bet · H401CU10 · 2017-03-17 00:00:00 — I motion 2016/17:1964 av (M) föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör se över lagstiftningen om arv i syfte att anpassa den till dagens samhälle. Grunderna för regler om arv och testamente lades . I motsats till äktenskaps- och föräldrarätten har successionsrätten inte varit föremål för några omfattande reformer. Den senaste reformen av svensk arvsrätt genomfördes i samband med införandet av 1988. Efterlevande make gavs då arvsrätt före gemensamma barn. I övriga nordiska länder har reformer genomförts. I genomfördes en omfattande reform 2008, i likaså. I reformerades delar av den arvsrättsliga regleringen 2011. I lades ett betänkande med omfattande förslag på reformer av den arvsrättsliga regleringen fram 2014. Utskottet anser att det som anförs i motionen inte utgör skäl att föreslå något initiativ från . Motionsyrkandet bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om en översyn av bröstarvingars rätt till laglott. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. Motion 2015/16:795 av Boriana (M) innehåller förslag på ett tillkännagivande om en översyn av laglottssystemet. Laglottssystemet är enligt motionären otidsenligt och strider i grunden mot äganderätten, och det bör i stället stå var och en fritt att själv få besluta om sin kvarlåtenskap. Liknande yrkanden förs fram i motionerna 2015/16:909 av (M) och 2015/16:2088 av och (båda M). Enligt 2 kap. går ett arv i första hand till den avlidnes bröstarvingar, dvs. barn och deras avkomlingar, med det undantag som följer av 3 kap. när den avlidne efterlämnar make eller maka. Om något barn till den avlidne har dött före den avlidne och efterlämnat barn ska dessa barnbarn till arv-låtaren dela det avlidna barnets lott lika. Hälften av den arvslott som en bröstarvinge har rätt till enligt dessa regler kallas laglott. Arvingen har alltid rätt att få ut laglotten i arv efter arvlåtaren. Skulle arvlåtaren ha testamenterat bort egendom som omfattas av laglottsanspråket, kan bröstarvingen begära jämkning av testamentet. Jämkning ska begäras från det att bröstarvingen fick del av testamentet. Sker inte det, har bröstarvingen förlorat sin rätt. Bröstarvingens laglott skyddas inte bara mot ett testamente utan även mot gåvor som till syftet är att likställa med ett testamente. I proposition 1986/87:1 Äktenskapsbalk m.m. föreslog regeringen de nu gällande reglerna i 3 kap. om efterlevande makes arvsrätt. I propositionen gjorde regeringen bedömningen att även nuvarande regler om rätt till laglott skulle behållas. I samband med riksdagsbehandlingen av propositionen (bet. 1986/87:LU18) erinrade lagutskottet om att laglotten har två syften, nämligen dels att bevara en del av den avlidnes kvarlåtenskap åt hans eller hennes närmaste släktingar, dels att skapa rättvisa mellan bröstarvingarna inbördes och förhindra att arvlåtaren genom testamente i alltför hög grad gynnar någon eller några av dem på de övrigas bekostnad. Enligt utskottets mening kunde det med visst fog hävdas att ingen i dagens samhälle är beroende av ett arv från sina föräldrar för sin försörjning. Utskottet ansåg att laglotten som en ekonomisk garanti därför har mindre vikt numera. Enligt utskottet kunde laglotten dock inte anses ha spelat ut sin roll för bröstarvingarna. Särskilt för särkullbarn har den fortfarande betydelse, och i ett äktenskap där makarna har gemensamma barn kan den ena maken av olika skäl vilja prioritera dessa barn på bekostnad av barn som maken har i ett tidigare äktenskap eller tillsammans med en förälder som han eller hon inte varit gift med. Ett avskaffande av laglottsinstitutet skulle, fortsatte utskottet, innebära att fältet lämnades fritt för makarna att helt utesluta särkullbarnen från arvsrätt. En sådan ordning framstod enligt utskottet inte som tillfredsställande särskilt med tanke på att barn till föräldrar som inte varit gifta med varandra först fick rätt till arv efter sin far och hans släkt och att denna