bet · H401KU15 · 2017-04-24 00:00:00 — Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att överväga hur ett i högre grad samlat integritetsskydd kan fungera inom en och samma myndighetsstruktur genom att tillsynen över behandling av personuppgifter samlas hos en myndighet (Ju 2015:02, dir. 2014:164). Genom tilläggsdirektiv beslutade regeringen om förlängd utredningstid (dir. 2015:139). I utredningens uppdrag har ingått att kartlägga den tillsyn över behandling av personuppgifter som bedrivs av dels en central tillsynsmyndighet med ett övergripande tillsynsansvar, dels några andra myndigheter med ett tillsynsansvar inom avgränsade sakområden. Utredningen har dessutom haft i uppdrag att analysera för- och nackdelar med ett i högre grad samlat tillsynsansvar och att utreda hur skyddet för den enskildes personliga integritet kan förstärkas genom att tillsynen över behandling av personuppgifter i högre grad samlas hos en myndighet. Dessutom har utredningen haft i uppdrag att lämna förslag som innebär att lever upp till vissa av de krav som ställs på nationella tillsynsmyndigheter i den dataskyddsförordning och dataskyddsdirektiv som har blivit resultatet av EU:s dataskyddsreform. överlämnade utredningen betänkandet Ett samlat ansvar för tillsyn över den personliga integriteten (SOU 2016:65) till regeringen. Utredningens kartläggning visar att den centrala tillsynsmyndigheten har ett mycket brett och omfattande tillsynsområde som innefattar personuppgiftsbehandling inom både privat och offentlig verksamhet. Datainspektionen har behörighet att utöva tillsyn över all behandling av personuppgifter. Utöver renodlad tillsynsverksamhet bedriver Datainspektionen ett förebyggande arbete för att öka kunskapen om de bestämmelser som ska skydda den enskildes personliga integritet vid behandling av personuppgifter. Utredningen konstaterar även att vid sidan av Datainspektionens tillsyn utövar en handfull andra myndigheter – bl.a. (), (), , och länsstyrelserna – tillsyn över sådan personuppgiftsbehandling som förekommer i vissa särskilda verksamheter. Denna tillsyn kompletterar eller ersätter Datainspektionens tillsyn. Utredningen har kunnat konstatera vissa brister i fördelningen av tillsynsansvar mellan Datainspektionen å ena sidan och PTS, SIN, samt Inspektionen för vård och omsorg () å den andra. Vidare menar utredningen att lagstiftningen i några fall är utformad på ett sådant sätt att några myndigheter kan sägas ha ett åtminstone teoretiskt tillsynsansvar även över behandling av personuppgifter, trots att tillsynen i dessa fall i realiteten uteslutande bedrivs av Datainspektionen och något annat inte torde ha varit avsikten. Utredningen har övervägt om ett ännu mer samlat tillsynsansvar skulle kunna vara en fördel när det gäller effektivitet, resursutnyttjande och enhetlighet i tillsynsarbetet. Utredningens slutsats är att det inte är möjligt eller ens lämpligt att samla all tillsyn över behandling av personuppgifter hos en enda myndighet. Utredningen föreslår därför att Datainspektionen även i fortsättningen bör vara den centrala myndigheten när det gäller personuppgiftsbehandling, men att viss tillsyn härutöver även i fortsättningen ska utföras av andra myndigheter. Det föreslås även att tillsynsansvaret i några fall överförs från PTS respektive SIN till Datainspektionen. Utredningen lämnar även vissa förslag som innebär anpassningar av tillsynen till den EU-rättsliga dataskyddsreformen. Betänkandet har remissbehandlats och bereds inom . beslutade regeringen att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att göra en bred översyn av det straffrättsliga skyddet för enskildas personliga integritet, särskilt när det gäller hot och andra kränkningar (Ju 2014:10, dir. 2014:74). Utredaren skulle analysera om det straffrättsliga skyddet är ändamålsenligt eller om det bör förändras. I översynen skulle utredaren särskilt ta ställning till bl.a. om straffbestämmelserna om olaga hot, ofredande, förtal och förolämpning och, om det