bet · H401KU11 · 2017-01-18 00:00:00 — Det finns ett antal beslut i ämbetsberättelsen som tar upp den frågan och där man har sett att har ställt upp sådana här krav utan lagstöd och blivit kritiserad för detta. Även det här är en svår fråga som förekommer också på mitt andra tillsynsområde hälso- och sjukvården där man i många fall har krav på drogtester. Det är en grannlaga uppgift att avgöra om det när det gäller det här kravet är fråga om att man frivilligt underkastar sig det här testet eller om det är en tvångsåtgärd. Andra återkommande frågeställningar som det finns exempel på i ämbetsberättelsen rör förutsättningarna för att samtala med barn. Jag har redovisat fyra sådana beslut i ämbetsberättelsen. Ett tänkte jag nämna . Det handlar om förutsättningarna att samtala med barn i skolan. I det beslutet uttrycker jag vissa farhågor för att av ren slentrian förlägger samtalen till skolan utan att alls beakta barnens integritet. Framför allt för äldre barn kan man mycket väl föreställa sig att det inte är så roligt när det plötsligt sitter myndighetspersoner i något som för barnen motsvarar en arbetsplats och ska prata med en om något som man uppfattar som väldigt känsligt. Även där har jag uppmärksammat på frågan. Antalet ärenden som rör omhändertagande av unga enligt LVU har ökat kraftigt i domstolarna. Det här har även spillt över på JO, så vi får in många anmälningar om missförhållanden vad gäller LVU-utredningar. Ofta är det anhöriga – det kan vara föräldrar eller andra släktingar – som klagar på utredningar som man menar har olika brister. Det är ofta svårt att säga vad bristerna består i. Det finns många olika uppfattningar om vad som är rätt och fel. Ord står mot ord och det är mycket känslor inblandade i det hela. Men det är mycket vanligt att man klagar på de här ärendena i alla fall. En annan fråga som JO har uppmärksammat, och som har uppmärksammats tidigare, är att det är kö till Sis-hemmen där man ska placera tvångsomhändertagna ungdomar. Kösituationen verkar ha förvärrats , bland annat på grund av att det har kommit många ensamkommande barn och många yngre asylsökande som kanske också ibland har behov av den här typen av boende. Det är nämligen så att det inte går att ersätta de här hemmen med något annat, utan är det akuta situationer och man behöver placera barn under tvångsformer är det Sis-hem som gäller. Det kan vara situationer där ungdomar hittas i missbrukarmiljöer och liknande, och så har man ingen plats att ta hand om dem på. Just den här frågan kommer jag att följa vidare. Det finns också exempel i ämbetsberättelsen på att beslut har utformats mycket oklart så att ungdomar har hållits inlåsta fast det inte har funnits grund för det. Det finns exempel på beslut där man har tagit hand om ungdomen utan att beslutet har vunnit laga kraft. Det är olovligt frihetsberövande, så det här är mycket allvarliga saker, och det liknar mycket det som nämnde – eller var det du, ? Jag har också tillsyn över hälso- och sjukvården. Där har det kommit in 329 anmälningar . Jag tänkte berätta lite om ett ärende som är särskilt intressant utifrån ett grundlagsperspektiv. Det rör också regeringsformen 2 kap. 6 § som ju är där man ställer krav på samtycke för att en åtgärd ska anses vara frivillig gentemot att det annars skulle vara en tvångsåtgärd. Det här samtycket är alltså en vattendelare mellan åtgärder som vilar på frivillig grund och som vilar på tvång. Då är frågan vilka krav man kan ställa på ett sådant här samtycke. I det fall som jag uttalar mig om påstod man från sjukhusets sida att det var fråga om frivillig vård, men patienten hävdade bestämt att han inte ville vara kvar där och att han ville få tillstånd till utevistelse men nekades det. Anledningen till att sjukhuset låste in honom var att han hade lämnat ett snabbtest som indikerade drogmissbruk. Sedan visade det sig att snabbtestet var fel. Det var alltså inget drogmissbruk, och då släpptes patienten ut. Men han kvarhölls alltså mot