bet · H401CU10 · 2017-03-17 00:00:00 — Dessa förutsättningar medför enligt reger-ingen att tillämpningen av ordre public-förbehållet är restriktiv. Justitie- och migrationsminister anförde i ett interpellationssvar om månggifte att antalet personer som har registrerat som gifta med fler än en person uppgår till ca 300. Vid en djupare analys ser man enligt statsrådet att personerna i de allra flesta fall är att betrakta som falska bigamister. Det kan röra sig om fall där man varit gift tidigare men inte kan visa att äktenskapet är upplöst eller att ens före detta make är avliden. Statsrådet uppgav att han skulle vilja att gör en analys av siffrorna för att se vad det rör sig om för fall. Statsrådet uppgav även att det inte är säkert att svenska domstolar skulle anse att ett polygamt äktenskap är förenligt med grunderna för vår rättsordning. Det är dock upp till myndigheterna att pröva om ett utländskt äktenskap ska erkännas när det visar sig att den ena maken redan är gift, och det är upp till domstolarna att skapa vägledande avgöranden i frågan. Han kommer att följa utvecklingen och agera om det visar sig nödvändigt (ip. 2015/16:615). Polygami är inte tillåtet i , och det är även kriminaliserat. I andra länder kan polygami vara tillåtet, och i lagen om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap finns bestämmelser om under vilka förutsättningar ett äktenskap som ingåtts utomlands ska erkännas som giltigt i . I den lagen finns också den generellt gällande begränsningen vid tillämpning av utländsk lag, svensk ordre public. Det innebär att en bestämmelse i främmande lag eller ett beslut som meddelats av en myndighet i ett främmande land inte får tillämpas om det skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen. Enligt uppgift från är ca 300 personer registrerade i folkbokföringen som gifta med fler än en person. I vissa fall torde det handla om s.k. falska bigamister. Det kan t.ex. röra sig om fall där en person som har varit gift tidigare inte kan visa att äktenskapet är upplöst eller att den före detta maken är avliden. I sammanhanget vill utskottet framhålla att en registrering av i folkbokföringen föregås av en ganska summarisk prövning och att uppgifterna i folkbokföringen inte är bindande för hur en erkännandefråga senare kan komma att bedömas av domstolar eller andra myndigheter. Enligt utskottets mening är det oroande att så många som 300 personer är registrerade i folkbokföringen som gifta med fler än en person. Regeringen bör därför ta initiativ i syfte att analysera vad som ligger bakom det höga antalet. Regeringen bör även överväga om det finns behov av förtydliganden i lagstiftningen i syfte att säkerställa att polygama äktenskap inte erkänns i . Det som utskottet har anfört bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Motionerna bör således bifallas. Tillfälliga förordnanden som borgerlig vigselförrättare Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om tillfälliga förordnanden som borgerlig vigselförrättare. Utskottet hänvisar till gällande rätt. I motion 2016/17:1115 föreslår (M) ett tillkännagivande om att regeringen bör se över regelverket i syfte att utöka möjligheten att få ett tillfälligt förordnande som borgerlig vigselförrättare för en enstaka vigsel. förordnar borgerliga vigselförrättare. Enligt 4 kap. 4 § ska innan någon förordnas som vigselförrättare pröva att han eller hon har de kunskaper och kvalifika-tioner i övrigt som behövs för uppdraget. förordnar borgerliga vigselförrättare vanligtvis på förslag av kommunen. I de fall någon ansöker om förordnande direkt till remitteras normalt ansökan till kommunen för prövning av om sökanden har de kunskaper och kvalifikationer i övrigt som behövs för uppdraget. godtar oftast kommunens bedömningar, men varje blivande vigselförrättare får göra ett kunskapstest. I proposition 2008/09:80 Äktenskapsfrågor föreslog regeringen att möjligheten till förordnande för enstaka