bet · H401MJU22 · 2017-05-23 00:00:00 — Följande mål och återrapporteringskrav ska följas upp: • 2020 ska handläggningstiderna på myndigheterna ha minskat jämfört med . • 2020 ska fler företagare vara nöjda med sina kontakter med myndigheter än 2014. • 2020 ska myndigheterna ha ett mer systematiskt samråd med företagare än 2014. ska rapportera hur uppdraget genomförs till . En slutrapport ska lämnas . Utskottet noterar att regeringens mål för att servicen till företag ska bli bättre är att det ska bli enklare att lämna uppgifter och att hand-läggningstider ska kortas. Vidare noterar utskottet att regeringen gett m.fl. myndigheter i uppdrag att följa upp och arbeta gentemot målen för förenklingsarbetet, bl.a. för att minska handläggningstiderna. Utskottet anser att regeringens insatser är lovvärda men otillräckliga. Många företag upplever att regelverken är krångliga och att mycket tid går åt till administration och handläggningstider. Enligt utskottets uppfattning kan detta vara såväl ett konkurrenskraftsproblem som en tröskel för företag att starta eller växa. Utskottet anser därför att regeringen bör vidta lämpliga åtgärder för att alla myndigheter som företag kommer i kontakt med ska sätta tydliga tidsgränser för sina handläggningstider. Utskottet föreslår att tillkännager detta för regeringen. Därmed tillstyrker utskottet motion […] biföll näringsutskottets förslag till riksdagsbeslut 2016/17:192). Enligt uppgift från bereds tillkännagivandet nu i . har lämnat sin årliga delrapport med anledning av regeringens uppdrag att följa upp mål för förenklingsarbetet på centrala myndigheter (dnr 5.2.3-Ä 2015-87). Delrapporten sammanfattas på följande sätt: Regeringen har uppdragit åt 19 myndigheter att följa upp och arbeta mot de tre målen att i) handläggningstiderna på myndigheter ska minska, ii) fler företagare ska vara nöjda med sina kontakter med myndigheter och iii) myndigheter ska ha ett mer systematiskt samråd med företagare. har ett uppdrag att följa upp och sammanställa det pågående förenklingsarbetet. Det här är en sammanställning för . uppföljning är nu inne på sitt tredje år, vilket innebär att en mer övergripande utveckling kan utläsas. Glädjande nog har förbättringar skett inom samtliga målområden. Det gäller i synnerhet målet om ett systematiskt samråd med företagare. Majoriteten av myndigheterna har ett systematiskt samråd med företagen. För dessa myndigheter gäller det att hålla liv i dialogen samt att omsätta företagens synpunkter i konkreta åtgärder. Om detta inte vidhålls riskerar myndigheterna att företagarnas intresse för dialog minskar. Även handläggningstiderna visar på en positiv utveckling. Elva myndigheter har angett att handläggningstiderna har minskat. Motsvarande siffra för ökade handläggningstider är sju myndigheter. Det är önskvärt att utvecklingen mot minskade handläggningstider fortgår. Ett viktigt steg på vägen är att faktiskt mäta handläggningstider samt att utifrån det göra analyser och vidta åtgärder. Ett annat identifierat förbättringsområde är automatisk information till det enskilda företaget om den förväntade handläggnings-tiden när ett nytt ärende inleds. På detta område har det inte skett någon förändring varpå rekommendationen till myndigheterna att prioritera detta område kvarstår. Kundnöjdheten för tillgänglighet, svarstid, bemötande och förståelse för företagens villkor har ökat sedan det första mätåret. Tydligast är den positiva utvecklingen för bemötande och svarstider. Däremot är det inte fler myndigheter som uppger att de har kunder som är nöjda med handläggningstider och förståelse för företagens villkor. har noterat att mätningar av kundnöjdheten är ett tydligt förbättringsområde. Trots att fler myndigheter uppger att de mäter kundnöjdheten, är det fortfarande en stor del av myndigheterna som inte gör det. Det är av stor vikt att detta förbättras till kommande år. I delrapporten för också en diskussion kring frågan om tydliga tidsgränser för handläggningstider och anför