bet · H401JuU16 · 2017-06-02 00:00:00 — Hindrande av utryckning är reglerat i trafikförordningen och innebär att om man t.ex. blockerar ett utryckningsfordon med sin bil kan man få böter för det, men när det gäller andra sätt att stoppa en utryckning är rättsläget mer oklart. Ambulans- och brandkårsanställda vittnar om att det ofta är osäkert vilken brottsrubricering, om ens någon, man kan använda. Utskottet anser att man därför bör överväga att införa en ny brottsrubricering som gäller förhindrande av utryckning som träffar de situationer där lagen nu är otydlig. riktas skadegörelse direkt mot polisbilar och andra utryckningsfordon. Det har också förekommit fall då polisen lockas in i områden för att sedan angripas med stenkastning. När angreppen riktas mot sådana väsentliga samhällsfunktioner bör detta anses vara försvårande när straffet bestäms – oavsett om det rör sig om skadegörelse, våldsamt upplopp eller någon annan brottstyp. Utskottet anser att det därför bör införas en särskild straffskärpningsgrund som innebär att alla brott som innefattar ett angrepp mot viktiga samhällsfunktioner leder till skärpta straff. Det är positivt att regeringen nu gett en särskild utredare i uppdrag att överväga och föreslå de ändringar som behövs för att åstadkomma ett modernt straffrättsligt skydd för blåljuspersonal och andra samhällsnyttiga funktioner. Det är emellertid viktigt att detta arbete leder fram till konkreta resultat. Utskottet föreslår att tillkännager detta för regeringen. Därmed tillstyrker utskottet motionerna 2016/17:865 (C) yrkande 7–9, 2016/17:1080 (L) yrkande 10–13, 2016/17:1535 (KD) yrkande 2, 2016/17:2466 (KD), 2016/17:3221 (M) yrkande 25, 2016/17:3238 (M, C, L, KD) yrkande 1–3 och 2016/17:3388 (M) yrkande 14 och tillstyrker delvis motionerna 2016/17:443 (M), 2016/17:685 (M) yrkande 1 och 2, 2016/17:728 (M), 2016/17:1936, 2016/17:2303 (SD) yrkande 10 och 2016/17:2701 (S). Utskottet är däremot inte berett att vidta några sådana åtgärder som efterfrågas i motion 2016/17:2582 (SD), och avstyrker motionen. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om skärpt lagstiftning om brott med hedersmotiv, om en straffskärpningsgrund för brott med hedersmotiv och om att särreglera s.k. hedersbrott. Jämför reservationerna 23 (M, C, L, KD) och 24 (KD). I motion 2016/17:3237 av m.fl. (M, C, L, KD) yrkande 3 begärs ett tillkännagivande om skärpt lagstiftning om brott med hedersmotiv. Motionärerna anför att lagstiftningen behöver ses över ytterligare med syfte att skärpa straffvärdet för hedersrelaterade brott. I några motioner framförs yrkanden om att det bör införas en straffskärpningsgrund för brott med hedersmotiv. Sådana yrkanden framförs i motion 2016/17:2177 av Boriana (M), partimotionerna 2016/17:865 av m.fl. (C) yrkande 16 och 2016/17:1078 av m.fl. (L) yrkande 3 samt motion 2016/17:3002 av m.fl. (L). Frågan om att särreglera hedersbrott i behandlas i några motioner. Sådana yrkanden framförs i motion 2016/17:391 av m.fl. (M), motion 2016/17:3255 av m.fl. (KD) yrkande 4 samt motionerna 2016/17:3346 yrkande 3 och 2016/17:3348 yrkande 13 båda av m.fl. (KD). Motivet till ett brott kan och ska alltid beaktas vid straffmätningen. Det framgår t.ex. av 29 kap. 1 § att den som bedömer en gärnings straffvärde särskilt ska beakta den skada, kränkning eller fara som gärningen inneburit, vad gärningsmannen har insett eller borde ha insett om detta samt de avsikter eller motiv som han eller hon haft. Dessutom kan vissa av de försvårande omständigheter som anges i 29 kap. 2 § ofta vara tillämpliga vid hedersrelaterade brott, kanske främst punkt 3 om huruvida gärningsmannen utnyttjat någons skyddslösa ställning eller särskilda svårigheter att värja sig och punkt 8 om brottet varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos ett barn i dess förhållande till en närstående person. Ett hedersrelaterat motiv kan således beaktas som en försvårande omständighet enligt gällande lagstiftning. I regeringens