bet · H401JuU19 · 2017-03-24 00:00:00 — Den som vill lämna en verksamhet med kriminella inslag bör kunna få hjälp och stöd oavsett var i landet hon eller han befinner sig. Avhopparverksamheten bör även dels bli bättre på att snabbt hjälpa den som vill lämna en kriminell livsstil, dels göras till ett attraktivt alternativ för den som börjar tröttna på ett liv i kriminalitet. Dessutom är Kriminalvårdens åtgärder för att få intagna att bryta med sin kriminalitet viktiga. Nationella samordnaren mot våldsbejakande extremism presenterade en kunskapsöversikt om att lämna våldsbejakande miljöer. Det insamlade materialet visar att utträde främst realiseras genom sociala faktorer. Man kan dela in utträdesprocesser i en social och en praktisk dimension där den sociala har att göra med personens livsförlopp och relationer såsom kärleksrelationer, familjebildning eller övergång till vuxenlivet, medan den praktiska dimensionen kan handla om inträde i arbetslivet, psykiatriskt stöd, omlokalisering på grund av skyddsbehov eller andra faktorer. För att ett utträde ska lyckas krävs en balans mellan den sociala och den praktiska dimensionen. Myndigheter har ofta fokuserat på den praktiska dimensionen, medan det civila samhället fokuserat på den sociala. Det man kan se är att samordning ofta saknas mellan dessa. Alla kommuner måste ta till sig av den kunskap som finns och ha en plan för hur man bäst hjälper en person att lämna en kriminell livsstil. Regeringen bör vidta åtgärder som tillgodoser det anförda. Avhopparverksamhet, punkt 4 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:3468 av m.fl. (L) yrkande 15. Arbetet mot grov organiserad brottslighet måste gå hand i hand med arbetet för att förebygga nyrekrytering och hindra att ungdomar fastnar i en kriminell livsstil. Ingen föds till grovt kriminell, utan rekryteringen sker ofta vid unga år. Ingen är heller dömd på förhand att förbli grovt kriminell livet ut. Det behöver finnas stöd för den som vill lämna det kriminella livet. Kriminalvårdens generella insatser är av stor betydelse, men till detta bör också läggas den särskilda s.k. avhopparverksamhet som riktar sig till den som vill lämna en kriminell livsstil. Den som varit aktiv i grov organiserad brottslighet löper ofta en betydande risk som avhoppare. som den kriminelle ska ta ansvar för sina gärningar och avtjäna straff för dem, behöver det därför finnas en individuell hotbildsanalys och bedömning av vilka insatser som kan bidra till att personen bryter med en kriminell livsstil och håller sig borta från fortsatt brottslighet. Det är viktigt att det finns en väl fungerande avhopparverksamhet. Stöd till kommunerna, punkt 6 (C) av (C). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:865 av m.fl. (C) yrkande 32. Arbetet mot de kriminella gängen måste föras såväl genom förebyggande verksamhet som genom att se till att det finns avhopparverksamheter för dem som vill lämna ett kriminellt liv. Vi vill försvåra etableringen för kriminella gäng genom att hindra dem från att operera ostört. Det är viktigt att hjälpa de kommuner som drabbas genom att se över möjligheten att ge ett aktivt stöd från rättsväsendet och det övriga samhället, t.ex. kunskapsstöd från de rättsvårdande myndigheterna. Regeringen bör vidta åtgärder som tillgodoser det anförda. Samverkan mellan myndigheter, punkt 7 (M) av (M), (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 7 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:3232 av m.fl. (M) yrkandena 2 och 3. En effektiv brottsbekämpning kräver en framgångsrik återanpassning efter avtjänat straff, och för att åstadkomma det krävs en bättre samverkan mellan olika myndigheter, landsting och kommuner. Frigivningen måste förberedas av den enskilde och mellan myndigheter exempelvis när det gäller behov av missbruksbehandling, arbete, utbildning och bostad. Det är viktigt att ta reda på vilka återfallsförebyggande åtgärder som är framgångsrika och hur arbetet i högre grad kan anpassas till klienternas olika behov och förutsättningar. Arbetslinjen är av central betydelse för möjligheten till återanpassning. Arbetsdrift och utbildning för att förbättra klienternas förutsättningar på arbetsmarknaden är därför av stor betydelse. Många intagna får dessutom genom självförvaltning viktiga kunskaper och erfarenheter i personlig ekonomi, eget boende m.m. År av missbruk och kriminalitet har ofta gjort att sådant inte är självklart för den enskilde. Det behövs därför fler åtgärder för att förbereda intagna på liv i frihet. Det handlar bl.a. om kontakten med närstående