bet · H401KU20 · 2017-06-13 00:00:00 — Utskottet ville dock understryka vikten av att finansministern vid det aktuella tillfället hade säkerställt att hennes uttalanden grundades på uppgifter som var korrekta. Utskottet noterade att det i den svarspromemoria som upprättats inom uppgavs att ministerns uttalande byggde på beräkningar och prognoser som tagits fram inom departementet. Granskningen gav inte anledning till något ytterligare uttalande från utskottet. granskade utskottet bostads- och stadsutvecklingsministerns uttalanden rörande regeringens beslut att utse en samordnare för (bet. 2015/16:KU20 s. 47 f.). Utskottet konstaterade att statsrådets uttalanden i media inte överensstämde med hur samordnarens uppdrag var utformat. Utskottet granskade även finansministerns uttalande med anledning av uppgifter om manipulerade utsläppsvärden hos en fordonstillverkare (bet. 2015/16:KU20 s. 341 f.). I denna granskning konstaterade utskottet att statsrådets uttalanden kunde uppfattas på olika sätt och därför kunde ge en felaktig bild. I båda fallen framhöll utskottet vikten av att statsråds uttalanden är korrekta. Genom en skrivelse till begärde utskottet svar på ett antal frågor. Utskottet fick en promemoria utarbetad inom (bilaga A4.11.2). I promemorian anförs att proposition 2007/08:18 innebar en sänkning av reklamskatten för vissa periodiska publikationer, men inte ett avskaffande av densamma. Vidare anförs att avsikten med beskrivningen i den aktuella debattartikeln var att lyfta fram att den förra regeringen inte helt avskaffade reklamskatten. Utskottet konstaterar inledningsvis att statsråd i likhet med andra medborgare har rätt att göra uttalanden i olika sammanhang, men att vissa särskilda hänsyn kan behöva tas. Det är vidare av stor vikt att statsråd deltar i samhällsdebatten och det är också rimligt att statsråd använder de möjligheter som står till buds för att nå ut till allmänheten. Som utskottet anfört tidigare är det viktigt att uttalanden av statsråd är korrekta. När det gäller den aktuella granskningen noterar utskottet att den tidigare regeringen föreslog en sänkning av reklamskatten för vissa periodiska publikationer, men inte ett avskaffande av densamma. Kultur- och demokrati-ministern avsåg enligt svar att i den aktuella debattartikeln lyfta fram att den tidigare regeringen inte helt avskaffade reklamskatten. Utskottet konstaterar att tillkännagivande om reklamskatten gjordes , varför uppgiften om att majoritet gav den tidigare borgerliga regeringen i uppdrag att avskaffa reklamskatten är felaktig. När det gäller beskrivningen av den tidigare regeringens arbete med reklamskatten konstaterar utskottet att debattartikeln kunde uppfattas på olika sätt i förhållande till de åtgärder som regeringen vidtog. Utskottet vill i sammanhanget uppmärksamma att det i en debattartikel finns större möjligheter att kontrollera sakförhållanden och överväga formuleringar än vid muntliga uttalanden. Granskningen ger inte anledning till något ytterligare uttalande av utskottet. 4.12 Inrikesministerns uttalanden om datalagring I en anmälan till (dnr 1125-2016/17), bilaga A4.12.1, begärs att utskottet granskar om inrikesminister genom uttalanden riskerat att påverka enskilda företags agerande och deras tillämpning av gällande regler för datalagring i sina verksamheter och rättstillämpningen i övrigt på ett sätt som skulle kunna innebära att åtgärder vidtogs i strid med den gällande rättsordningen. I anmälan hänvisas till en rättsprocess i Kammarrätten i mellan (Tele2) och (). I rättsprocessen begärde kammarrätten ett förhandsavgörande av , som beslutade en dom med anledning av kammarrättens begäran. Vidare anförs i anmälan att statsrådet mot bakgrund av dom har uttalat sig om Tele2:s och andra teleoperatörers lagring av trafikdata. I anmälan hänvisas till ett antal olika nyhetsartiklar. Enligt en artikel publicerad på webbplats () med rubriken underkänns har sagt följande: Jag utgår ifrån att operatörerna