bl.a. följande: Handläggningstiden, inklusive tidsaspekten, är en viktig fråga för företagen. Den kan påverka viljan att starta nya företag samt att investera i och utveckla befintliga verksamheter. Därför ser mycket positivt på att frågan diskuteras. I det här sammanhanget vill påpeka att det, enligt kännedom, saknas en gemensam definition av handläggningstider, och en gemensam norm för hur dessa ska beräknas. Ska till exempel datum för inkommet ärende eller komplett ärende vara utgångspunkten? Tydliga tidsgränser kan hjälpa företagen att få en överblick över hur deras ärende maximalt kommer att ta, vilket hjälper företagen att planera sin verksamhet. Det kan även bidra till att fler myndigheter mäter handläggningstider, vilket är av stor betydelse för ett lyckat effektiviseringsarbete. En effektivare handläggning gynnar inte bara företagen, utan också myndigheten själv i form av minskade kostnader och frigörande av resurser till annan verksamhet. ser också risker med att införa tidsgränser för handläggningstider. Alltför rigida gränser kan leda till suboptimering i ärendehanteringen, exempelvis om ärenden som redan passerat fastställd tidsgräns nedprioriteras eller om det leder till fler avslag. Ett alternativ skulle kunna vara att sätta långsiktiga mål för att minska den genomsnittliga handläggningstiden med en viss procentandel. tror att ett sådant mål skulle kunna minska risken för suboptimering, eftersom äldre ärenden fortsätter att påverka snittet så länge ärendet inte har avslutats. Dessutom uppmuntrar ett långsiktigt mål till ett kontinuerligt arbete med effektivisering. En annan problematik som är förknippad med tidsgränser i form av garantier, är att det kan leda till missnöje när garantin av olika anledningar inte kan efterlevas. Detta gäller inte minst i de fall där det saknas någon form av kompensation för förseningen. I regleringsbrevet har regeringen gett i uppdrag att ta fram en modell för att upprätta och redovisa statistik för miljötillståndsprövningen. Modellen ska utformas så att det för olika branscher, prövningsinstanser och mål- och ärendetyper är möjligt att samla in, sammanställa, analysera och presentera statistik för hur lång prövnings-tiden varit från ansökan till beslut och vilka faktorer som påverkat prövningstiden. Modellen ska göra det möjligt att följa handläggningstiden av miljötillståndsprövningen . ska i arbetet inhämta synpunkter från () i statistiska frågor och i övrigt samråda med och länsstyrelserna. Uppdraget ska redovisas till (Miljö- och ) . utarbetade regeringen departementspromemorian Miljö-bedömningar (Ds 2016:25). I promemorian föreslås bl.a. ett nytt 6 kap. , en ny miljöbedömningsförordning och följdändringar i sektorslagstiftning. Det övergripande syftet med förslaget är att dels genomföra de senaste ändringarna i och rådets direktiv /92/EU av om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt (”MKB-direktivet”) och i övrigt tillgodose de krav som följer av EU-rättsliga och internationella åtaganden, dels effektivisera bestämmelser om miljöbedömningar för såväl planer och program som verksamheter och åtgärder. Därigenom ges förutsättningar för att öka den samlade miljöskyddseffekten och minska tidsåtgången och den administrativa bördan vid miljöprövningen. Promemorian innehåller bl.a. förslag som innebär att ett förenklat underlag ska tas fram i fråga om verksamheter och åtgärder som omfattas av tillämpningsområdet för 6 kap. men som inte kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Ett sådant underlag ska innehålla de upplysningar som behövs för en bedömning av de huvudsakliga miljöeffekter som verksamheten eller åtgärden kan förväntas ge. Underlaget ska vidare innehålla samrådsredogörelsen samt de synpunkter som lämnats i fråga om omfattningen och detaljeringsgraden av det förenklade underlaget. Skillnaden mot nuvarande bestämmelse som rör miljökonsekvensbeskrivning för verksamheter och åtgärder som inte kan antas medföra en betydande miljöpåverkan är dels