sin vilja i . För det riktade jag skarp kritik mot sjukvårdsinrättningen och chefsläkarna. Ett annat fall som jag tänkte säga någonting om rör en person som var föremål för psykiatrisk tvångsvård. Problemet i det ärendet var att domstolen – man har ju rätt till domstolsprövning av tvångsvård – faxade handlingar till patienten som blev liggande i en fax i . Sådana här ärenden har mycket korta tidsfrister och ska handläggas skyndsamt, och det här gjorde att patienten enligt min mening inte fick tillräcklig tid på sig att ta ställning till om hon ville överklaga beslutet om tvångsvård eller inte. Där har jag tyckt att man bör hitta en bra ordning för det här, och jag tycker att man bör ställa krav på sjukvårdsinrättningen dels om att de ska överlämna sådana här handlingar, dels att det ska gå att läsa ut av journalanteckningar eller liknande när man har gjort det så att det går att ha en uppföljning för att undvika sådana här situationer. Även där har jag skickat en kopia av beslutet för kännedom till berört departement. Jag har också tillsyn över utbildningsväsendet. Det är inget stort område. Det har kommit in 269 anmälningar . Skolinspektionen sköter den ordinarie tillsynen på det området. Jag tänkte, eftersom jag tror att det kan vara av särskilt intresse för utskottet, berätta om ett ärende som har hanterat som behandlar frågan om politisk information i skolan. Hon riktade i sitt beslut kritik mot gymnasieskolor för att de har agerat i strid mot objektivitetsprincipen i regeringsformen 1 kap. 9 §. Inför riksdagsvalet hade riksdagspartierna bjudits in till skolorna för att ordna så kallade bokbord medan ett annat ungdomsförbund nekades att lämna någon politisk information. Då fann JO att agerandet stod i strid mot objektivitetsprincipen, och så gjorde hon vissa andra uttalanden om hur man bör se på det här med politisk information i skolan. Efter det tillsatte regeringen en utredare, , som har lämnat ett betänkande som heter Politisk information – ett led i demokratiuppdraget. Han har lämnat ett antal förslag som är i linje med beslut. Jag har inhämtat information om att det här betänkandet är på remiss, och man har tänkt sig ett ikraftträdande . Det var ett axplock av vad som har hänt på mitt område. : Jag kunde konstatera inför förberedelserna för det här mötet att det på mitt område finns många intressanta beslut i ämbetsberättelsen. Det gäller till exempel rätten till försvarare där jag har fattat tre ganska omfattande beslut som berör den här intressanta och viktiga rättssäkerhetsfrågan. Ett beslut rör restriktioner för häktades kontakt med omvärlden och hur det hanteras. Ett annat handlar om de särskilda restriktiva regler om häktning som gäller för ungdomar och hur de tillämpas. Jag har ett par beslut som rör, återigen, frågan om polisens medverkan i sociala medier. Där var jag kritisk till en alltför ingående beskrivning av ett ingripande i ett inlägg på polisens Facebookkonto. Jag ska också snabbt nämna två beslut som rör tillämpningen av regeringsformens objektivitetsprincip i verksamhet där jag ansåg att de två kommuner som var aktuella hade brustit. Det finns flera andra beslut som jag också tycker är mycket viktiga och intressanta, men jag tänkte inte gå igenom alla beslut, för det räcker tiden inte till för. Jag tänker därför uppehålla mig vid några beslut som rör tillämpningen av utlänningslagen vid verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning och också avslutningsvis lite grann om handläggningstiderna vid . Jag börjar med verkställighetsfrågorna. beslut om avvisning eller utvisning kan behöva verkställas med användande av tvångsmedel om de som berörs inte frivilligt medverkar till verkställighet. Det finns en bestämmelse som gör att kan lämna över de ärendena till som ju är den myndighet som har förmåga och behörighet att använda våld och tvång. Som mina kollegor har varit inne på i sina anföranden förutsätter rätten att använda våld och tvång att det finns stöd i