bet · H401JuU16 · 2017-06-02 00:00:00 — Utskottet vidhåller också sin uppfattning att den nu gällande ordningen med möjligheten att omvandla ett livstidsstraff till ett tidsbestämt straff innebär en rimlig avvägning mellan behovet av samhällsskydd och den intagnes befogade intresse av att friges. Genom möjligheten att få ett livstidsstraff omvandlat till ett tidsbestämt straff ökar också den dömdes incitament för att själv främja sin frigivning och anpassning i samhället. Mot bakgrund av det anförda avstyrker utskottet motion 2016/17:1745 (SD) yrkandena 1 och 2. Våld och hot mot förtroendevalda Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om åtgärder mot våld, hot och trakasserier mot förtroendevalda. Jämför reservationerna 3 (SD) och 4 (L). I motion 2016/17:441 av (M) begärs ett tillkännagivande om att se över möjligheterna att införa en ny brottsrubricering, hot mot demokratin, för att förstärka det juridiska skyddet för förtroendevalda på både nivå, landstingsnivå och riksnivå. Ett liknande yrkande framförs i motion 2016/17:2297 av och (båda SD). I motion 2016/17:2303 av och (båda SD) yrkande 19 begärs ett tillkännagivande om att våld mot politiker bör likställas med våld mot tjänsteman. I motion 2016/17:1972 (M) av begärs ett tillkännagivande om att överväga att skärpa straffen för hot mot förtroendevalda politiska företrädare. Även i motion 2016/17:1732 av (L) anförs att det krävs en straffskärpning vid våld, hot och trakasserier mot förtroendevalda. Den som med våld eller hot om våld förgriper sig på en tjänsteman i hans eller hennes myndighetsutövning eller för att tvinga tjänstemannen till eller hindra honom eller henne från en åtgärd i myndighetsutövningen eller för att hämnas för en sådan åtgärd döms enligt 17 kap. 1 § första stycket för våld eller hot mot tjänsteman till böter eller fängelse i högst . Detsamma gäller om någon på detta sätt förgriper sig mot en tjänsteman som har utövat myndighet för vad han eller hon har gjort eller underlåtit att göra i myndighetsutövningen. I andra stycket anges att om brottet är grovt döms till fängelse i lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt kan bl.a. beaktas om gärningen har varit av särskilt hänsynslös eller farlig art. Enligt 17 kap. 2 § ska den som, på något annat sätt än som anges i 1 §, otillbörligen utför en gärning som syftar till att tvinga eller hindra en tjänsteman i hans eller hennes myndighetsutövning eller att hämnas för en åtgärd i myndighetsutövningen och som för tjänstemannen medför lidande, skada eller annan olägenhet, eller hotar med en sådan gärning, dömas för förgripelse mot tjänsteman till böter eller fängelse . Om brottet är grovt döms för grov förgripelse mot tjänsteman till fängelse i högst . Kultur- och demokratiministern anförde i en interpellationsdebatt bl.a. följande: Som kultur- och demokratiminister vill jag understryka vikten av att förebygga förtroendevaldas utsatthet för hot och hat genom att öka kunskapen om och höja medvetenheten i dessa frågor. Rapporten från (Brå) utgör ett viktigt kunskapsunderlag som lägger grunden för ett effektivt förebyggande arbete. gav regeringen för fjärde gången Brå i uppdrag att kartlägga omfattningen av hot, våld och trakasserier mot förtroendevalda. En viktig del i arbetet består i att öka anmälningsbenägenheten och motverka normaliseringen av hot och hat. Vidare behöver förtroendevalda som utsätts för hot och hat få stöd, och det måste finnas rutiner för hur utsattheten ska hanteras. Det förebyggande arbetet och stödet till förtroendevalda behöver särskilt förbättras på lokal nivå. Därför tilldelade regeringen medel till Kommuner och Landsting (SKL) för att stödja och utveckla kommuners, landstings och regioners systematiska arbete för att förebygga och hantera hot och hat mot förtroendevalda. Därutöver tas nu ett bredare grepp om frågor som rör hot och hat mot det demokratiska samtalet. kommer regeringen att presentera en handlingsplan för att inleda