men också om andra verksamheter för arbete och goda sociala nätverk som kan bidra till att avhålla från fortsatt kriminalitet. Likaså behövs bättre samverkan mellan olika myndigheter för att säkerställa att påbörjad behandling eller utbildning inte avbryts vid frigivningen. finns en stark samverkansskyldighet mellan Kriminalvården och . För att förstärka denna samverkan är det viktigt att Kriminalvården och utvecklar sitt samarbete. Detta gäller särskilt i förhållande till yngre lagöverträdare samt klienter som har barn. De försök med utökad närvaro av i anstalt och på häkte som har initierats bör utvärderas noggrant. Ett närmare samarbete kan underlätta övergången från anstalt till frihet och bättre förbereda klienterna inför utbildning och arbete. Olika försök har gjorts med ökad närvaro av socialtjänst på landets häkten, exempelvis på häktet i där häktade under får regelbundna besök av . Detta upplevs som positivt av både häktade, personal och . Det är viktigt att de unga häktade får förtroende för socialsekreterarna och därmed är villiga att samarbeta. Vid dessa besök planeras akuta saker, t.ex. var den unge ska bo efter eventuell frigivning, skola, vård m.m. Unga häktade kan på så sätt få större förtroende för och lättare ta kontakt med efter frigivandet vilket är viktigt i etablerandet av positiva nätverk kring den unge. Regeringen bör vidta åtgärder för att tillgodose det vi nu har anfört. Nationell handlingsplan för det brottsförebyggande arbetet, punkt 8 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 8 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:730 av m.fl. (V) yrkandena 2 och 3. Jag delar många av de slutsatser och förslag på åtgärder som presenterar i sin granskning Återfall i brott – hur kan samhällets samlade resurser användas bättre? (RiR 2015:4). En viktig åtgärd som jag vill lyfta fram är att man behöver ta fram en nationell handlingsplan för att utveckla det återfallsförebyggande arbetet. En sådan plan bör tydliggöra en gemensam grundsyn på området, fördelning av ansvar och kostnader mellan ansvariga aktörer samt insatsernas omfattning. I planen bör det även ingå att skapa ett forsknings- och kunskapsbaserat system för att följa upp samhällets återfallsförebyggande insatser, även långsiktigt. Regeringen bör därför tillsammans med SKL och ansvariga myndigheter ta fram en nationell handlingsplan för att utveckla det återfallsförebyggande arbetet. En självständig riskfaktor för suicid är att ha frigetts från fängelse. Detta gäller även om frigivningen ligger . En bra inslussning till samhället, vilket förutsätter en god samverkan, kan rädda liv. Jag anser att det behöver ställas tydligare krav på de olika instanserna att samverka med varandra och se till att de insatser som görs följs upp och utvärderas. Regeringen bör således dels återkomma med en nationell handlingsplan för att utveckla det brottsförebyggande arbetet, dels göra en översyn av instruktioner och regleringsbrev till de myndigheter som är ansvariga för återfallsförebyggande insatser i syfte att göra kraven på samverkan både skärpta och samstämmiga. Återuppta den nedlagda utredningen flexibel och effektiv kriminalvård, punkt 9 (M, SD, KD) av (M), (M), (M), (SD), (KD), (M) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 9 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:1534 av m.fl. (KD) yrkande 1 och 2016/17:3232 av m.fl. (M) yrkande 1. Den förra regeringen tillsatte 2014 en utredning med uppgiften att studera framgångsrika internationella exempel på återfallsförebyggande insatser, kartlägga och analysera Kriminalvårdens återfallsförebyggande arbete, samt utifrån en jämförelse med några relevanta länder bedöma om arbetet bedrivs effektivt och om formerna för samverkan är effektiva och ändamålsenliga. Arbetet inklusive förslag skulle redovisas senast /16. Den nuvarande regeringen har emellertid lagt ner utredningen. Vi anser att en sådan utredning är av stor betydelse och att en ny sådan därför behöver tillsättas. Särskild utslussning, punkt 10 (M) av (M), (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 10 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:3232 av m.fl. (M) yrkande 6. Utslussningen från anstalt är en viktig del av frigivningsförberedelserna och de återfallsförebyggande insatserna. Utslussningen styrs av individuella risk- och behovsbedömningar och sker vanligen stegvis; från högre till lägre säkerhetsklass och därefter till olika former av ytterligare utslussning. Det senare kan avse permissioner, särskilda utslussningsåtgärder och