lag, och det är en viktig rättssäkerhetsprincip som framgår av regeringsformen. Det ska finnas lagstöd för det allmännas tvångsingripanden. I samband med en serie inspektioner som mina medarbetare gjorde av verksamheten vid gränspolisen och framkom att det rådde osäkerhet om lagstödet för de tvångsåtgärder som man använde i arbetet med verkställighet hos gränspolisen. Det var självklart oroväckande för mig. I ett klagomålsärende fick jag anledning att gå till botten med frågan om vilket stöd i lag som finns för de här tvångsåtgärderna. En naturlig utgångspunkt för mig i det arbetet var att man skulle hitta ett sådant lagstöd i utlänningslagen eller någon annan lagstiftning. Mina duktiga och grundliga medarbetare gjorde ett hårt arbete för att hitta ett sådant lagstöd, men resultatet av den här genomgången blev att man kan konstatera att lagstiftaren har förutsatt att tvång ska kunna användas i ärenden som lämnas över till polisen, men det finns inte någon bestämmelse som ger den rätten om det handlar om personer som inte är frihetsberövade. Man kan frihetsberöva en person för att förbereda och genomföra verkställighet. Man kan ta en sådan person i förvar under vissa förutsättningar men också med vissa begränsningar. Men det här fallet som jag prövade och många andra fall som förekommer hos gränspolisen rörde inte personer som var tagna i förvar och man använde sig inte av den bestämmelsen. Min slutsats blev då att det är oklart hur utlänningslagens bestämmelser i de här avseendena är avsedda att tillämpas. Det framstår som att det finns en så kallad lucka i lagen, och det är självklart mycket olyckligt. Det är allvarligt att det faktiskt förekommer att man använder tvångsåtgärder som inte har stöd i lag inte bara i ett enstaka fall utan i större utsträckning. Då det verkar som att det finns behov av att förtydliga och nog komplettera lagstiftningen överlämnade jag mitt beslut till . I ytterligare två ärenden som rör verkställighet i avvisningssammanhang kunde jag identifiera andra oklarheter när det gäller lagstödet för vissa tvångsåtgärder. Det var två klagomålsärenden där två olika anmälare invände mot att gränspolisen mot deras vilja hade fört dem till deras respektive hemlandsambassader för att vissa handlingar som krävdes för hemresan skulle utfärdas. Båda var tagna i förvar – de var alltså frihetsberövade – och man kan tycka att det framstår som rimligt i frihetsberövandet att genomföra ett besök på en ambassad om det behövs för att kunna genomföra hemresan. Men när man tittar på lagstiftningen kan man se vissa förarbetsuttalanden som talar emot att en sådan rätt finns. Då anser jag att det är otillfredsställande att varken lagtext eller förarbeten tydligt ger besked om vilka befogenheter som finns för polisen i ett sådant här avseende. Vid ett av ambassadbesöken hade polisen också fått använda våld. Personen ville inte medverka till det här besöket, och han fick beläggas med handfängsel under bilresan. När man kom fram till ambassaden spjärnade han emot och ville inte lämna bilen, och man bar honom in på ambassaden. Jag kunde konstatera att när man tittar ordentligt på bestämmelserna ser man att det nog finns ett lagstöd för att använda våld i den här situationen. Men enligt min mening är det tveksamt om man på det här sättet ska genomföra ett ambassadbesök och om det är förenligt med den föreskrift som gäller för polisen att verkställighet ska genomföras på ett humant och värdigt sätt. Även här överlämnade jag besluten till med tanke på de brister som jag identifierat i lagstiftningen. Avslutningsvis vill jag säga något om handläggningstiderna vid . De har varit aktuella hos JO . Det har särskilt gällt två ärendekategorier: det som rör arbetstillstånd och det som rör anknytning på grund av familjeband. Situationen på har och kanske tidigare gett upphov till ett stort antal anmälningar som också har inkluderat brister i service och tillgänglighet. Jag kritiserade för de här bristerna i ett par beslut . Anmälningar om långa handläggningstider och bristande service har dock fortsatt att komma in. Jag har följt utvecklingen under både 2015 och 2016. Sedan kan man konstatera att händelserna med den kraftigt ökade migrationen innebar en förändrad situation och återigen för stora utmaningar för som påverkade möjligheterna att ta hand om de inneliggande ärenden man hade som inte rörde asyl. Jag har haft flera möten med . Det senaste var i början av det här året, , då jag bland annat träffade operative chef och fick information om situationen gällande handläggningstider både i asylärenden och i övriga tillståndsärenden och också information om de åtgärder man planerar och har vidtagit inom verket. Jag kunde då konstatera att handläggningstiderna i asylärenden har ökat och att man också har ändrat rutiner för arbetet i flera avseenden. Det ledde mig till att bestämma mig för att särskilt granska handläggningen av asylärenden för att i första hand bevaka att handläggningen sker under rättssäkra former. När det gäller övriga tillståndsärenden är det ärenden som rör uppehållstillstånd på grund av anknytning, alltså familjeåterförening, som är den mest bekymmersamma ärendetypen. Handläggningstiderna var redan tidigare långa, som jag har sagt, och de har ökat ytterligare på grund av belastningen på andra håll hos . Man överskrider regelmässigt författningsreglerade tidsfrister, och de här långa tiderna drabbar enskilda hårt. Makar, föräldrar och barn tvingas leva åtskilda i väntan på beslut. Jag har fattat ytterligare ett beslut om det här, och det finns i ämbetsberättelsen. Det var , och där bedömde jag att orsakerna till att situationen inte hade förbättrats till stor del ligger utanför kontroll och att verket inte skulle kritiseras på nytt. Jag menar att det yttersta ansvaret för att ska ha möjlighet att fatta beslut inom rimlig tid ligger hos regering och riksdag, och jag överlämnade även det här beslutet till för att uppmärksamma departementet på det här problemet, särskilt när det gäller anknytningsärenden. Anmälningar till JO om långa handläggningstider och brister i service fortsätter att komma in med oförminskad styrka till JO. Det har fortsatt och gäller olika slag av ärenden, även om anknytningsärendena fortsätter att dominera. Det finns exempel på handläggningstider på ett och ett halvt och upp till , kanske till och med längre. Jag menar att det inte är rimligt att den här situationen fortsätter som har varit fallet. Det är enligt min uppfattning mycket angeläget att en förbättring kommer till stånd. Ordföranden: så mycket för era intressanta inledningar och redovisningar! Vi går över till frågor från utskottets ledamöter. Vi gör en första frågerunda med en fråga per parti och i storleksordning. (S): Tack så mycket för en bra redovisning! Jag skulle vilja ställa en fråga om barnäktenskap. Vi har många ensamkommande barn som kommer hit tillsammans med en vuxen som anses vara make i de flesta fall. I den utredning som är gjord tycker man inte att har brustit i sin hantering. Det jag funderar på är hur man tänker kring . De här barnen är ju under eller i alla fall , och man kan anta att de kommer att utsättas för övergrepp när de kommer till . Hur resonerar man där? : I samband med beslutet som rörde gick jag igenom ett antal akter. Jag tittade på om först hade gjort en inledande skyddsbedömning och sedan om de hade gjort en fördjupad bedömning och lite kring omständigheterna i de fallen. Det var bara ett av de här barnen som inte samplacerades med sin make. Vad jag kunde se utifrån den granskning som jag kunde göra av aktmaterialet hade man gjort de undersökningar som man ska göra, och jag kunde inte heller se att det var tydligt att det fanns någon fara för övergrepp eller liknande. Det är lätt att man när man diskuterar det här med barnäktenskap ser situationen framför sig med en äldre man och en väldigt ung hustru, men i de här fallen var det bara skillnad mellan personerna. Många hade flytt