står fast vid de tidigare utfästelser man har gjort om att de vill vara med och bekämpa grov brottslighet. För det vore en sällsynt dålig timing om vi i direkt anslutning till det fasansfulla dådet i skulle kraftigt minska våra möjligheter att förebygga terrorism eller lösa mord och våldtäkter. Där har operatörerna ett ansvar. I anmälan nämns också att i en artikel med rubriken ingriper inte mot polisens dåliga resultat publicerad på Dagens Nyheters webbplats () återges en intervju med inrikesminister . Artikeln inleds med en bild med följande bildtext: ”Inrikesminister ska träffa de svenska teleoperatörerna för att säkerställa att de kommer att fortsätta lämna ut uppgifter trots besked .” I ingressen till samma artikel anges: ”vill övertala , och Tele2 att lämna ut mobildata – trots att slagit på fingrarna.” I samma artikel ger svar på frågor enligt följande (tidningens frågor markerade med fetstil). Mobildata har ofta varit det som gjort att polisen lyckats lösa mord och andra grova brott där ingen velat vittna. sa nej till att svenska teleoperatörer sparar mobildata på det sätt som regeringen vill. Tele 2 och slutade direkt att lagra vissa data och har även raderat äldre data. Vad tänker du göra nu? Det är väl begripligt att de drar slutsatsen av , delvis motsägelsefulla dom, att den speciella lagringen ska upphöra. Men det sker ju ändå en lagring av ett stort antal uppgifter inom alla de tre stora telekombolagen, som de behöver för sin verksamhet. Alla tre har ju sagt att de vill vara med att bidra till att allvarliga brott utreds. Jag utgår från att de kommer att vara behjälpliga i att lämna ut de uppgifterna. För att säkerställa det kommer jag att träffa dem . När kommer mötet att ske? Kan du göra något annat än att vädja? Kortsiktigt handlar det nog bara om att bolagen ska leva upp till de utfästelser som de har gjort. Jag har väldigt svårt att tro att något svenskt telefonbolag skulle aktivt vilja skydda exempelvis attentatsmännen vid morden på i . Utöver det ska vi ta fram en ny lagstiftning i dialog med operatörerna. Vi måste ju ta till oss att satte upp tuffare spärrar för integritet och rättssäkerhet än den svenska lagstiftningen. anges i en artikel på Svenska Dagbladets webbplats () med rubriken kallar till sig teleoperatörer att ett möte om datalagring mellan de stora teleoperatörerna och inrikesminister skulle bli av . Syftet från ministerns sida var enligt artikeln att övertala , och Tele2 att lämna ut mobildata trots att slog fast att svenska myndigheter inte kan tvinga operatörerna att masslagra kunders trafikuppgifter från telefoner och internet. och Tele2 har beslutat att sluta lagra sådana trafikdata. På () anges i en artikel publicerad med rubriken ny lag om datalagring bl.a. att det blir det upp till att försöka jämka ihop parterna. Han påpekar enligt artikeln att kammarrätten ännu inte hade gjort sin bedömning av yttrande som han för övrigt anser innehåller motsägelser. Härefter återges följande uttalande från : Tills dess vi får en ny lagstiftning vill jag att operatörerna lämnar ut information som de ändå lagrar och som rör allvarlig brottslighet. Det kommer säkert att finnas detaljer som vi inte blir överens om, men vi kanske kan vara överens om tillräckligt mycket så att vår förmåga att bekämpa terrorism och annan allvarlig brottslighet inte minskar dramatiskt. Vidare anförs i anmälan att oavsett vad inrikesminister och andra har ansett om förhandsavgörandet i sak är en grundläggande utgångspunkt i en rättsstat att den rättsliga hanteringen får ta sin tid och ha sin gilla gång. Samtliga berörda – både offentliga och privata rättssubjekt – får rätta sig efter det man efter bästa förstånd anser stämma överens med den gällande rättsordningen. Enligt anmälan förefaller det högst olämpligt att inrikesminister genom ett flertal uttalanden har försökt förmå teleoperatörer att agera vid sidan av det som enligt teleoperatörerna själva, och av allt att döma även själv, på