bet · H401CU7 · 2017-01-13 00:00:00 — 2014/15:CU9). Utskottet ansåg då att det inte fanns anledning att föreslå någon åtgärd med anledning av det som anfördes i motionen. Därmed avstyrkte utskottet motionen. Utskottet står fast vid sin tidigare uppfattning och föreslår att motionsyrkandena avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om ideellt skadestånd. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden och pågående arbete. (M) anser i motion 2015/16:2637 att nivåerna för ideella skadestånd är för lågt satta. Enligt motionären bör det göras en översyn av skadeståndsbeloppen för ideella skador. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta (yrkande 1). Med ideella skador avses skador som inte är av ekonomisk natur, främst fysiskt och psykiskt lidande vid personskador och kränkning av den personliga integriteten. gjordes flera ändringar i skadeståndslagen (1972:207) för att stärka rätten till skadestånd för ideell skada (prop. 2000/01:68, bet. 2000/01:LU19, rskr. 2000/01:216). Bland annat infördes tydligare regler om kränkningsersättning vid brott och hur ersättningen ska bestämmas. Rätten till omprövning av skadestånd utvidgades till att avse även ersättning för kostnader och ideell skada vid personskada. Den som har tillfogats personskada kan enligt 5 kap. 1 § skadeståndslagen få ersättning både för ekonomisk och för ideell skada. Ersättning för kränkning är en särskild form av ideellt skadestånd som inte förutsätter att någon fysisk skada har uppkommit. Enligt 2 kap. 3 § skadeståndslagen ska den som allvarligt kränker någon annan genom brott som innefattar ett angrepp mot hans eller hennes person, frihet, frid eller ära ersätta den skada som kränkningen innebär. I 5 kap. 6 § första stycket skadeståndslagen anges att skadestånd med anledning av kränkning bestäms efter vad som är skäligt med hänsyn till handlingens art och varaktighet. Därvid ska särskilt beaktas om handlingen 1. haft förnedrande eller skändliga inslag, 2. varit ägnad att framkalla allvarlig rädsla för liv eller hälsa, 3. riktat sig mot någon med särskilda svårigheter att värja sin personliga integritet, 4. inneburit missbruk av ett beroende- eller förtroendeförhållande eller 5. varit ägnad att väcka allmän uppmärksamhet. I proposition 2000/01:68 behandlade regeringen också frågor om ersättningens storlek. Regeringen konstaterade att det hade skett betydande höjningar av ersättningarna och att höjningarna var betydligt kraftigare än vad som följde av ändringarna i penningvärdet. Regeringen anförde vidare att det i den allmänna debatten ofta hävdades att skadestånden i för kränkning av den personliga integriteten låg på en påfallande låg nivå vid en internationell jämförelse. Detta torde inte längre kunna hävdas, om man bortsåg från rättssystem där skadeståndet har ett delvis annat syfte. Regeringens slutsats var att ersättningsnivåerna hade utvecklats och utvecklades på ett sådant sätt att det inte fanns anledning att ingripa med lagstiftning. Enligt regeringen borde det liksom vara de rättstillämpande organens uppgift att bestämma kränkningsersättningens storlek och därvid göra en skönsmässig bedömning baserad på förhärskande etiska och sociala värderingar. 45–47 och 53–56.) Utredningen om det allmännas ansvar enligt föreslår i betänkandet Skadestånd och (SOU 2010:87) att det införs en lagreglerad möjlighet att få ersättning för ideella skador i vissa fall vid överträdelser av . Utredningen anser att det även finns skäl att skapa en särskild regel för beräkning av den ersättning som kan betalas ut vid sådana skador. Regeln bör införas i form av ett nytt tredje stycke i bestämmelsen om beräkning av kränkningsersättning i 5 kap. 6 § skadeståndslagen. Därigenom tydliggörs att utgångspunkten bör vara att den ersättning som döms ut ligger i nivå med kränkningsersättningen. I likhet med vad som gäller för andra typer av ideella skador bör ersättningen bestämmas utifrån en allmän