tillsammans, och i något fall hade de barn tillsammans också. Man intervjuade de här unga kvinnorna och frågade dem vad de ville, och de gav uttryck för att de ville bli placerade med sin man. Utifrån det såg jag inte att hade agerat felaktigt. (M): Ni har sagt i flera av era redogörelser att ni har lämnat ärendena vidare till olika departement när ni har tyckt att det varit befogat. Det har ni ju gjort också. Har ni sett något resultat av det som ni har lämnat ifrån er? Har ni kunnat se någon skärpning vid nästa inspektion? Jag funderar också över det här med LSS. Den oprofessionella hanteringen hade ju till och med hade ökat i nämnderna ute i landet. Den frågan har jag uppfattat som att ni inte har lämnat vidare. Tyvärr konstateras samma brister , står det i den frågan, och det var ännu fler ärenden. Likadant var det med kösituationen gällande Sis-institutionerna. Är den frågan också vidarelämnad till något departement? Det är också en oerhört viktig fråga, och det blir fler och fler som behöver Sis-vård. Ordföranden: vill kommentera effekter av överlämnande av ärenden till olika departement? : Herr ordförande! Jag kan naturligtvis inte på rak arm redogöra för alla sådana här ärenden, men jag har för min del lämnat över ett antal beslut till olika departement, och jag har till min glädje kunnat konstatera att inom inte alltför har flera av dem lett till lagändring – inte alla naturligtvis, och det kanske beror på att jag hade fel eller att de har ont om tid på departementet, det kan jag inte svara på. : Jag kan tyvärr inte svara på varför har valt att inte lämna över de här problemen när det gäller kompetens i LSS-målen. Man kan se att det är viktigt att lämna över sådant där man kan förvänta sig en lagändring eller där man tror att en lagändring kan ha effekt. I det här fallet är det svårt att säga. Kommuner har i många av våra ärenden överlag en lägre kompetens i förvaltningsrättsligt kunnande än vad vi skulle önska. Det är mer ett generellt problem kanske. Jag vet inte om det svarar på din fråga när det gäller varför man just i det här fallet inte har lämnat över. (SD): Det är trevligt och nästan lite högtidligt när vi i KU får tillfälle att sitta ned och diskutera JO:s verksamhet . Jag hade nog gärna sett att vi hade möjlighet att göra det betydligt oftare än halvannan timme . När vi nu har detta tillfälle skulle jag vilja lyfta upp diskussionen på en lite mer övergripande nivå och kanske ta min utgångspunkt i budgeten och sedan knyta an till det som står i ämbetsberättelsen. Ser vi till budgeten kan vi konstatera att JO har äskat i storleksordningen 90 miljoner. Man har ett anslagssparande på drygt 10 miljoner och har så haft under bakåt i tiden. Det finns vissa partier här i som har föreslagit ytterligare tillskott till JO. Med tanke på anslagssparandet kan man fråga sig till vilken nytta. Det framgår också att myndigheten själv gör bedömningen att ärendehandläggningen håller samma höga kvalitet . Utifrån de här utgångspunkterna och kopplat till det som har nämnts tidigare här om att antalet klagomålsärenden ökar , att det finns en sjunkande andel ärenden som resulterar i någon form av erinran eller annan kritik, det som JO skriver i ämbetsberättelsen om att de egna inspektionerna inte är så många som man skulle kunna önska för eget vidkommande, vad som har framkommit i medierna kring till exempel att passerade förbi och också vad har framkommit med vad gäller styrningen av JO sett till kopplingarna till styrningen av – hur skulle ni vilja se att er verksamhet utvecklades och förändrades ? Är det en resursfråga? Är det mer pengar som behövs för att ni ska kunna hantera de här frågorna på ett bättre sätt, eller är det någonting annat? Kan ni utveckla hur ni skulle vilja se att verksamheten utvecklades? : Det är en fråga som naturligtvis ligger inom ramen för chefs-JO:s funderingar – hur ska vi utveckla den här verksamheten? Jag har, som jag har nämnt, ganska bakom mig i ämbetet men funderar naturligtvis