tillfällen skulle tas bort. Vid riksdagsbehandlingen av propositionen anförde utskottet att vigselförrättning inte är en privaträttslig angelägenhet i den meningen att de blivande makarna fritt bör kunna välja vem som ska viga dem. Vigselns officiella prägel skulle gå förlorad om t.ex. släktingar, vänner och bekanta regelmässigt skulle kunna bli förordnade som vigselförrättare. I undantagsfall kan det dock finnas skäl att förordna en vigselförrättare för ett enstaka tillfälle. Utskottet ansåg därför att det även fortsättningsvis ska vara möjligt att i undantagsfall förordna en vigselförrättare för ett enstaka tillfälle (bet. 2008/09:CU19 s. 17). Utskottet anser att det saknas skäl att föreslå någon åtgärd från för att få till stånd en ändring av den gällande ordningen om tillfälliga förordnanden som borgerlig vigselförrättare. Motionsyrkandet bör därför avslås. Skärpt kontroll av vigselförrättare inom trossamfund Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om skärpt kontroll av vigselförrättare inom trossamfund. Utskottet hänvisar till gällande rätt. Jämför reservation 1 (SD). I motion 2015/16:3099 av m.fl. (SD) föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma till med ett lagförslag om att skärpa kraven på trossamfunden och deras vigselförrättare i syfte att stoppa fullmakts- och barnäktenskap (yrkande 17). trädde vissa lagändringar i kraft som syftade till att skärpa kraven på trossamfunden och deras vigselförrättare (prop. 2013/14:208, bet. 2013/14:JuU30, rskr. 2013/14:263). För att en vigsel ska vara giltig enligt svensk lag måste den bl.a. förrättas av en behörig vigselförrättare (4 kap. 2 § ). Enligt 1 § första stycket lagen (1993:305) om rätt att förrätta vigsel inom trossamfund får ett trossamfund ges tillstånd att förrätta vigslar, om samfundets verksamhet är varaktig och samfundet har en sådan organisation att det på goda grunder kan antas att bestämmelser om vigsel och därmed sammanhängande åtgärder kommer att tillämpas. Något tillstånd ska inte ges om det på goda grunder kan antas att befattningshavare inom samfundet kommer att genomföra ceremonier som ger upphov till sådana äktenskapsliknande förbindelser som avses i 4 kap. 4 c § (äktenskapstvång) i fall där någon av parterna är eller inte samtycker till att ingå förbindelsen. Enligt andra stycket samma paragraf gäller att om ett tillstånd har getts, får en vigsel inom samfundet förrättas av den som har förordnats enligt 2 § att vara vigselförrättare. Enligt tredje stycket gäller att frågor om tillstånd enligt första stycket prövas av Kammarkollegiet efter ansökan av samfundet. Ett tillstånd gäller tills vidare. Kammarkollegiet får enligt 2 § första stycket samma lag, efter ansökan av ett trossamfund som har fått tillstånd att förrätta vigslar, förordna en präst eller någon annan befattningshavare inom samfundet att vara vigselförrättare. Enligt andra stycket gäller att innan en person förordnas som vigselförrättare ska Kammarkollegiet pröva att han eller hon har de kunskaper som behövs för uppdraget. Kammarkollegiet får ge trossamfundet i uppdrag att utföra denna prövning. Något förordnande ska inte ges om det på goda grunder kan antas att personen kommer att genomföra ceremonier som ger upphov till sådana äktenskapsliknande förbindelser som avses i 4 kap. 4 c § andra stycket i fall där någon av parterna är eller inte samtycker till att ingå förbindelsen. Om Kammarkollegiet finner att ett trossamfund som fått tillstånd att förrätta vigslar inte längre uppfyller kraven enligt 1 §, ska Kammarkollegiet enligt 3 § första stycket samma lag återkalla tillståndet. Enligt 3 § andra stycket gäller att om en vigselförrättare inte längre uppfyller kraven enligt 2 § andra stycket eller om vigselförrättaren missköter sin uppgift, ska Kammarkollegiet återkalla förordnandet att vara vigselförrättare. I samband med en sådan återkallelse ska Kammarkollegiet utreda om det finns grund för att enligt