ett mer systematiskt arbete för att förebygga hot och hat mot förtroendevalda, journalister och kulturutövare, som är centrala aktörer i vårt gemensamma offentliga samtal. De förebyggande åtgärder som jag ansvarar för behöver samordnas med polisiära insatser och lagstiftning. arbete för att bekämpa brott som hotar de grundläggande fri- och rättigheterna, i vilket förtroendevalda ingår som målgrupp, är fortsatt prioriterat. Polisen har att hantera demokrati- och hatbrottsgrupper i de tre storstadsregionerna, och i övriga regioner hanteras dessa ärenden i särskild ordning. överlämnade betänkandet Integritet och straffskydd (SOU 2016:7) som innehåller förslag på hur lagstiftningen kan moderniseras och ge bättre skydd mot hot och kränkningar. Utredningens förslag bereds nu inom . Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att överväga och föreslå de ändringar som behövs för att åstadkomma ett modernt straffrättsligt skydd för blåljuspersonal och andra samhällsnyttiga funktioner, dvs. yrkesutövare som bl.a. har till uppgift att hjälpa andra. I direktiven anförs (s. 5) att en särskild fråga som har diskuterats i olika sammanhang gäller om förtroendevalda politiker bör ha ett särskilt straff-rättsligt skydd. Frågan har tidigare behandlats i betänkandet Jakten på makten (SOU 2006:46). Betänkandets förslag har inte lett till några lagstiftningsåtgärder. Förtroendevaldas straffrättsliga skydd aktualiserar delvis andra hänsyn än de som aktualiseras i fråga om skydd för blåljuspersonal och liknande funktioner, inte minst den stora frågan om skyddet för demokratin. Det framstår därför inte som lämpligt att i detta sammanhang behandla skyddet för förtroendevalda politiker. Den frågan ska således inte ingå i utredarens uppdrag. gav (Ju2014/235/P) en utredare i uppdrag att genomföra en kartläggning av domar om brott mot politiskt förtroendevalda till . Utredaren redovisade sitt arbete . Utredaren anser att det finns goda förutsättningar inom ramen för nuvarande lagstiftning att bättre kunna utreda och lagföra brott mot förtroendevalda och pekar på ett antal faktorer som kan ha betydelse för detta arbete: • Tydlig kodning och checklista. Brott mot förtroendevalda måste få en tydlig kodning för att möjliggöra att polis och åklagare prioriterar dessa brott och särskilt analyserar och följer upp dem. • Tydliggöra gärningsmannens motiv. Åklagare måste utveckla en särskild hantering av dessa fall för att tydliggöra de eventuella politiska motiven bakom brotten och därmed kunna förklara för domstolen varför det finns försvårande omständigheter. • Förundersökningar bör ledas av åklagare. Samtliga förundersökningar bör ledas av en åklagare för att säkerställa en enhetlig och aktiv förundersökning. Det bör vara ett begränsat antal åklagare som handlägger denna typ av ärenden, och de bör samverka i ett särskilt nätverk för att utveckla en enhetlig praxis och hantering. har informerat om att utredarens förslag bereds i och att avsikten är att det ska behandlas i den handlingsplan för att värna det demokratiska samtalet mot hot och hat som kommer att presenteras . Utskottet har behandlat frågor om hot och våld mot förtroendevalda, se betänkandena /13:JuU10 (s. 29 f.), 2013/14:JuU15 (s. 27 f.), 2014/15:JuU14 (s. 50) och 2015/16:JuU18 (s. 57 f.). I betänkande 2014/15:JuU14 anförde utskottet bl.a. att det alltjämt såg allvarligt på förekomsten av våld, hot och trakasserier mot förtroendevalda politiker men vidhöll att något tillkännagivande inte borde göras till regeringen om att förtroendevalda bör omfattas av det skydd som ges i 17 kap. . Utskottet var inte heller berett att föreslå någon utvidgning av det straffbara området när det gäller brottet våld eller hot mot tjänsteman eller någon annan förändring av bestämmelsen. Utskottet konstaterade vidare att den utredare som haft i uppdrag att kartlägga domar om brott mot politiskt förtroendevalda hade redovisat sitt arbete och i det sammanhanget lämnat ett antal