behövs, andra straffbestämmelser till skydd för den personliga integriteten bör förtydligas, utvidgas eller ändras på något annat sätt. Dessutom skulle utredaren överväga om det straffrättsliga skyddet bör kompletteras när det gäller spridning av integritetskränkande uppgifter utanför det grundlagsskyddade området. Syftet skulle vara att åstadkomma en ändamålsenlig, modern och tydlig strafflagstiftning som ger ett starkt och väl avvägt skydd för den personliga integriteten. överlämnade utredningen betänkandet Integritet och straffskydd (SOU 2016:7) till regeringen. Utredningen lämnar en rad förslag. •Ett särskilt brott, olaga integritetsintrång, som kriminaliserar spridning av integritetskänsliga bilder och uppgifter föreslås införas i 4 kap. BrB. Den nya straffbestämmelsen om olaga integritetsintrång ska gälla den som gör intrång i någon annans privatliv genom att sprida bild eller annan uppgift om exempelvis någons sexualliv eller hälsotillstånd, om att någon utsatts för ett allvarligt brott, bild på någon som befinner sig i en mycket utsatt situation, eller bild på någons nakna kropp. •Bestämmelsen om olaga hot i 4 kap. 5 § BrB föreslås ändras i två avseenden. Dels föreslås att ett hot ska bli straffbart om det är ägnat att framkalla allvarlig oro, i stället för allvarlig fruktan. Dels föreslås att bestämmelsens tillämpningsområde ska vidgas genom att det ska bli straffbart att hota med fler typer av brottsliga gärningar än vad som är fallet enligt nu gällande lagstiftning. hot ska kunna gälla även hot mot någons integritet, t.ex. att hota med att sprida mycket integritetskränkande bilder och andra uppgifter om någon annan, dvs. att hota med att utsätta någon för ett olaga integritetsintrång. •Bestämmelsen om ofredande i 4 kap. 7 § BrB föreslås tydligare än enligt nu gällande lagstiftning omfatta ofredanden även via internet. Förslaget innebär också att ett enstaka yttrande under vissa förhållanden ska kunna innebära ett straffbart ofredande, i de fall innehållet och sättet meddelandet framförs på kan anses utgöra en kännbar fridskränkning. Detta innebär i viss utsträckning en utvidgning av det straffbara området. •Det föreslås att bestämmelsen om förtal i 5 kap. 1 § BrB moderniseras och utformas i linje med hur den kommit att tillämpas. Därutöver föreslås att rekvisiten för grovt förtal i 5 kap. 2 § BrB förtydligas. av om ett förtalsbrott är grovt ska enligt förslaget uppgiftens innehåll, sättet för spridning av uppgiften och omfattningen av spridningen beaktas. •Utredningen föreslår att det i bestämmelsen om förolämpning i 5 kap. 3 § BrB tydliggörs att gärningar som kan kränka någons självkänsla eller värdighet omfattas av straffansvar. •Det föreslås att brottsbeskrivningarna i tryckfrihetsförordningens respektive yttrandefrihetsgrundlagens brottskatalog anpassas språkligt och innehållsmässigt till de ändringar som föreslås i BrB när det gäller olaga hot, förtal och förolämpning. •Straffansvaret enligt lagen (1998:112) om ansvar för elektroniska anslagstavlor, förkortad BBS-lagen, föreslås utvidgas när det gäller olaga hot och olaga integritetsintrång. •Rätten till brottsskadeersättning föreslås utvidgas till att omfatta även kränkningar genom grovt förtal. Betänkandet har remissbehandlats och bereds inom . har i sin förteckning över propositioner som är avsedda att lämnas och under återstoden av /17 aviserat att proposition nr 43 Ett stärkt straffrättsligt skydd för den personliga integriteten ska lämnas till . I en dom ogiltigförklarades det s.k. datalagringsdirektivet5 av (dom i de förenade målen C-293/12 och C-594/12). Direktivet syftar till att harmonisera medlemsstaternas regler om skyldigheter för leverantörer av elektroniska kommunikationstjänster att lagra vissa uppgifter om kommunikation med fast eller mobil telefoni och i viss omfattning på internet. Direktivet genomfördes i svensk rätt genom ändringar i lagen (2003:389) och förordningen (2003:396) om elektronisk kommunikation som trädde i kraft . Enligt 6 