reform ännu inte helt slagit igenom i den allmänna rättsuppfattningen. För ett bibehållande av rätten till laglott talade vidare, enligt utskottets mening, att denna är djupt förankrad i det allmänna rättsmedvetandet och att det i detta avseende i princip råder nordisk rättslikhet. På grund av vad som anförts ansåg utskottet att laglottsinstitutet som sådant inte borde avskaffas. Motsvarande motionsyrkanden har behandlats av utskottet , i betänkande 2014/15:CU6. Utskottet stod fast vid sitt tidigare ställningstagande i betänkande 2012/13:CU8 och anförde att det fortfarande saknas tillräckliga skäl för att ta initiativ till en översyn av reglerna om bröstarvingars rätt till laglott. Motionsyrkandena avstyrktes därför. Utskottet har inte någon annan uppfattning än den tidigare gett uttryck för, varför motionsyrkandena bör avslås. Särkullbarns och efterlevande makes arvsrätt Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om särkullbarns och efterlevande makes arvsrätt. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. I motion 2015/16:2159 av m.fl. (S) föreslås ett tillkännagivande om en översyn av regelverket som innebär att särkullbarn, liksom bröstarvingar, ska kunna kräva sin andel av arvet först när båda makarna har avlidit. I 3 kap. finns särskilda regler om makars arvsrätt. Reglerna trädde i kraft . Ändringarna hade samband med den nya som trädde i kraft . Reglerna innebär att en make vid den andra makens död enligt 3 kap. 1 § ska ta arv framför makarnas gemensamma bröstarvingar. Dessa bröstarvingar har i stället getts rätt till arv efter den först avlidna maken vid den efterlevande makens död. Den efterlevande makens arvsrätt omfattar även enskild egendom som den först avlidne ägt. Om det finns efterarvingar innehar den efterlevande maken under sin livstid den ärvda egendomen med fri förfoganderätt. Finns det bröstarvingar efter den först avlidne som inte också är den efterlevandes barn, s.k. särkullbarn, gäller särskilda regler. Dessa innebär att särkullbarn har rätt att få ut sitt arv efter en avliden förälder. Särkullbarnen kan dock avstå från sin rätt till förmån för den avlidnes efterlevande make. Om särkullbarnen avstår sin rätt blir de berättigade till efterarv på samma sätt som makarnas gemensamma bröstarvingar. Reglerna innebär att bröstarvingar i princip får vänta med att få ut sitt arv tills den efterlevande maken dör. Däremot kan bröstarvingar göra sin rätt till arv gällande vid den först avlidna makens död om denna make gjort ett testamente som inkräktar på deras arvsrätt. gav regeringen en särskild utredare i uppdrag att bl.a. undersöka om 1988 års ändringar i arvsordningen slagit igenom på det sätt som varit avsett, utvärdera reformen utifrån den frågeställningen och föreslå de lagändringar som kan vara motiverade. Uppdraget redovisades i be-tänkandet Makes arvsrätt, dödsboförvaltare och dödförklaring (SOU 1998:110). I utredningsbetänkandet gjorde utredningen bedömningen att ändringar i arvsordningen verkade överensstämma väl med allmänhetens rättsuppfattning och alltså hade fått önskat genomslag. Motsvarande motionsyrkanden har behandlats av utskottet , i betänkande 2014/15:CU6. Utskottet ansåg att det saknades tillräckliga skäl för att ta initiativ till en översyn av reglerna om särkullbarns och den efterlevande makens arvsrätt och avstyrkte motionsyrkandena. Utskottet har inte någon annan uppfattning än den tidigare gett uttryck för, varför motionsyrkandet bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om arvsrätt för sambor. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. I motion 2015/16:923 föreslår (C) ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma till med ett lagförslag som ger sambor en arvsrätt motsvarande makars. Samma yrkande förs fram i motion 2016/17:352 av (C). Till skillnad från äktenskap och partnerskap innebär ett samboförhållande att särskilda rättsregler blir tillämpliga på samlevnaden utan någon uttrycklig önskan eller viljeförklaring om detta från sambornas sida. Sambolagen (2003:376) innebär bl.a. att s.k. samboegendom (gemensam bostad och bohag) enligt huvudregeln ska delas i två hälfter vid samboförhållandets upplösning. I samboförhållanden uppkommer dock, till skillnad från i äktenskap och partnerskap, ingen rätt för en efterlevande att ärva den avlidne. Däremot kan en efterlevande sambo begära bodelning. För bodelning i samband med dödsfall finns en kompletterande bodelningsregel. Enligt denna har den efterlevande sambon, i den utsträckning egendomen räcker till, alltid rätt att som sin andel få ut så mycket av den behållna egendomen, efter avdrag för skulder, att det motsvarar värdet av två basbelopp. I proposition 2002/03:80 Ny sambolag anförde regeringen att utgångspunkten liksom tidigare bör vara att det inte får införas så utförliga regler för sambor att man därigenom åstadkommer vad som skulle kunna betecknas som ett äk-tenskapsliknande system av lägre dignitet. Varken lagutskottet eller redovisade någon annan uppfattning (bet. 2002/03:LU19, rskr. 2002/03:211). Inom har en arbetsgrupp ett stående uppdrag av de nordiska justitieministrarna att undersöka möjligheten att harmonisera familje- och arvsrätten i . I en komparativ studie om arvsrätten har arbetsgruppen bl.a. diskuterat frågan om sambors arvsrätt (, Nordisk arverett, En sammenlignende studie av dansk, finsk, islandsk, norsk og svensk rett med drøfelser av harmoniseringsmuligheter og reformbehov, Nord 2003:3). Arbetsgruppen konstaterade att de nordiska ländernas lagstiftningar i huvudsak liknar varandra och att sambor inte i något av länderna har de rättigheter som en make eller registrerad partner har. Om en sambo ska få status som arvinge får detta ske genom ett testamente med de begränsningar som arvingarnas rätt till laglott kan innebära. Några skäl för harmonisering fanns därför inte (s. 134). Motsvarande motionsyrkanden har behandlats av utskottet , i betänkande 2011/12:CU16. Utskottet anslöt sig, , till de bedömningar som lagutskottet tidigare gjort i frågan om införande av arvsrätt för sambor och till bedömningen att det framstår som klart olämpligt att införa en ordning där rätten till arv tillskapas genom en domstolsprocess. I sammanhanget påminde utskottet om att de sambopar som så önskar genom testamente kan förordna om fördelning av sin kvarlåtenskap. Vidare konstaterade utskottet att medel som tillfaller Allmänna arvsfonden under vissa förutsättningar helt eller delvis kan avstås till förmån för någon annan, t.ex. en efterlevande sambo. Ett avstående får göras om det med hänsyn till uttalanden av arvlåtaren eller till andra särskilda omständigheter kan anses stämma överens med arvlåtarens yttersta vilja eller, om det är fråga om avstående till arvlåtarens släkting eller någon annan person som stått arvlåtaren nära, om det kan anses skäligt. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Kammarkollegiet beslutar om avstående av arv eller försäkringsbelopp. Utskottet har inte någon annan uppfattning än den tidigare gett uttryck för, varför motionsyrkandena bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om registrering av testamenten. Utskottet hänvisar till pågående arbete. Jämför reservation 16 (SD, L, KD). I kommittémotion 2016/17:2372 av och (båda SD) föreslås ett tillkännagivande om att regeringens bör återkomma till med ett lagförslag om ett frivilligt testamentsregister (yrkande 10). I kommittémotionerna 2015/16:3095 av m.fl. (SD) (yrkande 50) och 2016/17:2506 av m.fl. (SD) (yrkande 49) förs samma yrkanden fram. I kommittémotion 2016/17:3347 av m.fl. (KD) föreslås ett tillkännagivande om att regeringen ska ge i uppdrag att inrätta ett testamentsregister (yrkande 49). I kommittémotion 2016/17:3472 föreslår m.fl. (L) ett tillkännagivande om att regeringen bör utreda möjligheten att inrätta ett frivilligt testamentsregister hos (yrkande 5). Samma yrkande förs fram i motionerna 2015/16:381 av och (båda L) och 2016/17:2018 av m.fl. (L). (M) föreslår