första stycket återkalla samfundets tillstånd att förrätta vigslar. Enligt tredje stycket ska ett förordnande att vara vigselförrättare återkallas av Kammarkollegiet, om samfundet begär det. Som framgått ovan har lagändringar som syftar till att skärpa kraven på trossamfund och deras vigselförrättare trätt i kraft relativt . Det som anförs i motionen utgör inte skäl för utskottet att föreslå något initiativ från . Motionsyrkandet bör därför avslås. Rätt för borgerliga vigselförrättare att förrätta vigslar i främmande stater Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om rätt för borgerliga vigselförrättare att förrätta vigslar i främmande stater. Utskottet hänvisar till gällande rätt. I motion 2016/17:1218 föreslår (M) tillkännagivanden om att regeringen bör se över lagstiftningen i syfte att dels möjliggöra för borgerliga vigselförrättare att få sitt förordnande prövat i våra grannländer (yrkande 1), dels ge borgerliga vigselförrättare möjlighet att vara vigselförrättare för svenska brudpar i våra grannländer (yrkande 2). Enligt 1 kap. 5 § lagen (1904:26 s.1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap kan regeringen bestämma att en diplomatisk eller konsulär tjänst eller en befattning som präst ska vara förenad med behörighet att i en främmande stat förrätta vigsel enligt svensk lag. Regeringen kan även genom ett särskilt förordnande ge en lämplig person sådan behörighet. Med hänvisning till den reglering som finns på området anser utskottet att det inte finns skäl att föreslå något initiativ från . Motionsyrkandet bör därför avslås. Formerna för ingående av äktenskap Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om formerna för ingående av äktenskap. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 2 (KD). I motion 2016/17:331 av och (båda L) föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma till med ett lagförslag som innebär att ändras på så sätt att äktenskap enbart kan ingås i civil ordning. Motionärerna anför att en övergång till en ordning med civiläktenskap innebär att skiljs från staten på området, vilket befäster den religionsfrihet som gäller i . En ren åtskillnad mellan staten och religion innebär att myndighetsutövning ska utföras av offentliga organ, inte av enskilda trossamfund. Den nuvarande ordningen med valfrihet mellan vigsel inom trossamfund och borgerlig vigsel har funnits i . Båda vigselformerna är vanligt förekommande, även om antalet äktenskap som ingås genom vigsel inom trossamfund är högre än antalet som ingås i borgerlig ordning. I 4 kap. 3 § anges att behörig att vara vigselförrättare är en sådan präst eller annan befattningshavare i ett trossamfund som har förordnande enligt lagen (1993:305) om rätt att förrätta vigsel inom trossamfund, eller den som har förordnat. Motsvarande motionsyrkanden har behandlats av utskottet , i betänkande 2013/14:CU19. Utskottet fann inte skäl att frångå sitt tidigare ställningstagande i samband med behandlingen av proposition 2008/09:80 Äktenskapsfrågor (bet. 2008/09:CU19). I det lagstiftningsärendet instämde utskottet i regeringens bedömning att det inte fanns skäl att lägga fram något förslag i denna fråga. Motionsyrkandet avstyrktes därför. Utskottet har inte någon annan uppfattning än den tidigare gett uttryck för, varför motionsyrkandet bör avslås. Erkännande av äktenskap mellan personer av samma kön Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om erkännande av äktenskap mellan par av samma kön. Utskottet hänvisar till pågående arbete. Jämför reservation 3 (V) och särskilt yttrande (L). I kommittémotion 2016/17:812 av m.fl. (V) föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör verka för att samkönade äktenskap ska vara giltiga inom hela EU (yrkande 7). gäller att två personer av samma kön kan ingå äktenskap på samma villkor som par av olika kön. Bestämmelserna i tillämpas på samma sätt oavsett om makarna är av olika kön eller av samma kön (bet. 