skrivelse 2016/17:10 Makt, mål och myndighet – feministisk politik för en jämställd framtid anförs (s. 141–142) att frågan om det bör införas en särskild straffskärpningsgrund för brott med hedersmotiv ska övervägas i samband med en utvärdering av tvångsäktenskap och barnäktenskap samt att regeringen avser att återkomma i frågan. Regeringen beslutade att ge en utredare i uppdrag att se över hur skyddet mot barnäktenskap, tvångsäktenskap och brott med hedersmotiv kan stärkas. Utredaren ska bl.a. utvärdera i vilken utsträckning hedersmotiv beaktas av polis, åklagare och domstolar samt se över om det bör införas en särskild straffskärpningsgrund för brott med hedersmotiv. Uppdraget ska slutredovisas . Utskottet behandlade frågor om straffrättsliga aspekter på hedersrelaterade brott i betänkande 2015/16:JuU18 (s. 45 f.). Utskottet anförde att ett stort antal personer lever under hot från sina anhöriga på grund av en s.k. hederskultur samt att samhället med kraft bör markera mot dessa brott. Individuella fri- och rättigheter är universella och ingen inskränkning av dessa ska kunna rättfärdigas med kultur eller tradition, anförde utskottet. Utskottet anförde vidare att den lagstiftning som anknyter till hedersrelaterade brott borde ses över i syfte att motverka sådana brott och öka lagföringen av dem. Utskottet föreslog att skulle tillkännage detta för regeringen. följde utskottet (rskr. 2015/16:196). I samma betänkande behandlade utskottet motioner om att införa lagstiftning i som särreglerar hedersbrott. Utskottet var inte då berett att ställa sig bakom förslaget att införa en sådan lagstiftning. Även frågan om hedersrelaterade brott ska utgöra en försvårande omständighet behandlades i det ovannämnda betänkandet. Utskottet konstaterade att det i betänkandet Våld i nära relationer – en folkhälsofråga (SOU 2014:49) görs bedömningen att det behöver utredas närmare om hedersrelaterade brott ska utgöra en försvårande omständighet vid bedömningen av straffvärdet enligt 29 kap. 2 § . Beredningen av betänkandet borde inte föregripas. Den aktuella motionen avstyrktes. Även i denna del följde utskottet. Utskottet vidhåller sin uppfattning att samhället med kraft bör markera mot brott som begås på grund av en s.k. hederskultur. Det är därför positivt att regeringen gett en utredare i uppdrag att bl.a. se över om det bör införas en särskild straffskärpningsgrund för brott med hedersmotiv. Enligt utskottet bör detta arbete inte föregripas, och det finns därför inte skäl för att vidta några sådana åtgärder som efterfrågas i motionerna 2016/17:865 (C) yrkande 16, 2016/17:1078 (L) yrkande 3, 2016/17:2177 (M), 2016/17:3002 (L) och 2016/17:3237 (M, C; L, KD) yrkande 3. Utskottet avstyrker således dessa. Även när det gäller frågan om att särreglera hedersbrott i vidhåller utskottet sin tidigare uppfattning och är inte berett att ställa sig bakom motionärernas önskemål om att införa en sådan lagstiftning. Därmed avstyrks motionerna 2016/17:391 (M), 2016/17:3255 (KD) yrkande 4, 2016/17:3346 (KD) yrkande 3 och 2016/17:3348 (KD) yrkande 13. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en översyn av regleringen om medgärningsmannaskap. Jämför reservation 25 (SD). I motion 2016/17:2340 av (SD) begärs ett tillkännagivande om medgärningsmannaskap. Motionären anför att en översyn av regleringen om medgärningsmannaskap bör göras för att förhindra att gärningsmän som tillsammans och i samförstånd begått ett brott kommer undan utan straff genom att skylla på varandra eller annat. Av 23 kap. 4 § första stycket framgår att ansvar som i denna balk är föreskrivet för viss gärning ska ådömas inte bara den som utfört gärningen utan även annan som främjat denna med råd eller dåd. Detsamma ska gälla beträffande i annan lag eller författning straffbelagd gärning, för vilken fängelse är föreskrivet. Av andra stycket framgår att den som inte är att anse som gärningsman döms, om han har förmått annan till utförandet, för anstiftan av