i motion 2015/16:1760 ett tillkännagivande om att regeringen bör utreda förutsättningarna för ett testamentsregister. Samma yrkande förs fram i motion 2016/17:1527 av (M). I motion 2015/16:590 av (S) föreslås tillkännagivanden om att regeringen bör utreda dels förutsättningarna för registrering av testamenten hos (yrkande 1), dels om registrering ska vara ett krav för testamentets giltighet (yrkande 2). och (båda SD) föreslår i motion 2015/16:2046 ett tillkännagivande om att regeringen bör se över om det ska finnas en möjlighet att registrera testamenten i ett frivilligt register. lämnade förslag till en reglering av testamentsregister i promemorian Bouppteckningar och testamentsregister (bilaga till dnr 131 79596-08/113). Efter att berett förslag i promemorian fann regeringen i ett beslut inte tillräckliga skäl att gå vidare med de förslag som hade lämnats av (dnr Ju2008/4624/L2). antogs inom EU förordningen (EU) nr 650/2012 om behörighet, tillämplig lag, erkännande och verkställighet av domar samt godkännande och verkställighet av officiella handlingar i samband med arv och om inrättandet av ett europeiskt arvsintyg (arvsförordningen). Förordningen trädde i kraft , men dess bestämmelser skulle, med några få undantag, börja tillämpas först . I kommissionens förslag till arvsförordning (KOM(2009) 154) redovisades att frågan om registrering av testamenten kommer att bli föremål för ett senare förslag från kommissionen. Motsvarande motionsyrkanden har behandlats av utskottet , i betänkande 2014/15:CU6. Utskottet hänvisade till sitt tidigare ställningstagande om att kommissionen aviserat att frågan om registrering av testamenten kommer att bli föremål för ett senare förslag från kommissionen. Mot denna bakgrund ansåg utskottet att det aviserade arbetet borde avvaktas, och motionsyrkandena avstyrktes därför. Justitie- och migrationsminister framhöll i ett frågesvar att det är allvarligt om testamenten av olika anledningar inte kommer fram efter ett dödsfall, med följden att en persons yttersta vilja inte kan respekteras. Statsrådet anförde att han som ett första steg avsåg att ta initiativ till att frågan skulle övervägas på nytt inom (fr. 2015/16:1058). Utskottet konstaterar att frågan om att inrätta ett offentligt register för testamenten har varit föremål för riksdagsmotioner vid ett stort antal tillfällen och att också påtalat att det finns goda skäl att införa en möjlighet att registrera testamenten (bet. 2006/06:LU10). Utskottet anser att det fortfarande finns goda skäl att införa en möjlighet att registrera testamenten och kan därför i allt väsentligt ställa sig bakom motionärernas önskemål. Justitie- och migrationsminister har uppgett att han avser att ta initiativ till att frågan om ett offentligt testamentsregister ska övervägas på nytt inom . Utskottet anser därför att det inte finns behov av något tillkännagivande till regeringen i frågan. Motionsyrkandena bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om kallelse till bouppteckning. Utskottet hänvisar till gällande rätt. I motion 2015/16:3066 anför och (båda SD) att i de situationer där det finns ett testamente bör det vara tillräckligt att kalla testamentstagarna till bouppteckningen. Arvingarna enligt den legala arvsordningen bör endast underrättas om bouppteckningen. Ett tillkännagivande om att regeringen bör ta fram ett lagförslag begärs. När en person avlider uppkommer ett dödsbo. Reglerna om dödsboet, dess förvaltning, arvskifte m.m. finns i 18–24 kap. . Dödsboet omfattar en persons samtliga tillgångar och skulder. Förvaltningen av dödsboet syftar till att förbereda en överföring av den avlidnes tillgångar till efterlevande make, arvingar och testamentstagare. Dödsbodelägare är efterlevande make eller sambo, arvingar och universella testamentstagare (18 kap. 1 § första stycket ). kan skötas av delägarna själva. Om dödsbodelägarna t.ex. inte kommer överens eller om det är praktiskt svårt att samla dödsbodelägarna kan dödsboförvaltningen