slutligen villkorlig frigivning. Villkorlig frigivning är i de flesta fall förenat med övervakning. Andelen klienter som friges från anstalt via någon av de fyra formerna för särskild utslussning är , vilket är något högre än 2014. Att öka andelen intagna som får möjlighet till särskilda utslussningsåtgärder har varit ett prioriterat område i regleringsbrevet . har vissa beslut om särskilda utslussningsåtgärder centraliserats. I vilken mån detta påverkat utvecklingen är dock för tidigt att säga. En analys av arbetet med de särskilda utslussningsåtgärderna har påbörjats som ska leda till en handlingsplan för att öka andelen klienter som friges från anstalt med adekvata frigivningsförberedande åtgärder. har även en fördjupad studie om orsak och verkan påbörjats. Dessutom håller man på att ta fram ett förslag hur man skulle kunna ta sig an eventuella hinder i anslutning till utslussningsåtgärder. fick Kriminalvården även i uppdrag av regeringen att förstärka insatser i arbetet med utslussning. Vi anser att man nu skyndsamt bör se över möjligheten att utöka arbetet med särskild utslussning så att fler intagna får hjälp när de avtjänat sitt straff. Social impact bonds, punkt 11 (C, KD) av (C) och (KD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 11 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:1534 av m.fl. (KD) yrkande 8, 2016/17:1535 av m.fl. (KD) yrkande 9 och 2016/17:3383 av m.fl. (KD) yrkande 2. Vi anser att frivilligorganisationer ska ha en naturlig plats i återanpassningen av den dömde, både före och efter frigivningen. Det civila samhället har stor betydelse för att stötta tidigare dömda personers återanpassning. Föreningar bör uppmuntras att finnas med som en del i livet innan och efter frigivningen. Avhopparjourer, dit kriminella kan vända sig när de vill lämna sitt kriminella liv, har drivs av bl.a. Exit (främst avhoppare från nazistisk miljö), Kriminellas revansch i samhället () och X-CONS. Vi kan inte utgå från att civilsamhället kommer att ställa upp automatiskt om inte de ekonomiska förutsättningarna finns. Vi vill också ge frivilligorganisationer ersättning i förhållande till hur väl de lyckas återanpassa tidigare dömda. har begreppet ”social impact bonds” (SIB) etablerats i . Detta innebär att civilsamhället får ekonomisk ersättning från staten i förhållande till hur väl man lyckas med att återanpassa tidigare brottslingar. Fördelarna med SIB antas bl.a. vara incitamentet att nå resultat samt att privat finansiering kan tillhandahållas för att skapa en infrastruktur för rehabilitering. Även om man ännu inte kan fastslå att SIB ger tydliga positiva resultat, är konceptet tillräckligt intressant för att prövas också i . Ökad användning av behandlingsinsatser, punkt 12 (M) av (M), (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 12 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:3232 av m.fl. (M) yrkande 5. Det är viktigt att tiden på anstalt används till att rusta klienten för ett framtida liv utan kriminalitet. Det kan handla om att delta i en yrkesutbildning och olika behandlingsprogram. Kriminalvården behöver bli bättre på att få klienterna att fullfölja utbildning och behandling. Insatserna för att nå målet om 85 procents sysselsättning bland de intagna behöver intensifieras. Det måste vara tydligt för de intagna att det lönar sig att sköta sig. Kriminalvården behöver också förstärka sitt motivationsarbete. Alla som är i behov av behandling ska också genomföra de behandlingsprogram som Kriminalvården bedömer som relevanta. Underlåtenhet att delta i programverksamhet ska på ett tydligare sätt än få konsekvenser för den intagnes verkställighet. Hälften av dem som gått ett behandlingsprogram upplever att det minskat deras risk för återfall enligt en rapport från 2015. Dock är efterfrågan större än tillgången enligt Brå, och därför behöver antalet platser i olika behandlingsprogram ökas. har i ett tillkännagivande krävt att regeringen överväger om personer som är dömda för våldsbrott ska ha en skyldighet att genomgå behandlingsprogram. En vägran att delta i ett sådant behandlingsprogram ska få konsekvenser för den intagnes möjligheter att få permission och villkorlig frigivning. Den intagnes medverkan i behandlingsprogram ska vara ett krav för villkorlig frigivning för personer som dömts för grova sexualbrott eller grova brott mot närstående. Vi anser att alla intagna i anstalt som har behov av behandling ska genomgå lämpliga behandlingsinsatser och att det ska finnas tillgång till sådana. Vidare anser vi att det behövs fler platser i