2008/09:CU19, rskr. 2008/09:208). På europeisk nivå finns EU-rättslig reglering som är direkt gällande här i landet, t.ex. rådets förordning (EG) nr 2201/2003 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar (II-förordningen). Den gemenskapsrättsliga tolkningen blir avgörande för om regleringen kan tillämpas i fråga om äktenskap mellan två personer av samma kön. presenterade kommissionen ett förslag till en ny Bryssel-II-förordning. Förslaget ska bl.a. ses mot bakgrund av kommissionens politiska riktlinjer där det betonas att det rättsliga samarbetet mellan EU:s medlemsstater stegvis måste förbättras så att det håller jämna steg med en utveckling där allt fler medborgare gifter sig och bildar familj över nationsgränserna (En ny start för EU: mitt program för sysselsättning, tillväxt, rättvisa och demokratisk förändring: Politiska riktlinjer för nästa Europeiska kommission, , , ). På den internationella familjerättens område är part i ett antal internationella konventioner som har införlivats i svensk rätt. Liksom i fråga om de EU-rättsliga reglerna är det inte givet att de internationella konventionerna och de svenska lagar genom vilka konventionerna införlivats i svensk rätt kan anses gälla för äktenskap som ingåtts mellan personer av samma kön. I den utsträckning det saknas tillämpliga EU-rättsliga regler och konven-tionsgrundad lagstiftning gäller de rent svenska reglerna på det internationellt privat- och processrättsliga området. Till denna lagstiftning hör bl.a. lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap. I lagen finns allmänna bestämmelser på äktenskapsrättens område. För makar som är medborgare i , , , eller finns bestämmelser i förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap, förkortad NÄF. Förordningen genomför en konvention på området. Lagstiftningsärendet om könsneutrala äktenskap I samband med lagstiftningsärendet om könsneutrala äktenskap anförde utskottet att det inte med säkerhet går att förutse i vilken utsträckning ett inför svensk vigselförrättare ingånget äktenskap mellan personer av samma kön kommer att erkännas i ett annat land. Vilka rättsverkningar ett sådant äktenskap kommer att få är beroende av de rättsregler som gäller i det andra landet. Det får antas att de länder som genomfört en motsvarande lagändring kommer att respektera ett äktenskap ingånget i . Länder med en lag som mot-svarar den svenska partnerskapslagen kan komma att tillämpa dessa lagregler i de frågor som uppstår. Andra länder kan ta avstånd från äktenskap mellan personer av samma kön i större eller mindre utsträckning. Den mest extrema varianten kan vara att man i vissa länder helt tar avstånd från sådana äktenskap och behandlar makarna som ogifta. En annan variant kan vara att man betraktar äktenskapet som ett hinder för ett nytt giftermål men vägrar att medverka till att rättsverkningarna av äktenskapet kan realiseras eller att ställa landets domstolar till förfogande för upplösning av äktenskapet. Utskottet anförde vidare att det kommer att tillhöra undantagen att har överenskommelser med andra länder om vad som ska gälla i frågor som rör sådana förhållanden. Enligt utskottets uppfattning kommer det även i fortsättningen att vara en uppgift för att i interna-tionella förhandlingar verka för en reglering på internationell nivå som möter de behov av rättssäkerhet som finns för par av samma kön och som jämställer dem med par av olika kön. När det gäller det EU-rättsliga regelverket anförde utskottet att situationen ännu inte är sådan att man kan räkna med att de regler som gäller makar kan tillämpas i fråga om par av samma kön, om det inte uttryckligen framgår. En kompromisslösning som förekommer är att det lämnas åt respektive medlemsstat att avgöra frågan. Inte heller i sådana fall kan man utgå från att en gemenskapsrättslig regel som rör makar alltid kan tillämpas när det gäller ett svenskt par av samma kön. Det kan t.ex. vara en