skötas av en boutredningsman. Normalt ska dödsbodelägarna eller boutredningsmannen utreda den avlidnes tillgångar och skulder samt upprätta en bouppteckning senast efter dödsfallet (20 kap. 1 § ). Dödsbodelägare som har egendomen i sin vård, boutredningsmannen eller testamentsexekutorn ska bestämma tid och ort för bouppteckning samt utse två kunniga och trovärdiga gode män att förrätta den. Samtliga delägare ska kallas till förrättningen. Den avlidnes efterlevande make eller sambo ska alltid kallas. Om i kvarlåtenskapen ska åtnjutas först sedan en arvinge eller en universell testamentstagare har avlidit, ska även den kallas som vid tiden för bouppteckningen är närmast att sålunda ta arv eller testamente (20 kap. 2 § första stycket). Bouppteckningen är en redogörelse för den avlidnes tillgångar och skulder samt för vilka som är dödsbodelägare. I bouppteckningen ska den dödes tillgångar och skulder antecknas och värderas som de var vid dödsfallet (20 kap. 4 § första stycket ). Bouppteckningen lämnas in till (20 kap. 8 § ). Utskottet anser att det saknas skäl att föreslå någon åtgärd från för att få till stånd en översyn av reglerna om vilka personer som ska kallas till bouppteckning. Motionsyrkandet bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om ändringar i namnlagen. Utskottet hänvisar till gällande rätt. I partimotion 2015/16:49 föreslår m.fl. (V) ett tillkännagivande om att regeringen bör se över namnlagen så att den blir könsneutral och således inte hindrar någon att välja vilket förnamn som han eller hon vill (yrkande 12). antog en ny lag om personnamn (prop. 2015/16:180, bet. 2016/17:CU4, rskr. 2016/17:31). Den nya lagen träder i kraft . Enligt 26 § i den nya lagen ska varje barn ges ett eller flera förnamn. En ansökan om förvärv av barnets förnamn ska göras från barnets födelse. En person får enligt 27 § förvärva eller ändra förnamn genom tillägg av ett eller flera namn byte av ett eller flera namn strykning av ett eller flera namn, dock inte alla ändring av ordningsföljden mellan två eller flera namn. I 28 § föreskrivs att som förnamn får endast förvärvas ett namn som inte kan antas leda till obehag för den som ska bära namnet, eller av någon annan anledning är olämpligt som förnamn. I propositionen (s. 65) anförde regeringen bl.a. följande: När det gäller de krav som bör ställas på ett namn för att det ska få förvärvas som ett förnamn fungerar de nuvarande reglerna i stort sett bra. Kommitténs genomgång av praxis visar bl.a. att denna är tillåtande och har utvecklats i takt med samhället i övrigt. Det är enligt praxis t.ex. möjligt för både vuxna och barn att byta till ett s.k. könskonträrt förnamn, dvs. ett namn som av tradition förknippas med det motsatta könet. Regeringen välkomnar denna utveckling och ser med tillfredsställelse på att möjligheterna att leva i enlighet med sin könsidentitet har stärkts. Som regeringen återkommer till nedan stärks möjligheterna ytterligare genom att det hinder som finns mot att byta ut samtliga förnamn tas bort. Det finns därför inte, som bl.a. RFSL Ungdom anser, något behov av ytterligare förtydliganden i detta avseende. Regeringen anförde vidare (s. 67): Enligt namnlag är det möjligt att förvärva eller ändra förnamn genom att senare byta ut, lägga till eller stryka ett eller flera namn. Ett av de ursprungliga förnamnen måste dock som regel behållas, vilket innebär att en person som t.ex. vill byta till s.k. könskonträra förnamn som huvudregel inte kan genomföra ett sådant byte beträffande alla sina namn. Det krävs vidare särskilda skäl för att förvärva förnamn mer än en gång. Detta gäller dock inte en ändring av ett förnamns stavning, om namnets uttal inte ändras, eller en ändring av ordningsföljden mellan förnamnen. Sådana ändringar kan göras ett obegränsat antal gånger. De nuvarande reglerna ger individen relativt begränsade möjligheter att förvärva nya förnamn eller ändra sina förnamn. Begränsningarna ger uttryck för den oro som tidigare fanns över