kap. 16 a § i den lagen är leverantörerna skyldiga att lagra vissa uppgifter som genereras eller behandlas i samband med att tjänster tillhandahålls, för att uppgifterna ska kunna användas vid brottsbekämpning. Lagringsskyldigheten gäller från den dag då kommunikationen avslutades. Som huvudregel ska den lagringsskyldige sedan genast utplåna uppgifterna (6 kap. 16 d §). konstaterade att de uppgifter som ska lagras enligt direktivet sammantagna kan ge mycket exakta upplysningar om privatlivet för de personer som lagringen avser. Det rör sig om uppgifter om exempelvis en persons vardagsliv, stadigvarande eller tillfälliga vistelseorter, dagliga och andra förflyttningar, utövade aktiviteter, sociala relationer och umgängeskretsar. Domstolen ansåg att direktivet utgör ett synnerligen 5 och rådets direktiv /24/EG av om lagring av uppgifter som genererats eller behandlats i samband med tillhandahållande av allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster eller allmänna kommunikationsnät och om ändring av direktiv /58/EG. allvarligt ingrepp i den grundläggande rätten till respekt för privatlivet och skydd för personuppgifter genom att kräva att dessa uppgifter ska lagras och genom att ge behöriga myndigheter tillgång till uppgifterna. Det intrång i de aktuella rättigheterna som följer av direktivet är enligt domstolen inte tillräckligt noggrant reglerat för att garantera att intrånget verkligen begränsas till vad som är strängt nödvändigt. Enligt domstolens bedömning överskred EU:s lagstiftande församlingar sina befogenheter när direktivet antogs, eftersom det inte levde upp till proportionalitetsprincipen när det gällde artiklarna 7, 8 och 52.1 i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna (EU- stadgan). Artikel 7 reglerar rätten till respekt för bl.a. privat- och familjelivet och artikel 8 rätten till skydd av personuppgifter. Enligt artikel 52.1 måste varje begränsning i utövandet av fri- och rättigheter som erkänns i EU-stadgan vara föreskriven i lag och vara förenlig med det väsentliga innehållet i dessa fri- och rättigheter. Begränsningar får, med beaktande av proportionalitetsprincipen, endast göras om de är nödvändiga och faktiskt svarar mot mål av allmänt samhällsintresse som erkänns av unionen eller behovet av skydd för andra människors fri- och rättigheter. En särskild utredare fick i uppdrag av regeringen att analysera de svenska bestämmelserna om lagring av uppgifter i 6 kap. 16 a–f §§ lagen om elektronisk kommunikation samt övriga bestämmelser om tillgång och behandling av sådana uppgifter, och deras förhållande till unionsrätten (Ju 2014/3010/P). Utredaren lämnade sin redovisning av uppdraget i promemorian Datalagring, och svensk rätt (Ds 2014:23). Utredarens bedömning var att det svenska regelverket om lagring och utlämnande av uppgifter ryms inom de ramar som ställs upp av unionsrätten och europarättens allmänna principer och kravet på respekt för grundläggande rättigheter. Mot bakgrund av att unionsrätten och europarätten endast ställer upp vissa minimikrav för skydd av privatlivet som måste uppfyllas i den nationella lagstiftningen gjorde utredaren trots det bedömningen att det fanns skäl att i ännu en utredning närmare överväga några regeländringar för att ytterligare stärka skyddet för den personliga integriteten. Regeringen beslutade därför (Ju 2014:25, dir. 2014:101) att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att utvärdera lagen (2012:278) om inhämtning av uppgifter om elektronisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverksamhet (inhämtningslagen) och analysera Säkerhetspolisens behov av en möjlighet enligt lagen att hämta in uppgifter om brottslig verksamhet som innefattar vissa samhällsfarliga brott. I uppdraget ingick även att överväga om de rättssäkerhets- och integritetsstärkande åtgärder som vidtogs när inhämtningslagen infördes var tillräckliga eller om det finns behov av andra sådana åtgärder. Vidare ingick det i uppdraget att föreslå de förändringar i