skälighetsbedömning. Vid bedömningen ska hänsyn tas till ”överträdelsens art och omständigheterna i övrigt”. Betänkandet är enligt uppgift från föremål för beredning inom . Utskottet har behandlat ett motsvarande motionsyrkande vid ett flertal tillfällen, (bet. 2014/15:CU9). När det gällde ersättningsnivåerna för ideella skadestånd ansåg utskottet då liksom tidigare att det bör vara de rättstillämpande organens uppgift att bestämma ersättningens storlek. I övrigt pekade utskottet på att det pågick ett arbete som låg i linje med motionsönskemålen. Enligt utskottets mening borde resultatet av detta arbete inte föregripas genom någon åtgärd från , och det då aktuella motionsyrkandet avstyrktes. behandlade (bet. 2014/15:JuU18) motions-yrkanden om höjda skadeståndsnivåer för bl.a. allvarligt kränkande brott. Utskottet avstyrkte motionsyrkandena med motiveringen att det bör vara de rättstillämpande organens uppgift att bestämma ersättningens storlek. behandlade (bet. 2015/16:KU15) motionsyrkanden om skadestånd vid dels överträdelse av Europakonven-tionen, dels överträdelse av regeringsformen. Utskottet ansåg att det finns anledning att införa en reglering av enskilda fysiska och juridiska personers möjlighet att få skadestånd av staten eller en kommun vid överträdelse av . Utskottet konstaterade att ett sådant förslag hade lämnats i betänkandet SOU 2010:87 och anförde att regeringen bör återkomma till med förslag till reglering i linje med utredningens förslag. Utskottet anförde vidare att det finns anledning att utreda frågan om skadestånd vid överträdelse av grundlagsskyddade fri- och rättigheter i regeringsformen och att regeringen därför bör tillsätta en utredning med uppgift att analysera den frågan. Utredningen bör också föreslå de lagändringar som bedöms nödvändiga. föreslog med anledning av detta två tillkännagivanden till regeringen om att regeringen dels bör återkomma till med ett förslag till reglering av enskilda fysiska och juridiska personers möjlighet att få skadestånd av staten eller en kommun vid överträdelse av , dels bör tillsätta en utredning med uppgift att analysera frågan om skadestånd vid överträdelse av grundlagsskyddade fri- och rättigheter i regeringsformen. följde utskottet (rskr. 2015/16:192). Utskottet finner inte anledning att frångå sina tidigare ställningstaganden och anser fortfarande att det pågående beredningsarbetet inte bör föregripas genom någon åtgärd från . Motionsyrkandet bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att avskaffa det solidariska skadeståndsansvaret för unga . Jämför reservation 3 (L). m.fl. (L) anför i kommittémotion 2015/16:2789 att det solidariska betalningsansvaret för skadestånd gör att många ungdomar som begått ett brott tillsammans med andra, och som sedan försöker lämna kriminaliteten bakom sig, börjar sitt vuxenliv med en skuldbörda på grund av att andra ungdomar inte betalat sin del av skadeståndet. Detta motverkar allvarligt möjligheten att bryta med en kriminell livsstil. Motionärerna föreslår därför ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till en lagändring som innebär att det solidariska skadeståndsansvaret för unga tas bort (yrkande 5). Om två eller flera ska ersätta samma skada, svarar de enligt 6 kap. 4 § skadeståndslagen i allmänhet solidariskt för skadeståndet. Ett solidariskt skadeståndsansvar innebär att den skadelidande kan kräva ut hela skadeståndet från vem som helst av de skadeståndsskyldiga. Den av flera solidariskt ansvariga som betalar skadeståndet till den skadelidande har principiellt en regressrätt mot övriga ansvariga. Regressrätten är dock inte reglerad i lag utan följer av allmänna skadeståndsrättsliga principer. Allmänt gäller att fördelningen mellan de ansvariga ska ske efter en skälighetsbedömning (se bl.a. NJA 1937 s. 264). De grundläggande reglerna om skadeståndsansvar i skadeståndslagen gäller även barn. För barn finns dock en särskild begränsning i 