goda grunder har ansetts vara uttryck för gällande rätt. Det förefaller även olämpligt att en minister inger sig i någon form av köpslående eller uttrycker att han vill göra detta med telekomoperatörer i syfte att uppnå någon form av ”överenskommelse” som står i strid med, eller i vart fall uppenbart riskerar att stå i strid med den gällande rättsordningen. Anmälaren anför vidare att det är svårt att tolka inrikesministerns uttalanden på annat sätt än att han har haft som syfte att förmå teleoperatörna att gå vid sidan av rättsordningen. Det finns enligt anmälaren också – åtminstone principiellt sett – en viss risk för att inrikesministerns uttalanden kunnat påverka den rättsprocess som innefattar den fortsatta hanteringen av förhandsavgörande inom ramen för det anhängiggjorda målet i Kammarrätten i . Till grund för granskningen har legat bl.a. en promemoria upprättad inom , bilaga A4.12.2. och rådets direktiv /24/EG om lagring av uppgifter som genererats eller behandlats i samband med tillhandahållande av allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster eller allmänna kommunikationsnät och om ändring av direktiv /58/EG (datalagringsdirektivet) antogs . Direktivet syftade till att harmonisera medlemsstaternas bestämmelser om skyldighet att lagra vissa uppgifter om elektronisk kommunikation för att på så sätt säkerställa att uppgifterna är tillgängliga för avslöjande, utredning och åtal av allvarliga brott. Uppgifter om elektronisk kommunikation Elektronisk kommunikation innebär överföring av signaler i elektronisk form. Elektronisk kommunikation omfattar telefoni, datakommunikation samt utsändningar till allmänheten genom radio och tv. och rådets direktiv /58/EG av om behandling av personuppgifter och integritetsskydd inom sektorn för elektronisk kommunikation (direktivet om integritet och elektronisk kommunikation) innehåller regler som syftar till att harmonisera medlemsstaternas bestämmelser för att säkerställa ett likvärdigt skydd av de grundläggande fri- och rättigheterna, i synnerhet rätten till integritet, när det gäller behandling av personuppgifter inom sektorn för elektronisk kommunikation. De syftar även till att säkerställa fri rörlighet för sådana uppgifter samt för utrustning och tjänster avseende elektronisk kommunikation inom unionen. Direktivet om integritet och elektronisk kommunikation har genomförts i svensk rätt främst genom bestämmelser som tagits in i lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation (LEK). Enligt direktivet ska medlemsstaterna genom nationell lagstiftning säkerställa konfidentialitet vid kommunikation och därmed förbundna trafikuppgifter via allmänna kommunikationsnät och allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster. Detta görs bl.a. genom bestämmelser om förbud mot avlyssning i 6 kap. LEK och bestämmelser om tystnadsplikt i samma kapitel. I 6 kap. 20 § föreskrivs således att den som i samband med tillhandahållande av ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst har fått del av eller tillgång till vissa närmare angivna uppgifter som rör ett meddelande inte obehörigen får föra vidare eller utnyttja det han eller hon har fått del av eller tillgång till. Tystnadsplikten omfattar uppgift om abonnemang, innehållet i ett elektroniskt meddelande eller annan uppgift som angår ett särskilt elektroniskt meddelande. Enligt lagen har operatörerna dessutom tystnadsplikt för uppgift som hänför sig till användning av vissa hemliga tvångsmedel. Ett obehörigt röjande eller utnyttjande av sådana uppgifter i strid med denna bestämmelse är straffsanktionerat som brott mot tystnadsplikten enligt 20 kap. 3 § . Leverantörer ska enligt särskilda bestämmelser i 6 kap. 16 a–f §§ lagra vissa uppgifter om bl.a. telefonsamtal, internettrafik och meddelandehantering för att uppgifterna ska kunna användas vid brottsbekämpning. Villkoren för de brottsbekämpande myndigheternas inhämtning av dessa uppgifter regleras närmare i LEK, och