att det aktuella underlaget benämns förenklat underlag i stället för miljökonsekvensbeskrivning, dels att det är de huvudsakliga miljöeffekterna som ska kunna bedömas med stöd av underlaget, och dels att synpunkter från samrådet ska omfattas av underlaget. I promemorian berörs också frågan om tillstånd för ändringar av tillståndspliktiga miljöfarliga verksamheter. I detta sammanhang anförs att det i 1 kap. 4 § miljöprövnings-förordningen (2013:251) finns en bestämmelse som innebär att tillstånd krävs för ändringar av tillståndspliktiga miljöfarliga verksamheter om ändringen i sig eller tillsammans med tidigare ändringar innebär att en olägenhet av betydelse för människors hälsa eller miljön kan uppkomma. I enlighet med vad som sägs ovan för anmälningspliktiga verksamheter bedöms det lämpligt att använda samma ord och uttryck i detta sammanhang, dvs. det bör vara en förväntad betydande miljöpåverkan som är avgörande för om ändringen är tillståndspliktig eller inte. För att avgöra den frågan bör hänsyn tas till omständigheterna i 11–14 §§ i den föreslagna miljöbedömningsförordningen (se Ds 2016:25 s. 9, s. 211 och s. 220). Departementspromemorian Miljöbedömningar har remitterats till Lagrådet som har yttrat sig med anledning av remissen. Utskottets utgångspunkt är naturligtvis att det är bra att har en krävande miljölagstiftning. Verksamheter som påverkar miljön negativt ska prövas noga, och hårda krav ska ställas på dessa för att skydda miljön. måste tillståndsprocesserna utformas på ett sådant sätt att de inte i onödan hindrar, försenar eller fördyrar investeringar som moderniserar verksamheter, skapar jobb och tillväxt och i slutändan ofta minskar den samlade miljöpåverkan. Myndigheternas prövningar och krav på underlag ska vara enkla, förutsägbara och effektiva. En del i detta är att kraven på det underlag som krävs för prövning av en viss fråga inte ska ställas högre än vad som är motiverat av miljöskäl. En annan del som måste åtgärdas är de generellt sett långa handläggningstiderna i tillståndsärenden. I detta avseende kan det t.ex. övervägas om företag som vill göra miljöförbättrande åtgärder, och då ofta måste söka om sina tillstånd, bör premieras genom att ges en ”grön gräddfil” – dvs. en skyndsammare handläggning – i tillståndshanteringen. Vidare bör det ställas upp tydliga mål för hur handläggningen bör få ta i normalfallet i olika slags tillståndsärenden. Redovisningen ovan visar i och för sig att det pågår vissa arbeten för att förenkla tillståndsprocesserna och förkorta handläggningstiderna, men det finns ändå starka skäl att ta ytterligare steg i den riktning som utskottet nu har beskrivit för att förbättra tillståndsprocesserna. Detta bör ges regeringen till känna. Med det anförda tillstyrker utskottet motionerna 2016/17:824 (C) yrkande 31, 2016/17:3167 (M) yrkande 9 och 2016/17:863 (M). Utskottet avstyrker motion 2016/17:1736 (V) yrkande 22 i den utsträckning den inte kan anses tillgodosedd med vad som anförts ovan. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om prövningen av de tillstånds- och dispensfrågor som kan aktualiseras med anledning av en ansökan om tillstånd till täkt av torv. I kommittémotion 2016/17:1772 av m.fl. (SD) yrkande 30 anför motionärerna att det behövs en utvidgning av 19 kap. 3 § i syfte att möjliggöra gemensam handläggning av samtliga frågor i ett torvärende, liksom frågan om att kunna samla alla aktuella tillstånds- och dispensfrågor hos miljöprövningsdelegationerna. Lagen om vissa torvfyndigheter (1985:620), som innebar att s.k. energitorv omfattades av ett koncessionssystem, upphörde att gälla . Av den proposition som låg till grund för beslut att upphäva lagen (prop. 2015/16:178 En samlad torvprövning s. 1 och s. 30 f.), framgår bl.a. följande: I propositionen föreslås att energitorvtäkter ska regleras på samma sätt som odlingstorvtäkter, i . Lagen (1985:620) om vissa torv-fyndigheter ska därför upphävas. Följdändringar ska göras i , lagen (1980:307) om skyldighet för