övrigt som bedöms lämpliga för att stärka skyddet för den personliga integriteten när det gäller reglerna om lagring av uppgifter om elektronisk kommunikation för brottsbekämpande ändamål. överlämnade utredningen betänkandet Datalagring och integritet (SOU 2015:31) till regeringen. Utredningen kartlade i samarbete med hur , och i sin underrättelseverksamhet tillämpar reglerna om att få del av uppgifter om elektronisk kommunikation. Kartläggningen redovisas i detalj i betänkandet. Utredningen konstaterar att de brottsbekämpande myndigheterna hanterar ärenden enligt inhämtningslagen på ett i allt väsentligt tillfredsställande sätt. Vidare har utredningen funnit att lagen är ett viktigt redskap i myndigheternas underrättelseverksamhet. Mot bakgrund av att dagens beslutsordning fungerar väl gör utredningen bedömningen att beslut enligt inhämtningslagen även i fortsättningen bör fattas av de brottsbekämpande myndigheterna. Utredningen gör även vissa överväganden om hur skyddet för den personliga integriteten kan stärkas när det gäller lagring av uppgifter om elektronisk kommunikation för brottsbekämpande ändamål och lämnar bl.a. följande förslag: •Beslut om inhämtning av s.k. abonnemangsuppgifter för brottsbekämpande ändamål ska i fortsättningen få fattas endast av särskilt angivna befattningshavare och ska dokumenteras. •Det ska införas en skyldighet att förstöra uppteckningar från hemlig övervakning av elektronisk kommunikation och inhämtning av uppgifter enligt inhämtningslagen i de delar uppteckningarna innehåller uppgifter som på grund av frågeförbudet enligt inte skulle ha kunnat inhämtas genom vittnesförhör i domstol. •För att förbättra förutsättningarna för Säkerhets- och integritetsskyddsnämndens tillsynsverksamhet föreslås att myndigheternas skyldighet att underrätta nämnden om beslut som fattats enligt inhämtningslagen bör fullgöras genom att myndigheten ger in själva beslutet till nämnden. Betänkandet har remissbehandlats och bereds inom . Skyldigheten att lagra data enligt de svenska bestämmelserna ifrågasattes efter dom där datalagringsdirektivet ogiltigförklarades. Flera leverantörer meddelade att de tänkte sluta lagra uppgifter enligt de tvingande reglerna i lagen om elektronisk kommunikation, och i vissa fall att de tänkte radera redan lagrade uppgifter. PTS förelade därför flera leverantörer att fortsätta med sin lagring. Med anledning av ett överklagande av ett sådant föreläggande begärde Kammarrätten i ett förhandsavgörande från (mål nr 7380-14). Frågorna tog sikte på rättsläget enligt artikel 15.1 i direktiv /58, i dess lydelse enligt och rådets direktiv /136/EG, och artiklarna 7, 8 och 52.1 i EU-stadgan. besvarade kammarrättens begäran om förhandsavgörande genom en dom (förenade målen C-203/15 och C-698/15). slutsats var bl.a. att en generell och odifferentierad lagring av uppgifter om elektronisk kommunikation inte är förenlig med EU- rätten. Domstolen framhöll bl.a. att dessa uppgifter sammantagna kan göra det möjligt att dra mycket precisa slutsatser om privatlivet för de personer vars uppgifter har lagrats, och att kartlägga de berörda personerna på ett sätt som är lika känsligt ur integritetssynpunkt som själva innehållet i kommunikationerna. Domstolen gjorde även vissa uttalanden om förutsättningarna för de brottsbekämpande myndigheternas åtkomst till lagrade uppgifter samt om säkerheten för uppgifterna. Kammarrätten beslutade dagen därpå att PTS föreläggande om fortsatt lagring tills vidare inte ska gälla. Dom i målet meddelades . Kammarrätten upphävde PTS föreläggande om krav på att lagra trafikuppgifter m.m. för brottsbekämpande ändamål. Domen, som inte får överklagas, innebär att det inte längre finns en skyldighet för leverantörer att lagra sådana uppgifter. beslutade regeringen att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att se över bestämmelserna om skyldigheten att lagra uppgifter om elektronisk kommunikation som gäller för leverantörer av allmänna kommunikationsnät och allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster, samt bestämmelserna om de brottsbekämpande myndigheternas tillgång till sådana uppgifter (dir. 2017:16). Översynen ska genomföras i syfte att anpassa det svenska regelverket till så som den uttolkades av EU- domstolen i förhandsavgörandet i de förenade målen C-203/15 och C-698/15. Utredaren ska föreslå de förändringar som är nödvändiga för att det svenska regelverket ska vara proportionerligt och ha en ändamålsenlig balans mellan skyddet för enskildas personliga integritet och behovet av uppgifter för att kunna förebygga, förhindra, upptäcka, utreda och lagföra brott. Utredaren ska också se över rättssäkerhetsgarantierna och mekanismerna som ska skydda den personliga integriteten när hemliga tvångsmedel för särskilt allvarlig eller på annat sätt samhällsfarlig brottslighet används. Uppdraget ska redovisas . Den del av uppdraget som ges med anledning av förhandsavgörande om datalagring ska delredovisas . (Ju 2011:11, dir. 2011:86, 2014:31 och 2014:147) hade ursprungligen i uppdrag att bl.a. se över den befintliga s.k. registerlagstiftningen, ett rättsområde som omfattar ett stort antal sektors- eller myndighetsspecifika lagar och förordningar som kompletterar PUL och innehåller bestämmelser om statliga och kommunala myndigheters behandling av personuppgifter. Översynen skulle ske genom en utredning av förutsättningarna för att skapa en generell, enhetlig och – helt eller åtminstone delvis – samlad reglering av myndigheternas behandling av personuppgifter (dir. 2014:31). Den brottsbekämpande verksamheten ingick dock inte i utredningens uppdrag. Mot bakgrund av det reformarbete som pågick inom EU på dataskyddsområdet, och med beaktande av att hade föreslagit en ny dataskyddsreglering som bl.a. gavs formen av en förordning, ändrades utredningens uppdrag. Utredningen kunde enligt regeringen i sitt fortsatta arbete inte längre utgå från att det kommer att vara möjligt att behålla en heltäckande och allmängiltig nationell författningsreglering om behandling av personuppgifter som kompletteras av olika registerförfattningar. Utredningen skulle därför bl.a. utreda förutsättningarna för att skapa en generell, enhetlig och samlad reglering av myndigheternas person- uppgiftsbehandling som kan fungera som komplement till – eller vid behov genomföra delar av – den unionsrättsliga regleringen på området. utredaren bedömde att det fanns förutsättningar att skapa en sådan samlad reglering skulle författningsförslag lämnas. överlämnade utredningen slutbetänkandet Myndighetsdatalag (SOU 2015:39) till regeringen. Utredningen föreslår en ny lag, myndighetsdatalagen, som visar likheter med förekommande register- författningar men som innehåller bestämmelser som kan gälla generellt för alla statliga och kommunala myndigheters personuppgiftsbehandling frånsett den Den nya lagen utesluter inte att det även fortsättningsvis för vissa myndigheter eller verksamheter kan komma att bedömas vara mer lämpligt från lagtekniska, systematiska eller andra synpunkter med särreglering i separat författning som gäller utöver den nya lagen, på motsvarande sätt som många registerlagar förhåller sig till Betänkandet har remissbehandlats och bereds inom . Regeringen beslutade att tillkalla en parlamentariskt sammansatt kommitté för att utreda vissa frågor på det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga (Ju 2014:17, dir. 2014:97) fick i uppdrag att, med utgångspunkt i det nuvarande tryck- och yttrandefrihetsrättsliga systemet, se över grundlagsregleringen i ett antal avseenden. varit att göra en språklig och strukturell översyn av TF och YGL i syfte att göra dem så tydliga och lättillämpade som möjligt. inneburit att göra en omfattande översyn av grundlagsskyddet enligt den s.k. databasregeln i 1 kap. 9 § YGL. I den delen av uppdraget har ingått frågor om grundlagsskyddets omfattning, om preskription och ansvar samt om skyddet av den personliga integriteten. Vidare har kommittén haft i uppdrag att