brottet och annars för medhjälp till det. I – en kommentar (m.fl., [, Zeteo], kommentaren till 23 kap. 4 § under rubriken ) anförs följande: Flera personer som tillsammans begått ett brott kan dömas i s.k. medgärningsmannaskap för detta brott. De har då handlat ”tillsammans och i samförstånd” eller ”gemensamt och i samråd”. Det ordinära medgärningsmannaskapet kännetecknas av att det inte finns någon person, som på egen hand uppfyller brottsrekvisiten som gärningsman, utan att flera personer har hjälpts åt med att utföra brottet. De straffas då var och en som medgärningsman. – – – Det behöver inte styrkas vems eller vilkas av de deltagandes handlande som orsakat effekten. En förutsättning för att man ska kunna döma flera personer i medgärningsmannaskap är naturligtvis att det för varje individ kan styrkas att han faktiskt deltagit i brottets utförande eller genom främjande är att anse som medgärningsman. Råder osäkerhet om vad som hänt och vem som gjort vad, får man välja det för varje tilltalad mest gynnsamma alternativet. Kan man om var och en av dem säga att vederbörande antingen deltog i utförandet av brottet eller åtminstone främjade gärningen, kan båda på sin höjd styrkas ha främjat brottet, vilket medför ansvar för medhjälp eller s.k. utvidgat medgärningsmannaskap. Kan man om någon säga att man inte vet mer än att vederbörande antingen deltog i utförandet av brottet eller stod helt utanför, måste han frikännas. Det är förklaringen till den frikännande domen i det omdebatterade s.k. Lindomefallet, RH 1991:51. Målet handlade inte om medgärningsmannaskap, eftersom det inte kunde uteslutas att den ene av de båda männen hade utfört mordet helt överraskande för den andre och helt utan dennes hjälp. Utskottet anser att gällande bestämmelser om medgärningsmannaskap är väl avvägda och är inte berett att ställa sig bakom yrkandet om en översyn av dessa. Motion 2016/17:2340 (SD) avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att kriminalisera handlingen att fly från polisen. Jämför reservation 26 (SD). I motion 2016/17:2303 av och (SD) yrkande 24 begärs ett tillkännagivande om att kriminalisera handlingen att fly från polis. Motionärerna anför att en gärningsman som med motordrivet fordon försöker undkomma polisen utsätter sig själv och framför allt allmänheten och polisen för livsfara. Av 1§ första stycket lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott framgår att om en vägtrafikant brister i den omsorg och varsamhet som till förekommande av trafikolycka betingas av omständigheterna, döms för vårdslöshet i trafik till dagsböter. I andra stycket anges att om någon vid förande av motordrivet fordon gör sig skyldig till grov oaktsamhet eller visar uppenbar likgiltighet för andra människors liv eller egendom, döms för grov vårdslöshet i trafik till fängelse i högst . Det följer av 5 § samma lag att en vägtrafikant, som med eller utan skuld haft del i uppkomsten av en trafikolycka, genom att avlägsna sig från olycksplatsen undandrar sig att i mån av förmåga medverka till de åtgärder, vartill olyckan skäligen bör föranleda döms till böter eller fängelse . Är brottet med hänsyn till omständigheterna att anse som grovt, döms till fängelse i högst . Utskottet, som konstaterar att flera av de handlingar som den som med bil flyr från polisen kan antas begå är kriminaliserade, är inte berett att ställa sig bakom yrkandet om att kriminalisera själva handlingen att fly från polis. Motion 2016/17:2303 (SD) yrkande 24 avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att utöka antalet EU-brott. Jämför reservation 27 (L). I motion 2016/17:3468 av m.fl. (L) yrkande 5 begärs ett tillkännagivande om listan över EU-brott. Motionärerna anför att en förutsättning för att ett brott ska kunna utredas av Europol eller för att EU ska kunna lagstifta om gemensamma regler för strafflängd är att brottet definieras i . är terrorism, människohandel, narkotikahandel, vapenhandel, penningtvätt, korruption, förfalskning av pengar och it-brott med på listan över sådan brottslighet. Men den grova gränsöverskridande brottsligheten är mer diversifierad än så. Listan över EU-brott bör därför utvidgas, så att även miljöbrott, skattebrott och andra områden där grov organiserad brottslighet opererar kan utredas av Europol. I artikel 83.