2 kap. 4 §. I lagrummet anges att den som vållar skada innan han eller hon har fyllt ska ersätta skadan, i den utsträckning det är skäligt med hänsyn till personens ålder och utveckling, handlingens beskaffenhet, existerande ansvars-försäkring och andra ekonomiska förhållanden samt övriga omständigheter. Frågan om solidariskt skadeståndsansvar för minderåriga har behandlats i propositionen till brottsskadelag (prop. 2013/14:94 s. 56 f.). Den frågan hade inte berörts av den föregående utredningen eller av remissinstanserna, utan var i stället föranledd av en gemensam skrivelse från och till om att det solidariska ansvaret för personer borde begränsas (Ju2010/5267/L2). Det hänvisades vidare till att Utredningen om överskuldsättning gav uttryck för en sådan uppfattning (SOU 2013:78 s. 264 f.). Regeringen ansåg att det inte fanns tillräckliga skäl att ändra reglerna om solidariskt skadeståndsansvar för personer . Som skäl för detta angavs att ett solidariskt skadeståndsansvar innebär att flera personer gemensamt ska ersätta den skada som de tillsammans har orsakat. Regeringen pekade på att en synpunkt som emellanåt framförs mot att ett sådant skadeståndsansvar även ska gälla för unga personer är att det kan vara orättvist att en person riskerar att få stå för hela skadeståndet trots att det finns flera betalningsskyldiga gärningsmän. Regeringen förklarade emellertid att ett solidariskt ansvar inte innebär ett likadelningsansvar, dvs. att varje gärningsman endast ska betala ”sin del” av skadeståndet. döms gärningsmän för att tillsammans ha orsakat brottsoffret skada. Varje gärningsman är då ansvarig för hela skadan på samma sätt som när skadan orsakas av en ensam gärningsman som döms för samma brott. I det sistnämnda fallet svarar han eller hon för hela skadan själv. Det följer av skadeståndets reparativa funktion. Det solidariska ansvaret är alltså inte avsett att medföra en rabatt på skadeståndet bara för att flera gärningsmän är inblandade. Den skadeståndsrättsliga grundprincipen är att den skadelidande ska ersättas fullt ut, något som det solidariska ansvaret syftar till att underlätta. Det är en annan sak att gärningsmännen efter att ha betalat skadeståndet sinsemellan kan reglera ansvarets slutliga fördelning. Inte heller då är ett likadelningsansvar emellertid självklart, utan ansvaret kan variera beroende på hur aktiv respektive gärningsman var när brottet begicks. Som skäl för regeringens bedömning anfördes vidare att det finns möjligheter att begränsa skadeståndsansvaret för unga lagöverträdare. Regeringen uttalade att den har förståelse för att den skuldsättning som en solidarisk skadeståndsskyldighet innebär kan drabba unga hårt. Att bli skadeståndsskyldig kan riskera att leda till lång tids skuldsättning, med följden att inträdet i vuxenlivet försenas med försämrade möjligheter att skaffa sig arbete och bostad. Detta gäller visserligen oavsett om den unge svarar solidariskt för skadeståndet eller inte; det gäller skulder generellt. Solidariskt skadeståndsansvar kan emellertid också i vissa fall göra det svårare för den unge att bryta med sin kriminella bakgrund och motverka dennes rehabilitering genom att han eller hon på grund av det solidariska ansvaret kan behöva ha fortsatt kontakt med övriga gärningsmän. Regeringen konstaterade dock att det finns möjligheter att begränsa skadeståndsansvaret för personer genom regleringen i 2 kap. 4 § skadeståndslagen och anslutande rättspraxis, där ett delat skadeståndsansvar har utdömts. Som skäl för regeringens bedömning anfördes slutligen att ett avskaffande av det solidariska skadeståndsansvaret för lagöverträdare under skulle drabba brottsoffren. Enligt regeringen kunde principiella invändningar resas mot att avskaffa eller förändra det solidariska skadeståndsansvaret för unga gärningsmän. Ytterst handlade det nämligen om vem som ska stå den ekonomiska risken för att skadan inte blir ersatt: brottsoffret eller