förslag till åtgärder. Förslagen bereddes i , och denna beredning borde inte föregripas. Utskottet ansåg sammanfattningsvis att något tillkännagivande till regeringen inte borde göras med anledning av motionerna. följde utskottets förslag (rskr. 2014/15:138). I betänkande 2015/16:JuU18 vidhöll utskottet den uppfattning som redovisades i betänkande 2014/15:JuU14 och ansåg att något tillkännagivande inte borde göras till regeringen om att förtroendevalda bör omfattas av det skydd som ges i 17 kap. . Utskottet var inte heller berett att föreslå någon utvidgning av det straffbara området när det gäller brottet våld eller hot mot tjänsteman eller någon annan förändring av bestämmelsen. följde utskottet (rskr. 2015/16:196). Utskottet ser alltjämt allvarligt på förekomsten av våld, hot och trakasserier mot förtroendevalda politiker. Det är därför positivt att regeringen uppger att man kommer att presentera en handlingsplan för att inleda ett mer systematiskt arbete för att förebygga hot och hat mot förtroendevalda, journalister och kulturutövare. Utskottet vidhåller i övrigt sin tidigare uppfattning och anser inte att det finns anledning för att göra något tillkännagivande till regeringen om att införa en ny bestämmelse i eller om att förtroendevalda ska omfattas av det skydd som ges i 17 kap. . Utskottet är inte heller berett att föreslå någon annan förändring av bestämmelserna i 17 kap. . Motionerna 2016/17:441 (M), 2016/17:1732 (L), 2016/17:1972 (M), 2016/17:2297 (SD) och 2016/17:2303 (SD) yrkande 19 avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om dels skärpt lagstiftning mot äktenskapstvång, dels kriminalisering av stämpling och försök till vilseledande till tvångsäktenskapsresa. Jämför reservationen 5 (M, C, L, KD). I några motioner anförs att det bör övervägas att skärpa lagstiftningen mot tvångsäktenskap. Sådana tillkännagivanden begärs i motionerna 2016/17:1249 av (M), 2016/17:2345 av m.fl. (SD) yrkande 1, 2016/17:2372 av och (båda SD) yrkande 9 och 2016/17:2506 av m.fl. (SD) yrkande 48. I partimotion 2016/17:1078 av m.fl. (L) yrkande 12 begärs ett tillkännagivande om kriminalisering av stämpling eller försök till vilseledande till tvångsäktenskapsresa. infördes brottet äktenskapstvång i (prop. 2013/14:208, bet. 2013/14:JuU30, rskr. 2013/14:263). Enligt 4 kap. 4 c § första stycket döms den som genom olaga tvång eller utnyttjande av utsatt belägenhet förmår en person att ingå ett äktenskap som är giltigt i den stat där det ingås, i den stat enligt vars lag det ingås eller i en stat i vilken minst en av makarna är medborgare eller har hemvist för äktenskapstvång till fängelse i högst . Av andra stycket framgår att detsamma gäller den som på sätt som anges i första stycket förmår någon att ingå en äktenskapsliknande förbindelse, om den ingås enligt regler som gäller inom en grupp och som innebär att parterna betraktas som makar och anses ha rättigheter eller skyldigheter i förhållande till varandra, och innefattar frågan om upplösning av förbindelsen. Den som genom vilseledande förmår en person att resa till en annan stat än den där han eller hon bor, i syfte att personen genom olaga tvång eller utnyttjande av hans eller hennes utsatta belägenhet ska förmås att ingå ett sådant äktenskap eller en sådan äktenskapsliknande förbindelse som avses i 4 c §, döms enligt 4 kap. 4 d § för vilseledande till tvångsäktenskapsresa till fängelse i högst . Vid samma tillfälle togs möjligheten bort för personer att få tillstånd att gifta sig. Äktenskapstvång är straffbart på försöks- och förberedelsestadiet. Även stämpling till äktenskapstvång är straffbart (prop. 2015/16:113, 2015/16:JuU16, rskr. 2015/16:234). I regeringens skrivelse 2016/17:10 Makt, mål och myndighet – feministisk politik för en jämställd framtid anförs (s. 141 – 142) att bestämmelser om skydd mot tvångsäktenskap och barnäktenskap ska utvärderas. överlämnade rapporten av ärenden angående äktenskapstvång, försök och förberedelse därtill