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (även kallat EUF-fördraget), i avdelning V Ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, kapitel 4 Straffrättsligt samarbete, föreskrivs följande: och rådet får genom direktiv i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet fastställa minimiregler om fastställande av brottsrekvisit och påföljder inom områden med särskilt allvarlig brottslighet med ett gränsöverskridande inslag till följd av brottens karaktär eller effekter eller av ett särskilt behov av att bekämpa dem på gemensamma grunder. Detta gäller följande områden av brottslighet: terrorism, människohandel och sexuellt utnyttjande av kvinnor och barn, olaglig narkotikahandel, olaglig handel med vapen, penningtvätt, korruption, förfalskning av betalningsmedel, it-brottslighet och organiserad brottslighet. Med hänsyn till brottslighetens utveckling får rådet anta ett beslut där andra områden av brottslighet anges som uppfyller de kriterier som avses i denna punkt. Rådet ska besluta med enhällighet efter godkännande. Utskottet är inte berett att ställa sig bakom yrkandet att utöka antalet EU-brott. Motion 2016/17:3468 (L) yrkande 5 avstyrks. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om kriminalisering av stödfunktioner för och samröre med en terroristorganisation, landsförräderi, resor och förberedelse av resor i terrorismsyfte, propaganda för terrorism, finansiering av terrorism, utökning av antalet brott som omfattas av terroristbrottslagen och kapaciteten att utreda terroristbrott utomlands. Jämför reservationerna 28 (SD), 29 (L), 30 (SD, L), 31 (SD), 32 (SD), 33 (L), 34 (M, KD), 35 (SD, C), 36 (L), 37 (L, KD) och 38 (M). I motion 2016/17:3387 av m.fl. (M) yrkande 8 begärs ett tillkännagivande om kapaciteten och behovet av att i kunna utreda terroristbrott och krigsbrott som begåtts utomlands. I yrkande 17 begärs ett tillkännagivande om att regeringen bör ta initiativ till ytterligare kriminalisering av medverkan i stödfunktioner för en terroristorganisation – såsom materielvård, transport och underhåll eller matlagning – som bidrar till organisationens förmåga att delta i en väpnad konflikt eller att begå allvarliga brott. I motion 2016/17:394 av (M) begärs ett tillkännagivande om att se över om svenska medborgare som strider för IS ska kunna dömas för landsförräderi. Även i motionerna 2016/17:2020 av och (båda L) och 2016/17:1537 av m.fl. (KD) yrkande 5 anförs att lagstiftningen om landsförräderi bör uppdateras så att den är anpassad efter dagens konflikter. I motion 2016/17:471 av m.fl. (SD) yrkande 8 begärs ett tillkännagivande om att på egen hand bör ta eget ansvar, genom att möjligt införa lagstiftning som förhindrar, eller i vart fall avskräcker eller försvårar, för svenska medborgare att resa till konfliktområdena i och i syfte att strida för terroristorganisationer som IS och . och (båda SD) begär i motion 2016/17:2299 yrkande 1 ett tillkännagivande om straffskalor. Motionärerna refererar till den lagstiftning som infördes om ett särskilt straffansvar för resor i terrorismsyfte och anför att straffen för de gärningar som kriminaliserades borde höjas kraftigt. Det undantag för ringa fall som finns bör tas bort. I yrkande 4 begärs ett tillkännagivande om att förbjuda propaganda för terrorism. Motionärerna anför att även om det visserligen är förbjudet att uppmana till terroristbrott enligt lagen (2010:299) om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet, finns det skäl att utreda hur man på ett mer omfattande plan kan förhindra propaganda för terrorism eller terroristorganisationer. Motionärerna begär i yrkande 5 ett tillkännagivande