gärningsmännen. Ett avskaffande av det solidariska ansvaret skulle enligt regeringen innebära att brottsoffren – som till skillnad från gärningsmännen inte har haft del i skadans uppkomst – blir de som får stå risken för att brottsskadestånd inte blir betalade. Den skadelidande måste då konfrontera var och en av gärningsmännen i ett försök att få hela sin skada ersatt, något som kan vara både påfrestande och obehagligt. Dessutom skulle ansvars-fördelningen bli närmast oöverskådlig om vissa gärningsmän är under och vissa . En sådan reform skulle riskera att fragmentera brottsoffrets rätt till ersättning på ett olyckligt sätt. Till detta kom, anförde regeringen, att ungdomsbrottsligheten inte sällan är riktad mot andra ungdomar. Ur ett brottsofferperspektiv framstår det som särskilt problematiskt att just dessa brottsoffers rätt till ersättning ska försvagas. Även om ett solidariskt skadeståndsansvar – precis som skuldsättning i allmänhet – kan slå hårt mot unga gärningsmän har dessa ändå haft möjlighet att undvika att skadan uppstår, vilket inte är fallet med de barn och ungdomar som utsätts för brott. Att avskaffa det solidariska skadeståndsansvaret för unga skulle alltså innebära att brottsoffren får bära bördor som vilar på gärningsmännen. Enligt regeringen är detta inte rimligt, och en sådan ordning skulle innebära ett olyckligt steg tillbaka i arbetet med att stärka brottsoffrens ställning. Regeringen ansåg sammanfattningsvis att fördelarna med att avskaffa det solidariska skadeståndsansvaret för gärningsmän inte överväger nackdelarna. Regeringen förklarade sig därför inte vara beredd att initiera en förändring av skadeståndslagens regler om solidariskt skadeståndsansvar. Vad som anfördes i propositionen i fråga om solidariskt skadeståndsansvar för minderåriga föranledde inga synpunkter från sida (bet. 2013/14:JuU38, rskr. 2013/14:255). behandlade (bet. 2015/16:JuU22) ett motionsyrkande om en översyn av bestämmelserna om brottsskadeersättning och solidariskt betalningsansvar. Utskottet avstyrkte motionsyrkandet med motiveringen att brottsskadelagen varit föremål för en översyn och att det därför inte fanns skäl för det tillkännagivande som begärdes. Utskottet konstaterar att frågan om solidariskt skadeståndsansvar för minderåriga har varit föremål för en översyn i samband med tillkomsten av brottsskadelag. Utskottet finner mot den bakgrunden inte anledning att föreslå någon åtgärd från sida med anledning av det som anförs i motionen. Motionsyrkandet bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en översyn av vårdnadshavares skadeståndsansvar. Utskottet hänvisar till pågående arbete. och (båda S) anför i motion 2015/16:2212 att bestämmelserna om föräldrars skadeståndsansvar i 3 kap. 5 och 6 §§ skadeståndslagen har gällt och att det nu är dags att se över regleringens effekter och konsekvenser. De föreslår därför ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till en översyn av de nämnda bestämmelserna. Enligt 3 kap. 5 § skadeståndslagen ska en förälder som har vårdnaden om ett barn ersätta personskada eller sakskada som barnet vållar genom brott och skada på grund av att barnet kränker någon annan på sätt som anges i 2 kap. 3 §. Härmed avses kränkning genom vissa typer av brott. Förälderns ansvar är för varje skadehändelse begränsat till en femtedel av det prisbasbelopp som gällde det år då skadehändelsen inträffade. Om barnet står under vårdnad av två föräldrar, gäller begränsningen för dem gemensamt. Ersättningen kan enligt 3 kap. 6 § andra stycket jämkas, om det är uppenbart oskäligt att föräldern ska betala skadeståndet med hänsyn till förälderns förhållande till barnet eller de särskilda åtgärder föräldern har vidtagit för att förhindra att barnet begår brott. Lagstiftningen, som innebär ett skärpt skadeståndsansvar för vårdnadshavare, infördes och hade till syfte att motverka ungdomsbrottslighet. Skadeståndsansvaret antogs ge föräldrar tydligare