yrkesutbildningar på anstalt så att alla som vill ska ha tillgång till detta. Regeringen bör vidta åtgärder som tillgodoser det vi har anfört. Rätt till utbildning, punkt 13 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 13 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:730 av m.fl. (V) yrkandena 4 och 5. Många intagna saknar fullgod grundutbildning, och utan grundutbildning är det betydligt svårare att få arbete och dessutom omöjligt att studera vidare. Utbildning gynnar både den enskilde och samhället. Det finns anstalter som satsat stort på utbildning. Det är bra, men jag anser att det behövs en generell rättighet för intagna att kunna genomföra studier. För intagna med ofullständig skolgång handlar det inte sällan om inlärningsproblem, koncentrationssvårigheter och liknande. För många som kanske levt ett ganska slitsamt liv med såväl droger som kriminalitet har dessa problem snarare förstärkts än mildrats. bedrivs undervisningen i viss mån i vanlig lektionsform och är lärarledd, men i stor utsträckning är den intagne hänvisad till att studera på egen hand. För en person som har en misslyckad skolgång bakom sig kan detta innebära stora svårigheter. För att ge både ekonomisk utväxling av de satsningar som görs och bästa möjliga förutsättningar för den enskilde att lyckas behöver studiemiljön bli mindre torftig och mer utvecklad. Det kan handla om mer satsningar på studieteknik, hjälpmedel och inte minst läxhjälp. I likhet med anser jag att det bör bli obligatoriskt för Kriminalvården att erbjuda kompletterande utbildning för de intagna som inte har någon fullständig gymnasieutbildning. Regeringen bör därför återkomma med ett förslag som innebär att alla intagna ges rätt att fullgöra grundskoleutbildning samt att det blir obligatoriskt för Kriminalvården att erbjuda kompletterande utbildning för de som inte har någon fullständig gymnasieutbildning. Motsvarande bör även erbjudas inom frivårdens ram, förslagsvis genom samverkan mellan kommunen och kriminalvården. Personer som avtjänar frivårdspåföljd bör ges rätt och stöd av kriminalvården att komplettera och fullgöra grundskole- och gymnasieutbildning. Säkerställa att en verkställighetsplan upprättas, punkt 14 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 14 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:730 av m.fl. (V) yrkande 1. Enligt portalparagraf ska straffet utformas på så sätt att anpassningen till samhället underlättas. Ett huvudverktyg för att klara detta mål är att använda sig av den s.k. verkställighetsplanen. En verkställighetsplan ska göras i samråd mellan den intagne och kriminalvården och ska löpa som en röd tråd mellan häkte, fängelse och frivård. I denna plan tas exempelvis behandling och utbildning upp. Alltför många intagna och f.d. intagna vittnar om att denna verkställighetsplan i själva verket inte används alls. I vissa fall har verkställighetsplanen upprättats av kriminalvården utan att den intagne tillfrågats och getts möjlighet att medverka vid utformandet. Jag anser att det måste vidtas åtgärder för att säkerställa att den intagne varit delaktig i utformandet av verkställighetsplanen samt att det över huvud taget upprättas en sådan plan. En sådan åtgärd skulle kunna vara att det blir krav på att varje intagen framöver ska godkänna sin verkställighetsplan tillsammans med kriminalvården. Regeringen bör återkomma med förslag på vilka åtgärder som ska vidtas för att säkerställa att en verkställighetsplan upprättas samt att den intagne är delaktig i upprättandet. Översyn av situationen för kvinor och hbtq-personer, punkt 15 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 15 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:730 av m.fl. (V) yrkande 7. Kunskapen i kriminalvården om kvinnor och anpassningen av kriminalvårdens verksamhet till kvinnor är inte tillräcklig, när det gäller hbtq-personer finns det mycket mer att önska, både inom frivården och på anstalter. Kvinnors situation inom kriminalvården bör uppmärksammas särskilt, och ökad kunskap om kvinnors brottslighet och livssituation är av yttersta vikt för att kriminalvårdens insatser ska kunna anpassas efter de intagna kvinnornas behov. Typiskt sett är kriminalvårdens insatser utformade efter en manlig norm och sedan i viss mån anpassats till kvinnor. Enligt justitieutskottets uppföljningsgrupps rapport av kvinnor intagna i kriminalvårds-anstalt (2008/09:RFR9) visar utvärderingar att flera behandlingsprogram antingen har fått negativ effekt för kvinnor (med högre återfallsfrekvens jämfört med kontrollgruppen) eller