om att kriminaliseringen när det gäller resor även ska omfatta resor till en persons medborgarskapsland. I motion 2016/17:865 av m.fl. (C) yrkande 43 begärs ett tillkännagivande om att kriminalisera samröre med terrororganisationer. Vidare begärs i yrkande 44 ett tillkännagivande om att kriminalisera stödjande av terror. I motion 2016/17:3431 av m.fl. (L) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om kriminalisering av förberedelse för resa i terroristsyfte. Den tidiga fullbordanspunkten för själva brottet gör att en kriminalisering i förfältet skulle omfatta förhållandevis få situationer, men i de situationerna skulle den å andra sidan vara av stor betydelse. Motionärerna föreslår i yrkande 2 ett tillkännagivande om att även brottet finansiering av terrorismresor bör ha en straffskala för grova fall med fängelse i lägst och högst . I yrkande 3 framförs att medverkan i stödfunktioner till terroristverksamhet bör kriminaliseras. Motionärerna anför att all aktiv medverkan i terrororganisationers verksamhet bör ingå i en kriminalisering, inte bara den direkt stridsrelaterade. I yrkande 4 anförs att det antal brott som omfattas av terroristbrottslagen (2003:148) bör utökas. Exempelvis bör brottet skyddande av brottsling läggas till. Även brott som osant intygande och mened bör övervägas. I motion 2016/17:1537 av m.fl. (KD) yrkande 4 begärs ett tillkännagivande om en kriminalisering av medverkan och deltagande i terroriststämplade organisationer. Enligt motionärerna bör stridande, medverkan och deltagande i väpnad strid för organisationer som är terroriststämplade enligt EU:s eller FN:s klassifikationer kriminaliseras. Bestämmelser om terroristbrott och brott med anknytning till terrorism finns främst i lagen (2003:148) om straff för terroristbrott (terroristbrottslagen), lagen (2010:299) om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet (rekryteringslagen) och lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall (finansieringslagen). Terroristbrottslagen infördes för att genomföra Europeiska unionens (EU) rambeslut om bekämpande av terrorism (terrorismrambeslutet). Enligt 2 § terroristbrottslagen döms den för terroristbrott som begår någon av de gärningar som räknas upp i 3 § i lagen, bl.a. mord, dråp, grov misshandel, människorov, mordbrand, sabotage och kapning, om gärningen allvarligt kan skada en stat eller en mellanstatlig organisation. Dessutom krävs att avsikten med gärningen är att injaga allvarlig fruktan hos en befolkning eller en befolkningsgrupp, otillbörligen tvinga offentliga organ eller en mellanstatlig organisation att vidta eller att avstå från att vidta en åtgärd, eller allvarligt destabilisera eller förstöra grundläggande politiska, konstitutionella, ekonomiska eller sociala strukturer i en stat eller i en mellanstatlig organisation. Straffet är fängelse , lägst och högst , eller på livstid eller, om brottet är mindre grovt, fängelse, lägst och högst (2 §). Försök, förberedelse och stämpling till samt underlåtenhet att avslöja eller förhindra terroristbrott är också straffbelagt (4 §). Terrorismrambeslutet ändrades 2008. För att genomföra ändringen och konvention om förebyggande av terrorism infördes rekryteringslagen. I lagen regleras ett särskilt straffansvar för den som i ett meddelande till allmänheten uppmanar eller annars söker förleda till särskilt allvarlig brottslighet (offentlig uppmaning, 3 §) eller söker förmå någon annan, i annat fall än som anges i 3 §, att begå eller annars medverka till särskilt allvarlig brottslighet (rekrytering, 4 §). Ett straffansvar är vidare stadgat i 5 och 5 a §§ för utbildning i vissa fall. Enligt 5 § gäller straffansvaret för det första för den som meddelar eller söker meddela instruktioner om tillverkning eller användning av sådana sprängämnen, vapen eller skadliga eller farliga ämnen som är särskilt ägnade att användas för särskilt allvarlig brottslighet, eller om andra metoder eller tekniker som är särskilt ägnade för