incitament till att skapa sig ökad insyn i barnens liv utanför hemmet och att reagera mer konsekvent på antisociala beteendemönster (se prop. 2009/10:142 s. 23 f.). Regeringen beslutade att ge i uppdrag att utvärdera bestämmelserna i 3 kap. 5 § skadeståndslagen om att en förälder som har vårdnaden om ett barn kan göras skadeståndsskyldig för vissa typer av skador som barnet orsakar. I uppdraget ingår att belysa • i vilken omfattning föräldrar med tillämpning av bestämmelserna i 3 kap. 5 § skadeståndslagen har dömts att betala skadestånd för skador som deras barn har orsakat genom brott • om föräldrar har förmått betala det skadestånd som de har dömts att betala och vilka konsekvenser som skadeståndsansvaret har fått för familjerna • om det utökade skadeståndsansvaret har haft någon inverkan på brottsoffrens möjligheter att få skadestånd eller brottsskadeersättning • i vilken utsträckning det utökade skadeståndsansvaret har påverkat föräldrarnas och de ungas vilja att medverka i brottmålsprocessen. Om det utökade skadeståndsansvaret för föräldrar i något hänseende inte har lett till avsedd effekt eller har fått oönskade konsekvenser, ingår det i uppdraget att lyfta fram möjliga orsaker till detta. I uppdraget ingår även att göra en bedömning av om reformen kan ha haft någon påverkan på ungdomsbrottsligheten. Uppdraget ska redovisas . Utskottet anser i likhet med motionärerna att det finns skäl för en översyn av bestämmelserna i 3 kap. 5 § skadeståndslagen om vårdnadshavares skade-ståndsansvar. Som redovisats ovan har regeringen gett i uppdrag att utvärdera dessa bestämmelser. Härigenom får motionsyrkandet anses vara tillgodosett och bör därför avslås. Flytträtt för gruppförsäkring, punkt 4 (KD) av Skånberg (KD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:269 av (KD). Konkurrensen på gruppförsäkringsmarknaden behöver förbättras och konsumentnyttan ökas genom att göra det lättare för gruppföreträdare som ideella föreningar och fackförbund att byta försäkringsbolag för sina medlemmar. För att minska administrationskostnaderna för gruppföreträdaren och undvika risken att konsumenterna på något sätt hamnar i kläm bör regeringen låta utreda möjligheten att komplettera bestämmelsen i 17 kap. 14 § försäkringsavtalslagen med en rätt att under vissa förutsättningar flytta över försäkringen för samtliga gruppmedlemmar till ett annat försäkringsbolag. Vad som anförts ovan bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Handläggning av trafikskadeärenden, punkt 7 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 7 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:2203 av och (båda S) och 2016/17:199 av m.fl. (V) yrkande 1 och 2016/17:805 av och (båda M). Jag instämmer i majoritetens bedömning med där anförda skäl att yrkandet i motion 2016/17:805 av och (båda M) bör avslås. har fått stark kritik, eftersom många trafikskadade och anhöriga upplever att prövningen där inte är rättssäker. Nämnden beslutar ofta i enlighet med försäkringsbolagens förslag. Det finns ingen insyn i arbete, och den skadelidande kan inte anmäla en misstänkt orätt behandling till eller Justitiekanslern. I en granskning av SVT Kaliber () visas att nämndens egna läkare har arbetat åt försäkringsbolag samt att nämnden avråder och varnar trafikskadade från att kontakta läkare som brukar ställa sig på patientens sida i tvister mellan försäkringsbolag och de skadade. Regeringen bör därför tillsätta en utredning för att granska och hur nämndens handläggning har fungerat ur ett rättssäkerhetsperspektiv. Utredningen bör även undersöka möjligheten att ersätta med en ny helt oberoende myndighet som är helt fristående från försäkringsbolagen och som består av rådgivare med adekvata kunskaper på området. Regeringen bör således tillsätta en utredning som ska undersöka hur handläggningen av ärenden och processen i fungerar ur ett rättssäkerhetsperspektiv samt lämna förslag på vilka eventuella åtgärder