet av och tillgången till grundläggande betaltjänster i samtliga län, samt följer utvecklingen på betaltjänstmarknaden. i samordnar länsstyrelsernas arbete och ansvarar för att sammanställa och redovisa länsstyrelsernas arbete i en årlig rapport till regeringen. har sett över regelverket för kontanthantering har haft till uppgift att se över regelverket för kontanthanteringen i , kartlägga kontanthanteringsprocessen och därigenom identifiera eventuella brister (SOU 2014:61). Utredningens uppdrag har dock inte omfattat att se över allmänhetens tillgång till kontanter eller dess möjligheter att använda sig av kontanter i samhället. Utredningen har remissbehandlats. Betalkontodirektivet och det reviderade betaltjänstedirektivet ska genomföras i svensk rätt betaltjänstutredning har haft i uppdrag att lämna förslag till de lagändringar som krävs för att genomföra EU:s betalkontodirektiv och andra betaltjänstdirektivet samt anpassa nuvarande lagstiftning till förordningen om förmedlingsavgifter. Utredningen överlämnade sitt slutbetänkande till regeringen (SOU 2016:53). överlämnade regeringen en proposition med förslag om hur betalkontodirektivet ska genomföras i svensk rätt (prop. 2016/17:129). Enligt förslaget ska alla konsumenter som är lagligen bosatta inom Europeiska unionen ges tillgång till ett betalkonto med grundläggande funktioner. I grundläggande funktioner innefattas insättning av medel och uttag av kontanter över disk eller i uttagsautomat. I propositionen anger regeringen, i likhet med betaltjänstutredningen, att några lagstiftningsåtgärder som skulle kunna komma i fråga för att tillgodose det kvarvarande behovet av kontanthantering över disk inte krävs för att uppfylla betalkontodirektivets krav på tillgång till betaltjänster med grundläggande funktioner. konstaterar regeringen att allt fler kreditinstitut avsäger sig hantering av kontanter över disk, och de kreditinstitut som har kvar kontanthantering begränsar i allt större utsträckning antalet kontor där detta erbjuds. Avvecklingen av kontanthantering är enligt regeringen åtminstone delvis en följd av att den faktiska efterfrågan på och användningen av kontanter minskat dramatiskt . Med betalkontodirektivets genomförande i svensk rätt kommer fler konsumenter att få rätt att öppna ett betalkonto med grundläggande funktioner, och därmed få möjlighet att t.ex. betala med kort och att göra kontantuttag i uttagsautomater, i kortterminaler och hos ombud. Regeringen hänvisar också till att det pågår ett arbete med att installera fler uttags- och insättningsautomater genom att etablerar s.k. kontantcenter på ett sextiotal orter i . Behovet av kontanthantering över disk på bankkontor kan därför antas minska ytterligare. Betalkontodirektivet ställer inte upp några krav på att kontanter ska kunna hanteras över disk, utan det är tillräckligt att uttag och insättning kan göras i automater. Regeringen konstaterar att det finns en kvarstående efterfrågan på kontanttjänster över disk när det gäller såväl konsumenter som föreningar och företag, men att detta är en fråga som inte bör hanteras i lagstiftningen för att införa betalkontodirektivet. Det första betaltjänstedirektivet har genomförts i svensk rätt genom lagen (2010:751) om betaltjänster och lagen (2010:738) om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument. Det andra betaltjänstedirektivet syftar huvudsakligen till att utveckla en omfattande marknad för elektroniska betalningar och skapa bättre förutsättningar för säkra och effektiva betalningar. Regeringen planerar att överlämna en proposition om genomförande av detta direktiv till . Den parlamentariska riksbanksutredningen ska behandla frågan om ansvaret för kontanthanteringen Den parlamentariska utredningen om det penningpolitiska ramverket och riksbankslagen har fått i uppdrag att utreda ansvaret för kontanthantering (dir. 2016:114). Enligt direktivet ska kommittén överväga dels hur ansvar för en väl fungerande kontanthantering i hela landet bör tydliggöras i lag, dels roll och ansvar för kontanttillgången i hela landet och kostnaderna för denna. Den parlamentariska landsbygdskommittén föreslår att kreditinstitutens ansvar för kontanthantering regleras i lag Den parlamentariska landsbygdskommittén överlämnade sitt slutbetänkande (SOU 2017:1). Utredningens förslag remissbehandlas . Kommittén anser att det är marknadens ansvar, genom banker och andra kreditinstitut, att förse medborgarna med betaltjänster, inklusive möjligheter att ta ut och sätta in kontanter. Kommittén delar bedömning i remissyttrandet över betaltjänstutredningen att detta ansvar behöver förtydligas i lag. Kommittén delar även bedömning att företag och föreningar ska omfattas av rätten att öppna betalkonton med grundläggande funktioner som kontanthantering. Flera åtgärder har vidtagits för att öka säkerheten vid kortbetalning. Av betaltjänstutredningen framgår att vissa banker har utvecklat egna tjänster för kortbetalningar över internet för att därigenom försvåra stöld av kortinformation och öka tryggheten för kortinnehavaren (2016:43 bil. Därutöver har kortföretagen själva utvecklat en global standard för säkra kortbetalningar. Som nämns ovan syftar det reviderade betaltjänstdirektivet vidare till att skapa bättre förutsättningar för säkra och effektiva betalningar. Utskottet konstaterar att anpassningen till en minskad kontanthantering har gått mycket snabbt i jämfört med i många andra länder. Antalet kortbetalningsautomater i butik har fortsatt att öka liksom användningen av e‑fakturor och internetbetalningar. Förändringen innebär minskade risker med kontanthanteringen och effektivare transaktioner. Den ökade användningen av elektroniska betaltjänster tyder på att både kunder och handel har högt förtroende för och ser stor nytta med betaltjänsterna. Utskottet anser att denna utveckling i grunden är positiv, även om det också finns grupper i samhället som har svårt att hantera de nya tekniska lösningarna eller helt saknar tillgång till dem. I första hand är det marknaden som ska tillgodose behovet av grundläggande tjänster medan staten endast träder in för att säkerställa servicen i de fall marknaden inte kan göra det. Förutsättningarna skiljer sig åt mellan olika delar av landet, och det är enligt utskottet centralt att arbetet med att hitta lösningar utgår från regionala och lokala förutsättningar. Utskottet kommer att få anledning att återkomma till frågan om kontanthantering dels i samband med behandlingen av propositionen om hur betalkontodirektivet ska genomföras i svensk rätt, dels längre fram när den parlamentariska riksbanksutredningen har utrett ansvaret för kontanthanteringen. Slutligen vill utskottet med anledning av frågan om säkerheten vid kortbetalningar framhålla att flera initiativ tagits för att öka säkerheten. Dessutom syftar det reviderade betaltjänstdirektivet, där regeringen planerar att lämna en proposition , till att skapa bättre förutsättningar för säkra och effektiva betalningar. Med hänvisning till detta avstyrks de aktuella motionerna. Konkurrens och transparens på finansmarknaden Utskottets förslag i korthet avslår motioner om hur konkurrensen och transparensen på finansmarknaden kan öka. Utskottet hänvisar till pågående arbete på såväl EU-nivå som nationell nivå med syftet att främja konkurrensen och transparensen på finansmarknaden. Jämför reservationerna 6 (M) och 7 (V).