ingen effekt alls, som männen fått positiva utfall för samma program. finns det vissa enheter och personal inom kriminalvården som är hbtq-certifierade, vilket är bra och ett steg i rätt riktning. Frågan om biologisk och upplevd könsidentitet blir extra tydlig inom kriminalvården eftersom anstalterna är könsbinärt uppdelade. I välvillighet eller okunskap kan personer bli helt fel placerade och hbtq-personer uppmanade att inte berätta om sin könsidentitet eller sexuella läggning. Alla måste dock, oavsett könstillhörighet, könsidentitet och sexualitet, ges samma möjligheter till en bra verkställighet. Jag anser därför dels att det behöver vidtas mer kunskapshöjande insatser inom kriminalvården rörande hbtq-frågor, dels att kriminalvårdens verksamheter och insatser behöver anpassas för att fungera för alla oberoende av könstillhörighet. Det bör därför göras en översyn av vilka enheter inom kriminalvården som det föreligger ett särskilt akut behov av att hbtq-certifiera och vidtas andra lämpliga åtgärder för att stärka kompetensen om hbtq-frågor. Dessutom bör det göras en djupare översyn av situationen för kvinnor och hbtq-personer intagna i kriminalvårdsanstalt och inom frivården göras i syfte att förbättra och anpassa kriminalvårdens verksamhet och insatser gentemot dessa klientgrupper. Tillgängligheten på kriminalvårdsanstalter, punkt 16 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 16 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:55 av m.fl. (V) yrkande 4. Det finns ingen samlad bild av tillgången till utrustning eller hjälpmedel på anstalterna eller i frivårdens verksamhet. Det finns väldigt lite underlag och studier som rör tillgänglighetsaspekter inom kriminalvården. Tillgänglighetsfrågan är bred och innefattar samtliga funktions-nedsättningar, från fysiska till psykiska. Jag anser att det bör göras en översyn av hur anpassad kriminalvården är till behoven hos personer med funktionshinder. Det bör även utredas vilka åtgärder som behövs för att förbättra tillgängligheten, i fråga om såväl bemötande som tillgång till hjälpmedel, inom kriminalvården. Regeringen bör därför ge , Myndigheten för delaktighet eller annan lämplig myndighet i uppdrag att tillsammans med funktionshindersorganisationerna kartlägga hur tillgängligheten inom kriminalvården ser ut samt presentera förslag på vilka åtgärder som behövs för att kriminalvården bättre ska kunna möta personer med olika funktionsnedsättningar. Upptäcka och motverka radikalisering, punkt 19 (S, MP, V) av (MP), i (S), (S), (S), (V), Lawen Redar (S), (S) och (S). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 19 borde ha följande lydelse: 2016/17:1534 av m.fl. (KD) yrkande 4, 2016/17:3232 av m.fl. (M) yrkande 10 och 2016/17:3287 av m.fl. (M, C, L, KD) yrkande 7. Vi ser med tillfredsställelse att regeringen fortsätter att stärka arbetet mot våldsbejakande extremism och konstaterar att regeringen lämnade fyra nya uppdrag till olika myndigheter, däribland Kriminalvården, för att stärka detta arbete. Som framgår ovan ska myndigheten arbeta vidare på de behov som Kriminalvården identifierade i sin kartläggning av metoder och arbetssätt som kan användas för att förebygga våldsbejakande extremism hos kriminalvårdens klienter. Mot bakgrund av det arbete som görs på detta område saknas det enligt vår mening anledning för att göra några sådana tillkännagivanden som motionärerna efterfrågar. Avskaffa villkorlig frigivning för återfallskriminella, punkt 20 (M, SD) av (M), (M), (M), (SD), (M) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 20 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:709 av (M) och 2016/17:3230 av m.fl. (M) yrkande 6 och 2016/17:2713 av och (båda M). När flera brott har begåtts av en gärningsman bestäms ett gemensamt straff för den samlade brottsligheten. Straffvärdet kan då reduceras i viss omfattning, vilket vardagligt brukar kallas för straffrabatt. Påslaget i straff blir successivt lägre ju mer omfattande brottslighet en tilltalad döms för. Vi kräver att regeringen ska se över denna straffrabatt och införa en ny brottsrubricering som tar sikte på systematiska stölder. Tillsammans med övriga allianspartier har vi drivit frågan i och vunnit gehör för ett tillkännagivande till regeringen om detta. Vi anser vidare att den som återfaller i brott och döms till ett nytt fängelsestraff ska avtjäna merparten av det utdömda straffet. Den villkorliga frigivning som ges ska inte ges till den som återfallit i brott. Möjlighet att senarelägga villkorlig frigivning, punkt 21 (KD) av (KD).