samt vilseledande till tvångsäktenskapsresa (Rapport 2016/0359) till regeringen. Rapporten har omfattat samtliga vid avslutade ärenden som inte har lett till åtal för äktenskapstvång, försök och förberedelse därtill samt vilseledande till tvångsäktenskapsresa. Enligt rapporten har nedläggningsbesluten motiverats med bevissvårigheter eller att det saknas anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal har begåtts. Vid en samlad bedömning framstår åklagarnas nedläggningsbeslut genomgående, med några få undantag, som riktiga, anförs det i rapporten. Vidare anförs att det har förekommit frekvent och överlag tillfredsställande samverkan mellan olika myndigheter. Denna samverkan har bestått i informationsutbyte och förhör med olika myndighetsföreträdare. har informerat om att rapporten har lagts till handlingarna. I sitt svar på en skriftlig fråga anförde inrikesministern följande (fr. 2016/17:779): Jag kan konstatera att som straffbestämmelserna om äktenskapstvång har varit i kraft så har endast ett fåtal polisanmälningar lett till åtal och fällande domar. Det är angeläget att få klarhet i vad detta beror på och vad som kan göras för att få till stånd en effektivare lagstiftning och tillämpning. har på regeringens uppdrag granskat ärenden som anmälts till åklagare avseende äktenskapstvång, försök och förberedelse därtill samt vilseledande till tvångsäktenskapsresa. I uppdraget ingick att analysera skälen till att inga åtal ännu hade väckts och att redogöra för vilken myndighetssamverkan som hade bedrivits under utredningsarbetet. Vidare skulle bedöma om det finns behov av att vidta åtgärder för att utveckla och höja kvaliteten på brottsutredningarna samt stärka myndighetssamverkan i övrigt. Resultatet av granskningen visar att nedläggningsbesluten i omkring hälften av ärendena har motiverats med att det saknats anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal har begåtts. Denna motivering kan till exempel föreligga när målsäganden tagit tillbaka sin redogörelse för det misstänkta brottet. Om målsäganden ändrar sin redogörelse eller om andra nya omständigheter tillkommer är det upp till den enskilde åklagaren att bedöma huruvida ytterligare förhör ska hållas samt vilka övriga utredningsåtgärder som ska vidtas. I ovan nämnda granskning är samlade bedömning att nedläggningsbesluten framstår som korrekta med endast några få undantag. arbetar med att med utgångspunkt i resultatet av granskningen ta fram ett särskilt metodstöd för åklagare i brottsutredningar om tvångsäktenskap. Jag har förtroende för myndighetens arbete på området och jag följer utvecklingen noga. Regeringen tar arbetet mot hedersrelaterat våld och förtryck, däribland barn- och tvångsäktenskap, på största allvar. En rad åtgärder har genom-förts i syfte att förebygga och bekämpa dessa brott samt för att utveckla samverkan mellan berörda myndigheter. Som ett ytterligare led i detta arbete avser vi att utvärdera lagstiftning avseende äktenskapstvång (inklusive försök, förberedelse och stämpling därtill) samt vilseledande till tvångsäktenskapsresa. Det är regeringens avsikt att i detta syfte tillsätta en utredning . gav regeringen en särskild utredare i uppdrag att undersöka om det finns behov av åtgärder i syfte att säkerställa ett starkt skydd mot barnäktenskap, tvångsäktenskap och brott med hedersmotiv (dir. 2017:25). Utredaren ska utvärdera lagändringar och bl.a. • analysera och ta ställning till hur möjligheten att erkänna utländska barnäktenskap ytterligare bör begränsas • utvärdera tillämpningen av straffbestämmelserna om äktenskapstvång och vilseledande till tvångsäktenskapsresa • undersöka i vilken utsträckning hedersmotiv beaktas av polis, åklagare och domstolar • ta ställning till om det bör införas en särskild straffskärpningsgrund för brott med hedersmotiv i 29 kap. 2 § • följa det pågående utvecklingsarbetet inom och och bedöma om det bör vidtas ytterligare åtgärder för att öka förutsättningarna för lagföring