utländska kärande att ställa säkerhet för rättegångskostnader och minerallagen (1991:45). används som bränsle (energitorv) men också för andra ändamål som odlingstorv, t.ex. jordförbättringsmedel och stallströ. Energitorv omfattas av ett koncessionssystem vilket innebär att mark kan tas i anspråk för torvutvinning utan fastighetsägarens samtycke. Förslaget innebär att koncessionsrätten för energitorv tas bort. Därigenom får fastighetsägaren möjlighet att avgöra om energitorv ska utvinnas på fastigheten och vem som ska utvinna torven. Vidare innebär förslaget att all täktverksamhet ska prövas enligt samma lagstiftning och instansordning. På så sätt kan en enhetlig, mer rättssäker och effektiv tillståndsprövning uppnås. Därigenom kan också en verksamhetsutövare få ett tillstånd till utvinning av både energitorv och odlingstorv. Förslaget leder vidare till att prövningen av överklagade beslut om energitorvtäkter flyttas från regeringen till mark- och miljödomstolarna. Därmed kommer en högsta instans att stå för prejudikatbildningen. Vid utvinning av torv kan verksamhetsutövare behöva både koncession enligt torvlagen och tillstånd eller dispens enligt . Det kan bero på att torven ska användas både för att utvinna energi och för annat ändamål. […] En koncession enligt torvlagen innebär att frågan om markavvattning har behandlats vid handläggningen av koncessionsärendet och något tillstånd till markavvattning enligt krävs då inte. Att regler tillämpas även på energitorv innebär att en verksamhetsutövare i de flesta fall behöver tillstånd till både miljöfarlig verksamhet enligt 9 kap. och markavvattning enligt 11 kap. . Dessutom kan dispens från artskyddet bli aktuellt vid prövning av tillstånd till torvtäkt. Frågan om tillstånd för den miljöfarliga verksamheten prövas av miljöprövningsdelegationen medan tillstånd till markavvattning och dispens från ett eventuellt markavvattningsförbud eller artskydd prövas av . Det saknas möjlighet att handlägga dessa frågor i samma ärende och förslaget leder därför i denna del till att en verksamhetsutövare i många fall skulle behöva ansöka om två tillstånd i stället för ett, utöver de dispenser som kan bli aktuella. För att undvika dubbla ansökningsförfaranden och uppnå en mer samlad och effektiv prövning planerar regeringen dock att genom förordnings-ändringar möjliggöra att de frågor som har samband med en torvtäkt ska kunna prövas i samma ärende av miljöprövningsdelegationerna (se Ds 2015:54 s. 22 f. och s. 57 f.). I det arbetet kommer regeringen att se över om även dispenser enligt 7 kap. bör prövas i samma ärende. Frågan om en utvidgning av 19 kap. 3 § i syfte att möjliggöra en gemensam handläggning av samtliga aktuella frågor i ett torvärende, liksom frågan om att kunna samla alla aktuella tillstånds- och dispensfrågor hos miljöprövningsdelegationerna, omfattades inte av den remitterade promemorian. Frågorna kommer därför att behöva behandlas i ett annat lagstiftningsärende, t.ex. i arbetet med de förordningsändringar som de nu föreslagna lagändringarna medför. Av 3 § förordningen (2011:1237) om miljöprövningsdelegationer – i dess lydelse – framgår bl.a. att en miljö-prövningsdelegation är ett särskilt organ för prövning av ärenden om tillstånd enligt 11 kap. 13 § (dvs. tillstånd för markavvattning), dispens enligt 11 kap. 14 § och dispens från föreskrifter som har meddelats med stöd av 8 kap. 1 eller 2 § , om ärendet har samband med ett ärende om tillstånd till täkt av torv som miljöprövningsdelegationen prövar enligt punkt 1, 2, 3 eller 4 och ärendena har samma sökande (se 3 § 6 förordningen om miljöprövningsdelegationer). Av 19 kap. 3 § följer bl.a. att det som sägs i 21 kap. 3 § samma balk om handläggningen vid mark- och miljödomstol även gäller för en länsstyrelse som handlägger ett tillståndsärende. 