lagen (2012:278) om inhämtning av uppgifter om elektronisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverksamhet (inhämtningslagen). Syftet med bestämmelserna i 6 kap. 16 a–f §§ LEK är att genomföra datalagringsdirektivet. Av regleringen i 6 kap. LEK följer att trafikuppgifter som lagras av en leverantör med stöd av den tvingande regleringen i 16 a får behandlas – vid sidan av själva lagringen och den efterföljande raderingen – endast för att lämnas ut enligt 6 kap. 22 § första stycket 2 LEK (abonnemangsuppgifter), 27 kap. 19 § och enligt inhämtningslagen. Uppgifter som inte lagrats med stöd av den tvingande regleringen i 6 kap. 16 a § LEK kan ändå finnas tillgängliga hos leverantören exempelvis för att denne behöver uppgifterna för sin fakturering. Sådana uppgifter kan också hämtas in av de brottsbekämpande myndigheterna enligt gällande regelverk. Uppgifter som inte lagras enligt de tvingande reglerna kan i vissa situationer också lämnas ut enligt andra regelverk. Ett exempel på det är reglerna om informationsföreläggande enligt 53 c § lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk. Vidare finns, när det gäller andra uppgifter som rör leverantörernas kunder än de uppgifter som lagras enligt 6 kap. 16 a § LEK, bestämmelser som genombryter leverantörens tystnadsplikt i situationer som omfattar utlämnande för bl.a. delgivning i vissa fall, efterforskning av försvunna personer, identifiering vid olyckor och dödsfall samt underrättelse av vårdnadshavare till en underårig som misstänks för brott. I dessa fall genombryts tystnadsplikten – med ett undantag – enbart i fråga om uppgifter om abonnemang. För ändamålet att eftersöka försvunna personer ska även andra uppgifter som angår ett elektroniskt meddelande, t.ex. lokaliseringsuppgifter, på begäran lämnas ut. I en dom (den s.k. Digital Rights-domen) fann att datalagringsdirektivet var ogiltigt. underrättade Tele2 PTS om att bolaget, efter att datalagringsdirektivet förklarats ogiltigt av , från avsåg att upphöra med att lagra uppgifter om elektronisk kommunikation i enlighet med lagen om elektronisk kommunikation samt radera de uppgifter som lagrats fram till den tidpunkten. inkom med en anmälan till PTS av vilken det framgick att Tele2 hade upphört med leveranser av dessa uppgifter till polisen. tillsatte den dåvarande justitieministern en särskild utredare som skulle granska de svenska reglernas tillämplighet mot bakgrund av Digital Rights-domen. I en promemoria av (Datalagring, och svensk rätt, Ds 2014:23) fann utredaren att det svenska regelverket avseende lagring inte stred mot unionsrätten eller mot Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Mot bakgrund av ovanstående underrättade PTS Tele2 om att bolaget inte uppfyllde skyldigheten enligt nationell lagstiftning att för brottsbekämpande ändamål lagra de uppgifter som avses i LEK. PTS förelade bolaget att lagra dessa uppgifter. Tele2 ansåg att promemorian grundade sig på en felaktig tolkning av Digital Rights-domen och att skyldigheten att lagra uppgifterna stred mot de grundläggande rättigheterna enligt EU-stadgan. Bolaget överklagade därför föreläggandet av till Förvaltningsrätten i . Förvaltningsrätten avslog överklagandet i en dom . Tele2 överklagade den domen till Kammarrätten i . Kammarrätten beslutade att vilandeförklara målet och begära ett förhandsavgörande från . meddelade en dom med anledning av kammarrättens begäran. fann att det fanns hinder för en nationell lagstiftning som i brottsbekämpande syfte föreskriver en generell och odifferentierad lagring av samtliga trafikuppgifter och lokaliseringsuppgifter avseende samtliga abonnenter och registrerade användare och samtliga elektroniska kommunikationsmedel. Vidare fann domstolen att det fanns hinder för en nationell lagstiftning som reglerar skydd och säkerhet för trafikuppgifter och lokaliseringsuppgifter och, i synnerhet, behöriga nationella myndigheters tillgång till lagrade uppgifter och som inte – inom