för brotten äktenskapstvång och vilseledande till tvångsäktenskapsresa • undersöka hur samverkan mellan olika berörda myndigheter fungerar • lämna förslag till nödvändiga författningsändringar. Den del av uppdraget som gäller erkännande av utländska barnäktenskap ska redovisas i ett delbetänkande . Uppdraget ska slutredovisas . Utskottet behandlade motioner om äktenskapstvång i betänkande 2015/16:JuU18 s. 21 f. Utskottet noterade att regeringen hade gett i uppdrag att granska samtliga ärenden som anmälts till åklagare som gällde äktenskapstvång, försök och förberedelse till brottet samt vilseledande till tvångsäktenskapsresa. Utskottet anförde att det ansåg att det är angeläget att lagstiftningen mot äktenskapstvång fungerar på ett effektivt sätt. Utskottet välkomnade regeringens initiativ till att se över denna fråga samt noterade att regeringen lämnat ett förslag om att stämpling till äktenskapstvång ska kriminaliseras. Mot denna bakgrund ansåg utskottet inte att det fanns skäl till något tillkännagivande till regeringen. följde utskottet (rskr. 2015/16:196). Utskottet vidhåller sin uppfattning att det är angeläget att lagstiftningen mot äktenskapstvång fungerar på ett effektivt sätt. Det är därför positivt att arbetar med att ta fram ett särskilt metodstöd för åklagare i brottsutredningar om tvångsäktenskap. Som framgår ovan har regeringen tillsatt en utredning med uppdrag att utvärdera lagstiftning om äktenskapstvång och vilseledande till tvångsäktenskapsresa och undersöka om det finns behov av åtgärder för att säkerställa ett starkt skydd mot bl.a. tvångsäktenskap. Mot denna bakgrund anser utskottet inte att det finns skäl till något tillkännagivande till regeringen med anledning av motionerna 2016/17:1078 (L) yrkande 12, 2016/17:1249 (M), 2016/17:2345 (SD) yrkande 1, 2016/17:2372 (SD) yrkande 9 och 2016/17:2506 (SD) yrkande 48. Utskottet avstyrker därför samtliga motionsyrkanden. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om åtgärder mot kränkningar på internet. Jämför reservationerna 6 (L) och 7 (KD). I motion 2016/17:3474 av m.fl. (L) begärs i yrkande 8 ett tillkännagivande om att bestämmelsen om ofredande behöver moderniseras. Motionärerna anför att bestämmelsen är skriven för en helt annan tid, och att skyddet mot trakasserier i sociala medier måste förbättras. I motion 2016/17:2857 av Skånberg m.fl. (KD) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om ett generellt straffsanktionerat skydd mot kränkningar på nätet. Bestämmelser om olaga hot och ofredande finns i 4 kap. . Den som lyfter vapen mot någon annan eller på annat sätt hotar med en brottslig gärning på ett sådant sätt som är ägnat att hos den hotade framkalla allvarlig fruktan för egen eller annans säkerhet till person eller egendom, döms enligt 4 kap. 5 § för olaga hot till böter eller fängelse i högst . Är brottet att anse som grovt ska det dömas till fängelse i lägst och högst . Enligt 4 kap. 7 § döms den som handgripligen antastar eller med skottlossning, stenkastning, oljud eller annat hänsynslöst beteende på annat sätt ofredar någon annan, för ofredande till böter eller fängelse i högst . I 5 kap. finns bestämmelser om bl.a. förtal och förolämpning. Enligt 5 kap. 1 § döms den som utpekar någon såsom brottslig eller klandervärd i sitt levnadssätt eller lämnar en uppgift som är ägnad att utsätta denne för andras missaktning, för förtal till böter. Om personen var skyldig att uttala sig eller om det med hänsyn till omständigheterna var försvarligt att lämna uppgift i saken, och visar denne att uppgiften var sann eller att det fanns skälig grund för den, ska det inte dömas till ansvar. Är ett sådant brott som anges i 1 § att anse som grovt, ska det dömas för grovt förtal till böter eller fängelse i högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om uppgiften genom sitt innehåll eller den omfattning i vilken den blivit spridd eller på något annat sätt var ägnad att medföra allvarlig skada (2 §). I 5 kap. 3 § ska den som smädar någon annan genom kränkande tillmäle eller beskyllning eller genom något annat skymfligt beteende dömas, om gärningen inte är belagd med straff enligt 1 eller 2 §, för förolämpning till böter. Är brottet grovt, ska det dömas till böter eller fängelse . Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att göra en bred översyn av det straffrättsliga skyddet för enskildas personliga integritet, särskilt när det gäller hot och andra kränkningar (dir. 2014:74). Utredaren överlämnade sitt betänkande Integritet och straffskydd (SOU 2016:7) . Som en av utgångspunkterna för förslagen anför utredaren att ska leva upp till sina internationella åtaganden och att grundlagen ställer krav när det gäller både skyddet för privatlivet och skyddet för yttrandefriheten. Straffrätten bör utformas så att det blir en rimlig balans mellan integritet och yttrandefrihet. I betänkandet föreslås bl.a. följande: • En ny straffbestämmelse införs i 4 kap. om olaga integritetsintrång. Den nya bestämmelsen innebär ett straffansvar för den som gör intrång i någon annans privatliv genom att sprida en bild eller någon annan uppgift på ett sätt som är ägnat att medföra kännbar skada för den som uppgiften rör. Bestämmelsen avgränsas till de slag av uppgifter som den enskilde typiskt sett har starka skäl att hemlighålla. I bestämmelsen görs en uppräkning av olika slags uppgifter som kan spridas på ett sätt som kan innebära ett intrång i privatlivet; bl.a. bild eller annan uppgift om någons sexualliv. • Bestämmelsen om olaga hot i 4 kap. 5 § ändras i två avseenden. Dels anges att ett hot blir straffbart om det är ägnat att framkalla allvarlig oro, i stället för som tidigare allvarlig fruktan, dels utvidgas bestämmelsens tillämpningsområde till att avse hot om brott mot den enskildes frihet eller frid. • Bestämmelsen om ofredande i 4 kap. 7 § ändras i några avseenden. Det tydliggörs att gärningar som kan innebära kännbara fridskränkningar omfattas av straffansvar. Bestämmelsen anpassas dessutom till nya sätt för människor att kommunicera och utvidgas i viss mån. • Bestämmelsen om förtal i 5 kap. 1 § moderniseras och utformas i linje med hur den kommit att tillämpas. Enligt den nya lydelse som föreslås ska den som lämnar en uppgift om att någon är brottslig eller någon annan nedsättande uppgift om någon dömas för förtal, om uppgiften var ägnad att skada anseendet hos den som uppgiften avser. Därutöver bör rekvisiten för grovt förtal i 5 kap. 2 § förtydligas. Vid bedömningen av om ett förtalsbrott är grovt bör vissa aspekter som rör internet och annan elektronisk kommunikation kunna beaktas i större omfattning än . • I bestämmelsen om förolämpning i 5 kap. 3 § tydliggörs att gärningar som kan kränka någons självkänsla eller värdighet omfattas av straffansvar. Beskrivningen av vilka gärningar som kan utgöra en förolämpning moderniseras. Ett straffansvar förutsätter att någon genom beskyllning, nedsättande uttalande eller förödmjukande beteende agerar mot någon annan på ett sätt som är ägnat att kränka den andres självkänsla eller värdighet. • Straffansvaret enligt lagen (1998:112) om ansvar för elektroniska anslagstavlor (BBS-lagen) utvidgas i några avseenden. Brotten olaga hot och olaga integritetsintrång bör omfattas av en utvidgning av straffansvaret enligt BBS-lagen. • Straffbestämmelsen om olaga förföljelse i 4 kap. 4 b § ska utvidgas till att omfatta även gärningar som utgör olaga integritetsintrång. Fridskränkningsbrotten kommer att omfatta olaga integritetsintrång utan att det behöver vidtas några lagstiftningsåtgärder. Av (Statsrådsberedningen) förteckning över propositioner som är avsedda att avlämnas under återstoden av /17 framgår att regeringen avser att överlämna en proposition till om ett straffrättsligt skydd för den personliga integriteten. Utskottet föreslog i betänkande 2014/15:JuU14 (s. 27--29) ett tillkännagivande om det straffrättsliga skyddet för enskildas personliga integritet.