utreda om det går att utöka möjligheterna att lämna internationellt rättsligt bistånd på det grundlagsskyddade området. En annan del av uppdraget har varit att överväga om det ska vara möjligt att uppställa regler i vanlig lag om produkt- information, varningstexter och liknande information som förekommer i Kommittén har också haft i uppdrag att analysera dels om det ska vara möjligt att uppställa krav på tillgänglighet till beställ-tv som tillhandahålls genom tråd för personer med funktionsnedsättning, dels om det ska vara möjligt att uppställa krav på europeiska produktioner enligt direktivet om audiovisuella medietjänster (AV-direktivet) när det gäller tv och beställ-tv i tråd. överlämnade kommittén betänkandet Ändrade mediegrundlagar (SOU 2016:58) till regeringen. Kommittén föreslår omfattande ändringar i språket och strukturen i TF och YGL. När det gäller grundlagsskyddet för publiceringar på internet föreslår kommittén bl.a. att reglerna om utgivarens ansvar ändras så att huvudregeln blir att utgivaren inte ansvarar för material som har funnits på t.ex. en dagstidnings webbplats . Ett annat förslag innebär att grundlagsskyddet enligt YGL kan bestå även om den som driver en webbplats inte har skilt redaktionellt material från externt material, t.ex. användarkommentarer eller länkar till andra webbsidor. Det föreslås även att reglerna för e-böcker och ljudböcker ändras så att författaren för den tryckta boken under vissa förutsättningar även ansvarar för den digitala versionen. Vissa söktjänster på internet som avser känsliga personuppgifter och uppgifter om lagöverträdelser ska enligt förslaget inte omfattas av YGL om uppgifterna är tillgängliga på ett sätt som innebär särskilda risker för intrång i de registrerades personliga integritet. Ett annat förslag gäller att det införs möjligheter att under vissa förutsättningar lämna internationellt rättsligt bistånd när TF och YGL är tillämpliga. Kommittén föreslår vidare en ny reglering av krav på varningstexter och annan produktinformation på exempelvis förpackningar som omfattas av TF. Betänkandet innehåller även vissa uttalanden om s.k. neutrala tobaksförpackningar. Vidare föreslås det bli möjligt att för beställ-tv ställa krav på att europeiska produktioner ska främjas samt krav på tillgänglighet. Betänkandet har remissbehandlats och bereds inom . beslutade regeringen att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att föreslå de anpassningar och kompletterande författningsbestämmelser på generell nivå som den nya dataskyddsförordningen ger anledning till (Ju 2016:04, dir. 2016:15). Syftet är att säkerställa att det finns en ändamålsenlig och välbalanserad kompletterande nationell reglering om personuppgiftsbehandling på plats när förordningen börjar tillämpas. •undersöka vilka kompletterande nationella föreskrifter, exempelvis processuella bestämmelser, förordningen kräver •analysera vilka bestämmelser om administrativa sanktionsavgifter och andra sanktioner behöver eller bör införa •överväga vilka kompletterande bestämmelser om t.ex. behandling av känsliga personuppgifter och personnummer som bör införas i den svenska generella regleringen •undersöka om det finns behov av generella bestämmelser för personuppgiftsbehandling utanför tillämpningsområde •lämna sådana författningsförslag som behövs och är lämpliga. I uppdraget ingår inte att överväga eller lämna förslag till grundlagsändringar. Uppdraget ska redovisas . Utöver pågår ett flertal andra utredningar med syfte att anpassa nuvarande registerförfattningar till den nya dataskyddsförordningen. Utredningen om 2016 års dataskyddsdirektiv beslutade regeringen att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att föreslå hur EU:s direktiv om skydd av personuppgifter vid brottsbekämpning, brottmålshantering och straffverkställighet ska genomföras i svensk rätt (Ju 2016:06, dir. 2016:21). •lämna förslag till en ny ramlagstiftning med bestämmelser om skydd av personuppgifter inom direktivets tillämpningsområde