ramen för brottsbekämpning – begränsar denna tillgång till enbart åtgärder som syftar till att bekämpa grov brottslighet, inte föreskriver att tillgången ska vara underkastad förhandskontroll av en domstol eller en oberoende förvaltningsmyndighet och inte kräver att uppgifterna ska lagras inom unionen. Dom från Kammarrätten i Kammarrätten i konstaterade i en dom (mål nr 7380-14) att det med hänsyn till dom var klarlagt att de svenska bestämmelserna om lagring av trafikuppgifter m.m. för brottsbekämpande ändamål står i strid med unionsrätten. Detta fick till följd att de svenska bestämmelserna inte kan tillämpas. Kammarrätten upphävde därför PTS beslut att förelägga Tele2 att lagra trafikuppgifter m.m. för brottsbekämpande ändamål. Kammarrättens prövning omfattade det överklagade beslutet från PTS och därmed om PTS haft rätt att förelägga Tele2 att lagra trafikuppgifter m.m. för brottsbekämpande ändamål i enlighet med bestämmelserna i lagen och förordningen om elektronisk kommunikation. Däremot omfattade inte prövningen den lagring som bl.a. görs för att överföra ett elektroniskt meddelande eller lagring för abonnentfakturering. Kammarrättens frågor till i begäran om förhandsavgörande gällde förutom lagringens omfattning även bestämmelserna om tillgång till de lagrade uppgifterna, lagringstiden och säkerheten för de lagrade uppgifterna. Skälet till detta var att kammarrätten ville få svar på om proportionaliteten av lagringens omfattning skulle bedömas för sig eller om det skulle göras en sammanvägd bedömning med beaktande av dessa övriga bestämmelser. Kammarrättens prövning i detta mål omfattade dock inte frågan om de svenska bestämmelserna om tillgång till de lagrade uppgifterna samt bestämmelserna om lagringstid och säkerhet för de lagrade uppgifterna är förenliga med unionsrätten. I 11 kap. 3 § regeringsformen föreskrivs att ingen myndighet, inte heller , får bestämma hur en domstol ska döma i det enskilda fallet eller hur en domstol i övrigt ska tillämpa en rättsregel i ett särskilt fall. På motsvarande sätt föreskrivs i 12 kap. 2 § regeringsformen att ingen myndighet, inte heller eller en kommuns beslutande organ, får bestämma hur en förvaltningsmyndighet i ett särskilt fall ska besluta i ett ärende som rör myndighetsutövning mot en enskild eller mot en kommun eller som rör tillämpningen av lag. I bestämmelsen i 11 kap. 3 § regeringsformen fastslås den viktiga rätts-säkerhetsprincipen att domstolarna i sitt dömande bara har att rätta sig efter rättsreglerna och inte får ta emot order och anvisningar om hur de ska döma i det enskilda fallet. Genom ett förbud mot direktiv i särskilda fall tillförsäkras domstolarna självständighet i sin rättstillämpande verksamhet (se m.fl., Grundlagarna, [, Zeteo], kommentaren till 11 kap. 3 § regeringsformen). Grundlagberedningen framhöll (SOU 1972:15 s. 196) att den kanske viktigaste garantin för att domstolarna och förvaltningsmyndigheterna skulle fullfölja sina uppgifter på ett sätt som var tillfredsställande för den enskildes rättstrygghet låg i att de i grundlag tillförsäkrades självständighet i sin rättstillämpande verksamhet. Svar på skriftlig fråga svarade statsrådet på en skriftlig fråga om framtiden för nödvändig datalagring (fr. 2016/17:640). I svaret anförde statsrådet följande: har frågat mig vilka initiativ jag kommer att ta för att säkerställa att brottsbekämpande myndigheter erhåller den information och de mobildata som de behöver i sitt mycket viktiga arbete. De brottsbekämpande myndigheternas tillgång till lagrade uppgifter om elektronisk kommunikation är av mycket stort värde för att kunna förebygga, förhindra och utreda brott. Myndigheterna kan genom tillgången till sådana uppgifter klarlägga händelser som anknyter till såväl själva brottstillfället som till t.ex. planläggning eller flykt. I många fall – t.ex. vid barnpornografibrott – kan tillgången till lagrade uppgifter vara avgörande för att kunna identifiera en misstänkt gärningsman. Enligt