sådant ändamål, om gärningen har begåtts med vetskap om att instruktionerna är avsedda att användas för särskilt allvarlig brottslighet. Enligt 5 a § gäller straffansvaret för det andra för den som tar emot sådana instruktioner som avses i 5 § i avsikt att använda dem för särskilt allvarlig brottslighet. Ett straffansvar är vidare enligt 5 b § stadgat för den som reser eller påbörjar en resa till ett annat land än det land där han eller hon är medborgare i avsikt att antingen begå eller förbereda särskilt allvarlig brottslighet eller meddela eller ta emot instruktioner enligt 5 eller 5 a §. Med särskilt allvarlig brottslighet avses enligt 2 § bl.a. terroristbrott och sådan brottslighet som avses i vissa angivna internationella överenskommelser. Ansvar enligt lagen ska inte dömas ut om gärningen är att anse som ringa (7 §). Straffet är fängelse i högst (3–5 b §§). Om brott som avses i 3, 4, 5 eller 5 a § är grovt är straffet fängelse i lägst och högst (6 §). Finansieringslagen infördes för att genomföra FN:s internationella konvention om bekämpande av finansiering av terrorism (finansieringskonventionen). Härefter har ändringar gjorts för att genomföra FN:s säkerhetsråds resolution (2014) med åtgärder mot s.k. utländska terroriststridande. Enligt 3 § första stycket 1 är det straffbart att samla in, tillhandahålla eller ta emot pengar eller annan egendom i syfte att egendomen ska användas eller med vetskap om att den är avsedd att användas för att begå särskilt allvarlig brottslighet. Av 3 § första stycket 2 följer att det också är straffbart att samla in, tillhandahålla eller ta emot pengar eller annan egendom i syfte att egendomen ska användas eller med vetskap om att den är avsedd att användas av en person eller en sammanslutning av personer som begår särskilt allvarlig brottslighet eller gör sig skyldig till försök, förberedelse, stämpling eller medverkan till sådan brottslighet. Det följer vidare av 3 a § att det är straffbart att samla in, tillhandahålla eller ta emot pengar eller annan egendom i syfte att egendomen ska användas eller med vetskap om att den är avsedd att användas för en sådan resa som avses i 5 b § rekryteringslagen. Vad som avses med särskilt allvarlig brottslighet anges i 2 § och omfattar bl.a. terroristbrott och sådan brottslighet som avses i vissa angivna internationella överenskommelser. Av såväl 3 och 3 a §§ följer att det i ringa fall inte ska dömas till ansvar. Av samma bestämmelser framgår att straffet i båda fallen är fängelse i högst . Om brott som avses i 3 § är grovt är straffet dock fängelse i lägst och högst . Försök till ett brott enligt 3 § är också straffbelagt (4 §). Regeringen beslutade (dir. 2014:155) att ge en särskild utredare i uppdrag att analysera behovet av lagändringar för att ska leva upp till de krav på straffrättslig reglering för att förhindra och bekämpa terrorism som ställs i FN:s säkerhetsråds resolution (2014). Utredningen skulle även ta ställning till om straffrättsliga reglering för att förhindra och bekämpa finansiering av terrorism uppfyller de krav som den mellanstatliga organisationen () ställer. Utredningen antog namnet Utredningen om genomförande av vissa straffrättsliga åtaganden för att förhindra och bekämpa terrorism. Utredningen överlämnade delbetänkandet Straffrättsliga åtgärder mot terrorismresor (SOU 2015:63). Regeringen överlämnade proposition 2015/16:78 Ett särskilt straffansvar för resor i terrorismsyfte till . I propositionen föreslogs att det skulle införas ett särskilt straffansvar för den som tar emot utbildning om bl.a. terroristbrott, som reser eller påbörjar en resa till ett annat land än det land där personen är medborgare om avsikten är att begå eller förbereda särskilt allvarlig brottslighet eller att ge eller ta emot utbildning om bl.a. terroristbrott, som finansierar en sådan resa eller som finansierar en person eller en sammanslutning av personer som t.ex. begår terroristbrott, oavsett syftet med finansieringen.