som behöver vidtas för att stärka rättssäkerheten. Detta bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Solidariskt skadeståndsansvar, punkt 11 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 11 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:2789 av m.fl. (FP) yrkande 5. Det är viktigt att barn och ungdomar som orsakat skador genom brott också ska göra rätt för sig, men det är lika viktigt att omyndiga människor som begått ett enstaka brott får möjlighet att sona det och gå vidare. Det solidariska betalningsansvaret för skadestånd gör att många ungdomar som begått ett brott tillsammans med andra, och som sedan lämnat kriminaliteten bakom sig, börjar sitt vuxenliv med en skuldbörda på grund av att andra ungdomar inte betalat sin del av skadeståndet. Att ungdomar som tagit sin andel av straffet tvingas bära bördan av andras obetalade skadestånd motverkar allvarligt möjligheten att göra det lättare för ungdomar att bryta med en kriminell livsstil. Jag anser därför att regeringen bör ta initiativ till en lagändring som innebär att det solidariska skade-ståndsansvaret för unga tas bort. Vad som anförts ovan bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Förteckning över behandlade förslag Motioner från allmänna motionstiden /16 2015/16:269 av (KD): ställer sig bakom det som anförs i motionen om att ändra 17 kap. 14 § försäkringsavtalslagen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:1091 av (M): ställer sig bakom det som anförs i motionen om att se över möjligheterna att göra hemförsäkringen obligatorisk för boende i flerfamiljshus och tillkännager detta för regeringen 2015/16:1171 av och (båda M): ställer sig bakom det som anförs i motionen om behovet av en översyn av skadeståndsreglerna och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:1337 av (M): ställer sig bakom det som anförs i motionen om oskäliga avtalsvillkor för äldre och bättre information om hemförsäkringarnas omfattning och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:1343 av (SD): ställer sig bakom det som anförs i motionen om att försäkringsbolag bör frakta bort illa placerade bilar och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:1794 av Per Klarberg (SD): ställer sig bakom det som anförs i motionen om att ett fast belopp motsvarande det belopp som betalas ut av till anhöriga alltid ska utbetalas till lokförare som kör på en person, och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:1799 av Per Klarberg (SD): ställer sig bakom det som anförs i motionen om att skyndsamt se över lagstiftningen som reglerar verksamheten i och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:2197 av (S): ställer sig bakom det som anförs i motionen om obligatorisk hemförsäkring och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:2203 av och (båda S): ställer sig bakom det som anförs i motionen om oberoende och rättvis bedömning av personskador vid trafikolyckor och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:2212 av och (båda S): ställer sig bakom det som anförs i motionen om att överväga en översyn av 3 kap. 5 och 6 §§ skadeståndslagen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:2637 av (M): 1.Riksdagen ställer sig bakom det som anförs i motionen om att se över skadeståndsbeloppen för ideella skador och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:2789 av m.fl. (FP): 5.Riksdagen ställer sig bakom det som anförs i motionen om solidariskt skadeståndsansvar för unga och tillkännager detta för regeringen. Motioner från allmänna motionstiden /17 2016/17:199 av m.fl. (V): 1.Riksdagen ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör tillsätta en utredning som ska undersöka hur handläggningen av ärenden och processen i fungerar ur ett rättssäkerhetsperspektiv samt lämna förslag på vilka eventuella åtgärder som behöver vidtas för att stärka rättssäkerheten, och detta tillkännager för regeringen. 2016/17:805 av och (båda M):