över vad vi behöver göra för att kunna fullgöra vårt uppdrag bättre. En utökning av personalen inom ramen för den budget vi har eller med utökat anslag ingår i den diskussionen. Där har vi också lokalfrågor: var vår personal ska få plats och hur vi på bästa sätt ska kunna utnyttja de lokaler som vi har som vi uppskattar mycket. De ligger centralt belägna i . Det är nära till , och vi tycker att det är viktigt att vara nära den och att vara där verksamheten bedrivs. Jag har inte kommit fram till något slutligt ställningstagande , men det är frågor som vi diskuterar. Behöver vi anställa fler föredragande än de som finns för att kunna göra de saker vi vill göra? Eller är det andra förändringar som skulle bidra till en högre effektivitet? Sedan är det frågan om anslagssparandet. Det är något som har skett . Såvitt jag förstår är det fråga om medel som gör det möjligt för JO att när så behövs, utan att begära särskilda pengar, vidta förändringar till exempel när det gäller eget intranät eller, som har gjorts , göra extra saker, vissa renoveringar av lokaler och så vidare som inte medför att vi begär extra pengar. (SD): Finns det något vi kan göra från KU:s sida för att underlätta för er så att ni kan bedriva verksamheten på bästa möjliga sätt? : Jag tror att det är viktigt att ha KU som en diskussionspartner i vissa av frågorna som är av strategisk betydelse för JO:s verksamhet. Men jag känner fortfarande att jag inte riktigt är framme vid de frågor som vi ska ställa. Vi kommer ju att ha ett möte lite längre fram då vi förhoppningsvis kommer att ta upp en del saker som har betydelse för JO:s fortsatta verksamhet. Där kan vi utveckla några av de saker som tas upp. (MP): Stort tack för en bra föredragning och för den intressanta ämbetsberättelsen som ni har lämnat till . Precis som tittade jag mycket på de åtta ärenden som ni har lämnat över till regeringen eller där ni ber regeringen göra saker. Jag upplever att det framgår tydligare i sammanfattningen av dessa områden. Det tycker jag är positivt. Det innebär att också kan följa upp frågorna. Regeringen får en chans först, och sedan kan fortsätta att följa upp frågorna. Det är en positiv utveckling. Jag vänder mig till , som i sitt anförande lyfte upp Lantmäteriet. Jag måste bekänna att jag kastade mig över plan- och byggområdet, mycket med tanke på förra årets föredragning där det var skarp kritik i plan- och byggfrågor. Det beror mycket på att jag kommer från en kommun där var , nämligen . Det riktades skarp kritik mot plan- och liggande ärenden. I ämbetsberättelsen framgår att det finns ett bygglovsärende som har legat och fortfarande inte verkar vara avstämt. Jag kan bekänna att vi just nu tittar på regeringens handläggning av bland annat strandskyddsärenden. Det verkar finnas någon form av långsam hantering hela vägen. Är det så? Råder kompetensbrist i kommuner, Lantmäteriet och hela vägen upp till regeringen i dessa ärenden? : Låt mig ta Lantmäteriet först. Jag har ingen riktig överblick över de kommunala lantmäterimyndigheterna. Jag berättade just att den statliga myndigheten lider av sviterna efter svårigheter att rekrytera personal. Man är inte rättvis om man säger att det råder bristande kompetens i den myndigheten. Där gör de så gott de kan med de små resurser de har. När det gäller plan- och bygghanteringen i kommunerna finns numera en regel som säger att ett ärende med förhandsbesked ska vara klart från det att ärendet är komplett. Jag hoppas att de flesta kommuner försöka följa detta. Vi ser exempel på att ärendet aldrig blir riktigt komplett utan att det blir väldiga dröjsmål fram till dess att tioveckorsfristen börjar gälla. Det har vi i många fall varit kritiska mot. Jag nämnde förut att jag tyckte att det var en lite tråkig kompetensbrist vad gäller överförmynderiet i kommunerna. Min uppfattning är att det föreligger en hel del bristande kompetens även inom den hantering som är inne på. (C): Tack för en gedigen och seriös redogörelse.