21 kap. 3 § möjliggör – med ett specifikt undantag som anges i fjärde stycket – gemensam handläggning vid mark- och miljödomstolarna av två eller flera mål eller ärenden, om de har samma sökande och avser samma verksamhet eller verksamheter. Mot bakgrund av ovanstående redovisning kan utskottet konstatera att de frågor som har samband med tillstånd till täkt av torv, t.ex. tillstånd till markavvattning, kan prövas av en och samma myndighet – dvs. miljöprövningsdelegationerna – och handläggas gemensamt om ärendena har samma sökande. Regelverket har således förändrats på det sätt som motionärerna i motion 2016/17:1772 (SD) yrkande 30 har efterfrågat. Utskottet föreslår därför att motionen lämnas utan vidare åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om att se över möjliga åtgärder mot utbyggnad av vindkraft i fjällmiljöer och om att avskaffa kommunalt veto mot vindkraft. Jämför reservation 5 (V). I motion 2016/17:2457 av och (båda SD) anför motionärerna att man bör se över möjliga åtgärder mot utbyggnad av vindkraft i fjällmiljöer. Enligt kommittémotion 2016/17:2473 av m.fl. (V) yrkande 2 bör möjligheten till kommunalt veto mot vindkraft avskaffas. behandling och kompletterande uppgifter Frågor om vindkraft har behandlats i miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2015/16:MJU8. Av betänkandet framgår att utskottet har fått information om att frågor om tillstånd att uppföra vindkraftverk inte är föremål för övervägande av regeringen. I betänkandet anförs vidare bl.a. att utskottet tidigare utförligt har behandlat vindkraftens olika miljöaspekter och redogjort för den forskning som finns inom området och att utskottet även redogjort för de regler i bl.a. som finns för att minimera skador och olägenheter från vindkraftsverksamhet. svarade dåvarande klimat- och miljöminister på en skriftlig fråga (fr. 2015/16:872) om vad regeringen tänker göra för att förhindra negativ miljöpåverkan från vindkraftverk i de svenska fjällen. Av svaret framgår bl.a. att behöver en säker och tillförlitlig energiförsörjning som skapar möjligheter att kostnadseffektivt möta högt ställda miljö- och klimatpolitiska ambitioner. Vindkraften har kommit att spela en allt större roll i det svenska elsystemet, inte minst för att minska beroendet av vattenkraft och kärnkraft. I frågesvaret anför ministern också att den svenska fjällvärlden hotas främst av den pågående klimatförändringen men att exploatering av bl.a. oförsiktigt lokaliserad vindkraft och gruvindustri också utgör potentiella hot. bedömer att exploaterings-trycket från vindkraft har minskat i fjällområdet . Det beror främst på att vindkraftverken blivit så höga att de kan byggas i skogsområden och att goda vindresurser därmed kan nyttiggöras. Exploatörerna kan alltså planera vindkraftverken på höjdområden utanför fjällområdet. Det är därför angeläget att arbetet med fysisk planering för vindkraft fortsätter. Vidare anför ministern att på regeringens uppdrag har lämnat förslag på åtgärder för att miljökvalitetsmålet Storslagen fjällmiljö ska nås (skrivelse , Förslag till en strategi för miljökvalitetsmålet Storslagen fjällmiljö, NV-04173-13). Verket föreslår insatser för områden med särskilda betesbehov, för särskilt värdefull natur, för kulturmiljövärden samt för bättre ledsystem. Förslagen syftar till att bidra till biologisk mångfald, förbättrade upplevelsevärden för människor och förbättrad kunskap om fjällområdets natur- och kulturmiljövärden. Avslutningsvis anför ministern att regeringen bereder förslagen som ska bidra till att miljökvalitetsmålet Storslagen fjällmiljö nås. När det gäller miljökvalitetsmålet Storslagen fjällmiljö anför regeringen i budgetpropositionen (prop. 2016/17:1 utg. omr. 20 s. 74) bl.a. att regeringens bedömning är att utvecklingen mot miljökvalitetsmålet är negativ och att miljökvalitetsmålet inte nås utan ytterligare åtgärder. Det är de pågående klimatförändringarna som påverkar fjällmiljön allra mest. har på regeringens uppdrag utrett och lämnat förslag till en strategi för att nå miljökvalitetsmålet Storslagen fjällmiljö med hjälp av etappmål, styrmedel och åtgärder. Strategin har remissbehandlats (M2013/1253/NM). Vidare