står den svenska regleringen på detta område inte i överensstämmelse med . Bland annat kritiserar domstolen systemet med en generell datalagringskyldighet för brottsbekämpande ändamål. Vi behöver nu se över vilka förändringar som måste göras för att vårt regelverk ska vara förenligt med domen som de brottsbekämpande myndigheternas behov av information kan säkerställas. För att få en bild av detta är det viktigt att bl.a. ha en dialog med operatörerna. Syftet med mina pågående samtal med operatörerna är självklart inte att försöka förmå dem att lagra uppgifter på ett sådant sätt att det bryter mot lagen, något som jag också tydliggjort vid dessa samtal. Jag kommer att ta initiativ till att en utredning som får i uppdrag att se över regelverket tillsätts . När det särskilt gäller frågan om statsråds rätt att uttala sig om rättsavgöranden och om ett uttalande varit ägnat att påverka en domstols bedömning i ett enskilt mål, har utskottet framhållit att domstolarnas självständighet är en av grunderna för en rättsstat. Med hänsyn till detta bör statsråden enligt utskottet visa största möjliga återhållsamhet med att uttala sig om rättsavgöranden i enskilda fall eller att göra uttalanden som kan uppfattas på detta sätt. Uttalanden om rättskipningen kan utgå från enskilda fall men slutsatsen måste ges en allmän innebörd om inte misstanken ska uppstå att ett statsråd velat påverka domstolarnas avgöranden. Även om avsikten med uttalandet inte har varit att påverka domstolarnas bedömning kan det ändå i vissa fall framstå som stridande mot syftet i dåvarande 11 kap. 2 § regeringsformen, numera 11 kap. 3 § (bet. 1993/94:KU30 s. 61 f.). En granskning (bet. 2010/11:KU20 s. 212 f.) gällde ett uttalande av statsminister i fråga om marknadsföring av flygplats. I en artikel på webbplats angavs att och Lunds kommuner samt avsåg att satsa på att marknadsföra flygplats. Malmös insats hade överklagats till förvaltningsdomstolen. I artikeln anges följande om vad statsminister uttalat: , och står redo att lägga på att marknadsföra flygplats. – En tveksam satsning, tycker statsminister (M). – Fullt rimligt, säger (S). På riksplanet är enigheten mindre. ser det som tveksamt att svenska kommuner och landsting slussar skattemedel till en utländsk flygplats. – Det kan ju inte beskrivas som en kärnuppgift för en svensk kommun med sin kommunala kompetens, säger han. – Vi moderater brukar säga att man ska vara aktsam om skattepengarna lokalt och se till att de verkligen går till skola, äldreomsorg och förskolor. Det är kärnuppgiften. Då ska man akta sig för att ha med allt för mycket ”annat” – lokala företag, marknadsföringsprojekt och liknande. – Men det måste rimligen vara upp till Malmös förtroendevalda att förklara och försvara hur man resonerat i , tillägger statsministern. I sitt ställningstagande omtalade utskottet vad det tidigare framhållit, nämligen att statsråd bör iaktta försiktighet i vissa hänseenden samt att det kan bl.a. gälla uttalanden som kan riskera den självständighet som enligt regeringsformen tillkommer domstolar och förvaltningsmyndigheter vid deras rättstillämpning som gäller enskilda eller kommuner. Granskningen i det fallet föranledde inget uttalande av utskottet. granskade utskottet (bet. 2015/16:KU20 s. 356 f.) sjukvårdsministerns och jämställdhetsministerns uttalanden om en tingsrättsdom. Utskottet anförde bl.a. följande: Enligt 11 kap. 3 § regeringsformen får ingen myndighet, inte heller , bestämma hur en domstol ska döma i det enskilda fallet eller hur en domstol i övrigt ska tillämpa en rättsregel i ett särskilt fall. Domstolarnas självständighet är en av grunderna för en rättsstat. Enligt utskottets tidigare uttalanden bör därför statsråd, som i och för sig i likhet med alla andra medborgare har rätt att göra uttalanden i olika sammanhang, visa största möjliga återhållsamhet med att uttala sig om rättsavgöranden i enskilda fall eller att göra uttalanden som kan uppfattas på detta sätt.