förutsättning att de berörda medlemsstaterna tillämpar regeln ömsesidigt. Det räcker då inte att svenska myndigheter tillämpar regeln i fråga om ett par av samma kön, om den andra berörda medlemsstaten inte gör det. Motsvarande motionsyrkande behandlades av utskottet i betänkande 2011/12:CU16. I det betänkandet hänvisade utskottet till de uttalanden som utskottet gjorde i samband med lagstiftningsärendet om könsneutrala äk-tenskap och avstyrkte motionsyrkandet. Som utskottet tidigare uttalat är det en uppgift för att i internationella förhandlingar verka för en reglering på internationell nivå som möter de behov av rättssäkerhet som finns för par av samma kön och som jämställer dem med par av olika kön. Lika behandling av samkönade par är också en fråga som regeringen driver i förhandlingarna inom EU. Utskottet kan konstatera att regeringen redan bedriver ett arbete i linje med motionsönskemålen. Det finns därför inte behov av något tillkännagivande, varför motionsyrkandet bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om betänketid vid äktenskapsskillnad. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 4 (M). I kommittémotion 2016/17:3143 av m.fl. (M) begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma till med ett lagförslag som innebär att betänketid inte ska behövas i fler situationer än . Motionärerna föreslår avskaffad betänketid när den ena maken begär äktenskapsskillnad och det inte finns barn med i bilden (yrkande 6). Bestämmelser om äktenskapsskillnad finns i 5 kap. . En äk-tenskapsskillnad ska i vissa fall föregås av en betänketid (1 och 2 §§). Betänketid ska löpa om båda makarna begär det, om någon av dem varaktigt bor tillsammans med ett eget barn som står under den makens vårdnad eller om bara en av makarna vill att äktenskapet ska upplösas. Betänketiden inleds när makarna gemensamt ansöker om äktenskapsskillnad eller när den ena makens yrkande om äktenskapsskillnad delges den andra maken. Har betänketiden löpt ska dom på äk-tenskapsskillnad meddelas om någon av makarna då framställer ett särskilt yrkande om det. Om ett sådant yrkande inte har framställts från betänketidens början har frågan om äktenskapsskillnad fallit (3 §). Liknande motionsyrkanden har behandlats av utskottet , i betänkande 2011/12:CU16. Utskottet ansåg liksom tidigare att bestämmelserna om betänketid är väl avvägda och var därför inte berett att föreslå ett avskaffande av betänketiden. Utskottet har inte någon annan uppfattning än den tidigare gett uttryck för, varför motionsyrkandet bör avslås. Giftorättens omfattning vid bodelning Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om giftorättens omfattning vid bodelning. Utskottet hänvisar till pågående arbete. Jämför reservation 5 (L). I kommittémotion 2016/17:3472 av m.fl. (L) föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma till med ett lagförslag om att egendom som makar fått i arv eller gåva före äktenskapets ingående ska undantas vid bodelning om inte makarna genom äktenskapsförord kommit överens om annat (yrkande 4). Enligt 1 kap. råder varje make över sin egendom och svarar för sina skulder. En make har således ingen äganderätt till den andra makens egendom under ett bestående äktenskap. Närmare bestämmelser om makars egendom finns i 7 kap. . En makes egendom är giftorättsgods i den utsträckning den inte är enskild egendom. Enskild egendom är bl.a. egendom som till följd av äktenskapsförord är enskild, egendom som en make har fått i gåva av någon annan än den andra maken med det villkoret att egendomen ska vara mottagarens enskilda, egendom som en make har fått genom testamente med det villkoret att den ska vara mottagarens enskilda samt egendom som en make har ärvt och som enligt testamente av arvlåtaren ska vara mottagarens enskilda. När ett äktenskap upplöses genom äktenskapsskillnad ska makarnas egendom enligt allmänna bestämmelser i 9 kap. fördelas mellan dem genom bodelning. Denna ska