anförs att regeringen har vidtagit vissa åtgärder i enlighet med strategin och att övriga förslag från strategin bereds i . Exploateringstrycket från gruvnäringen och vindkrafts-etableringar har avtagit, vilket minskar negativ påverkan på den fjällnära naturmiljön. Regeringen bedömer att vindkraftutbyggnad i värdefulla fjällmiljöer kommer att minska mot bakgrund av att stora områden som utgör riksintresse för obrutet fjäll har undantagits när riksintressen för vindbruk har utsetts –2015. Enligt uppgift från Miljö- och planeras en ny genomgång av skrivelse (NV-04173-13) för att bedöma om innehållet motiverar ytterligare åtgärder. Kommunalt veto mot vindkraft Enligt 16 kap. 4 § första stycket får tillstånd till en anläggning för vindkraft endast ges om den kommun där anläggningen avses uppföras har tillstyrkt det. Av andra stycket följer att första stycket inte gäller om regeringen har tillåtit verksamheten enligt 17 kap. (17 kap. handlar om regeringens tillåtlighetsprövning av vissa slags verksamheter). svarade dåvarande klimat- och miljöminister på en skriftlig fråga (fr. 2015/16:802) om huruvida ministern var beredd att ta bort det kommunala vetot för nyetablering av vindkraft. Av svaret framgick följande: Ledamoten ställer frågan med hänvisning till att i sitt regleringsbrev för har fått i uppdrag att tillsammans med följa upp och analysera hur planerings- och tillståndsprocessen vid etablering av vindkraft utvecklats i kommunerna. I uppdraget skrivs vidare att om myndigheterna bedömer att det finns behov av åtgärder för att underlätta tillståndsprocessen så ska de föreslå sådana åtgärder, inklusive författningsförslag. För att få tillstånd att uppföra vindkraftverk krävs enligt 16 kap. 4 § att den kommun som verken ska uppföras i tillstyrker etableringen. Bestämmelsen tillkom i samband med att den så kallade dubbelprövningen av vindkrafts-anläggningar avskaffades . En tillståndspliktig vindkraftsanläggning prövades tidigare enligt både och . Ändringen syftade till att få en snabbare och enklare process från projektering till genomförande inför en planerad kraftigt utökad vindkraftsanvändning. gjorde en uppföljning av hur det förändrade regelverket påverkade vindkraftsetableringar och fann att det finns en rad oklarheter kring bestämmelsen om tillstyrkan, vilket resulterat i att bestämmelsen tillämpas på olika sätt och därför innebär en osäkerhetsfaktor i planeringsprocessen för vindkraft. Mot denna bakgrund utarbetade , i samråd med och med deltagande från Kommuner och Landsting, en vägledning om tillstyrkan vid tillståndsprövning av vindkraftverk. Syftet med vägledningen, som antogs , är att underlätta och effektivisera tillståndsprocessen genom att ge rekommendationer om hur tillstyrkan enligt 16 kap. 4 § bör tillämpas. Vägledningen ska utgöra ett stöd för kommuner, prövningsmyndigheter och projektörer. Syftet är också att åstadkomma en mer enhetlig och förutsebar tillämpning av bestämmelsen. Regeringen anser att det finns skäl att följa upp och analysera hur planerings- och tillståndsprocessen vid etablering av vindkraft utvecklats efter att vägledningen om tillstyrkan tagits fram och om osäkerheterna för vindkraftsaktörerna har minskat. Mot denna bakgrund gavs det i inledningen nämnda uppdraget till och . Uppdraget ska redovisas till (Miljö- och ) . Huruvida det är aktuellt ta bort kravet på att den kommun som ett vindkraftverk ska uppföras i tillstyrker etableringen kan regeringen ta ställning till först efter att myndigheterna rapporterat sitt uppdrag. Utskottet kan konstatera att Miljö- och planerar en förnyad genomgång av skrivelse (som innehåller förslag till en strategi för miljökvalitetsmålet Storslagen fjällmiljö) för att därefter ta ställning till om innehållet i densamma motiverar ytterligare åtgärder. Mot denna bakgrund föreslår utskottet att motion 2016/17:2457 (SD) lämnas utan åtgärd. Av redovisningen ovan framgår att det finns en vägledning om tillstyrkan vid tillståndsprövning av ett vindkraftverk.