att allt för stora möjligheter till namnbyten skulle missbrukas och inverka negativt på namnstabiliteten. Som regeringen framhåller i avsnitt 6.3 finns det nu skäl att se annorlunda på dessa frågor. Risken för missbruk får anses liten och den eventuella nyttan med att begränsa möjligheterna till flera namnbyten står inte i rimlig proportion till värdet av den ökade friheten för medborgarna. Det bör därför inte, som bl.a. Förvaltningsrätten i anser, finnas några spärrar mot att förvärva eller ändra förnamn. I stället bör det vara möjligt att, utan begränsningar, byta ut eller lägga till ett eller flera namn. Förnamn ska även kunna strykas. Utskottet konstaterar att det enligt gällande praxis anses möjligt för både vuxna och barn att byta till ett s.k. könskonträrt förnamn, dvs. ett namn som av tradition förknippas med det motsatta könet. Med den nya lagen om personnamn som träder i kraft stärks möjligheterna att leva i enlighet med sin könsidentitet ytterligare genom att det hinder som finns mot att byta ut samtliga förnamn tas bort. Genom de lagändringar som träder i kraft anser utskottet att motionsönskemålet får anses tillgodosett. Motionsyrkandet bör därför avslås. Elektroniska dokument i familjerättsliga sammanhang Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om elektroniska dokument i familjerättsliga sammanhang. Utskottet hänvisar till pågående arbete. Jämför reservation 17 (L). I kommittémotion 2016/17:3472 av m.fl. (L) föreslås ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till att förbättra möjligheten att använda elektroniska dokument i familjerättsliga sammanhang (yrkande 2). Enligt motionärerna bör det t.ex. vara möjligt att ansöka om hindersprövning, registrera äktenskapsförord och lämna in en faderskapsbekräftelse och liknande elektroniskt. I budgetpropositionen presenterade regeringen en fyraårig satsning 2015–2018 på att förstärka styrningen och samordningen av e-förvaltningen (prop. 2014/15:1 utg.omr. 22 avsnitt 5.5.1). Den fyraåriga satsningen hålls ihop i programmet Digitalt först och dess delar: – Digital förnyelse – styrning och digital mognad – Ett smartare – innovativa digitala lösningar – En stabil bas – en digital infrastruktur. I budgetpropositionen aviserade regeringen åtgärder för att öka incitamenten till att digitalisera förvaltningen. Bland annat föreslås en ny finansieringsmodell för förvaltningen av nationella grunddata och nationella digitala tjänster (prop. 2016/17:1 utg.omr. 22 avsnitt 4.5.1). Regeringen har vidare gett en särskild utredare i uppdrag att analysera och lämna förslag till effektiv styrning av utveckling, införande och förvaltning av nationella digitala tjänster (dir. 2016:39). Utredningen har antagit namnet Utredningen om effektiv styrning av nationella digitala tjänster i en samverkande förvaltning (N 2016:01). För att stärka styrningen av samarbetet och samverkan över myndighetsgränserna på det aktuella området har utredningen genom tilläggsdirektiv också fått i uppdrag att analysera hur digitaliseringen i den offentliga sektorn kan stärkas genom att man inom ramen för den befintliga myndighetsstrukturen, samlar ansvaret för dessa frågor till en myndighet (dir. 2016:97). Utredaren ska med utgångspunkt i analysen lämna förslag till nödvändiga författningsändringar och övriga åtgärder som krävs för att en myndighet ska kunna ges den aktuella uppgiften. Uppdraget ska i denna del redovisas . Regeringen har också förlängt uppdrag att följa de statliga myndigheternas effektivitet vid användningen av it-teknik och hur de tar till vara digitaliseringens möjligheter (N2016/01642/EF). Regeringen har gett en utredare i uppdrag att kartlägga och analysera i vilken utsträckning det förekommer lagstiftning som i onödan försvårar digital utveckling och samverkan inom den offentliga förvaltningen (dir. 2016:98). Utredaren ska lämna förslag till de författningsändringar som bedöms ha störst potential att stödja den fortsatta digitaliseringen av förvaltningen.