göras med utgångspunkt i egendomsförhållandena den dag då talan om äktenskapsskillnad väcktes. I 10 kap. anges vilken egendom som ska ingå i bodelningen. All egendom som en make äger och som inte gjorts till makens enskilda ska som regel ingå. Hur makarnas andelar av det gemensamma giftorättsgodset ska beräknas framgår av 11 kap. . Från en makes giftorättsgods ska räknas av så mycket att det täcker de skulder som den maken hade när giftorättsgemenskapen upphörde. Det som återstår av makarnas giftorättsgods, när avdrag gjorts för att täcka skulderna, ska läggas samman och värdet delas därefter lika mellan makarna. Möjligheterna att jämka resultatet av en bodelning framgår av 12 kap. . En situation när jämkning kan ske är när det med hänsyn särskilt till äktenskapets längd men även till makarnas ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är oskäligt att en make vid bodelning ska lämna egendom till den andra maken i den omfattning som följer av de allmänna reglerna. I sådana fall ska bodelningen i stället göras så att den först-nämnda maken får behålla mer av sitt giftorättsgods. presenterade två förslag till förordningar på familjerättens område: Ett förslag till förordning om makars förmögenhetsförhållanden och ett förslag till förordning om förmögenhetsrättsliga verkningar av registrerade partnerskap (KOM(2011) 126 och KOM(2011) 127). Förslagen innehåller regler om behörighet, tillämplig lag samt erkännande och verkställighet i frågor om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden. I praktiken rör det främst frågor om bodelning och andra slags ekonomiska uppgörelser mellan makar eller partner i samband med separation eller dödsfall. Regleringen omfattar även den löpande förvaltningen av makars respektive registrerade partners egendom, såsom bodelning under bestående äktenskap eller partnerskap. Förslagen syftar till att skapa rättslig klarhet för internationella par och förenkla hanteringen av främst bodelningsärenden oavsett var i egendomen finns. Efter att det vid rådet för rättsliga och inrikes frågor stått klart att det inte var möjligt att nå nödvändig enhällighet för förslagen begärde 17 medlemsstater – däribland – att kommissionen skulle lägga fram ett förslag till fördjupat samarbete på området. presenterade kommissionen inom ramen för ett fördjupat samarbete två förordningsförslag som svarar mot de förordningar som tidigare förhandlats i rådet (KOM(2016) 106 och 107). Förordningarna antogs och kommer i huvudsak att börja tillämpas fr.o.m. . De kommer att vara bindande och direkt tillämpliga för de medlemsstater som deltar i det fördjupade samarbetet. beslutade regeringen att ge en särskild utredare i uppdrag att analysera EU-förordningarna och lämna förslag till de författningsändringar och andra åtgärder som förordningarna ger anledning till (dir. 2016:74). Uppdraget ska redovisas . Motsvarande motionsyrkanden har behandlats av utskottet , i betänkande 2013/14:CU19. Utskottet konstaterade att frågan om makars förmögenhetsförhållanden var föremål för arbete inom EU. Mot denna bakgrund var utskottet inte berett att föreslå någon åtgärd från , varför motionsyrkandena avstyrktes. Utskottet kan konstatera att frågan om makars förmögenhetsförhållanden har varit föremål för arbete inom EU och att två EU-förordningar antagits. Regeringen har beslutat att ge en särskild utredare i uppdrag att analysera EU-förordningarna och lämna förslag till de författningsändringar och andra åtgärder som förordningarna ger anledning till. Uppdraget ska redovisas . Utskottet anser att resultatet av det pågående arbetet inte bör föregripas av någon åtgärd från . Motionsyrkandet bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om bodelningsförrättningen. I motion 2016/17:898 av (S) begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör se över hur bodelningsförrättningen kan göras snabbare. I motion 2016/17:1184 av (M) framställs ett liknande yrkande.