bet · H401SoU7 · 2017-04-28 00:00:00 — Enligt statsrådet behöver därför samma underlag finnas för kvalitetsutveckling och medicinskt förbättringsarbete som finns för annan vård. Vidare betonade statsrådet att regeringen under beredningen av beslutet tagit stor hänsyn till ärendets integritetsaspekter och den oro som funnits. Utskottet ser positivt på den aktuella satsningen på ungdomsmottagningar som genomförs inom ramen för överenskommelsen mellan staten och SKL om stöd till riktade insatser inom området psykisk hälsa 2017. Med hänvisning till pågående arbete anser utskottet inte att det finns skäl att ta några initiativ i frågan. Utskottet föreslår att motion 2015/16:1516 (S) yrkandena 1 och 2 avslås. Utskottet noterar ansvar för att verka för nationell samordning och kunskapsuppbyggnad inom området sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter. När det gäller motioner om abortförebyggande arbete noterar utskottet att preventivmedel som ingår i läkemedelsförmånerna fr.o.m. är kostnadsfria för personer som vid inköpstillfället inte har fyllt . Utskottet ser inte skäl att nu ta något ytterligare initiativ i frågan och föreslår att motion 2015/16:2568 (KD) yrkande 54 och motion 2016/17:3305 (KD) yrkande 58 avslås. Utskottet föreslår även att motion 2016/17:2947 (C) yrkandena 1 och 2 avslås. Vidare konstaterar utskottet att regeringen beslutade att ta bort undantaget för aborter i förordningen (2001:707) om patientregister hos . Beslutet innebär att abort likställs med andra åtgärder som utförs inom hälso- och sjukvården och att det är tillåtet för att samla in personuppgifter till patientregistret i samband med aborter. Enligt tidigare bestämmelser i förordningen fick personnummer och vissa andra uppgifter inte behandlas i patientregistret för vårdkontakt som innehöll koder för abort eller därtill sammanhängande diagnoser. Utskottet ser positivt på denna ändring. Utskottet bedömer därmed att motion 2015/16:2568 (KD) yrkande 56 är tillgodosedd. När det gäller motionsyrkandet om en nationell amningssamordning noterar utskottet uppdrag att leda en samordningsgrupp för amningsfrågor. Mot bakgrund av detta föreslår utskottet att motion 2016/17:2774 (S) yrkandena 1 och 2 avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om självmordsprevention. Jämför reservation 10 (SD), 11 (V) och 12 (L). I kommittémotion 2015/16:371 av m.fl. (V) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att det bör tas fram en nationell handlingsplan för att minska antalet självmord. Liknande tillkännagivanden begärs i motion 2016/17:608 av (L) yrkande 1, kommittémotion 2016/17:3000 av m.fl. (L) yrkande 14 samt motion 2016/17:2285 av (SD) yrkande 1. I kommittémotion 2015/16:371 av m.fl. (V) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att det bör tas fram ett nationellt program för efterlevande till den som tagit sitt liv. Ett liknande tillkännagivande begärs i motion 2015/16:1777 av Per Ramhorn och (båda SD) yrkande 3. I motion 2015/16:1777 av Per Ramhorn och (båda SD) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om ökade insatser för att motverka suicid i allmänhet och bland ungdomar i synnerhet. I motion 2015/16:2020 av (SD) begärs ett tillkännagivande om att införa en nollvision för självmord. Ett liknande tillkännagivande begärs i motion 2016/17:2133 av (M). I motion 2016/17:251 av (SD) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att det självmordsförebyggande arbetet bör bli en prioriterad fråga. I yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att tillföra mer resurser till självmordsförebyggande forskning. I motion 2016/17:484 av m.fl. (V) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att ge lämplig myndighet i uppdrag att sammanställa tillgänglig kunskap om suicid i anslutning till vården. I yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att ge berörd myndighet i uppdrag att utforma genusanpassade samt hbtq- och transanpassade suicidpreventiva strategier riktade mot kommuner och landsting. I motion 2016/17:1231 av (M) begärs ett tillkännagivande om kommunalt ansvar för suicidprevention. I motion 2016/17:1332 av (MP) begärs ett tillkännagivande om inrättande av ett nationellt övervakningssystem för suicid. I motion 2016/17:2285 av (SD) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att uppmärksamma den internationella dagen för suicidprevention. I kommittémotion 2016/17:3000 av m.fl. (L) yrkande 13 begärs ett tillkännagivande om att förverkliga förslag om en struktur för det suicidförebyggande arbetet. I yrkande 16 begärs ett tillkännagivande om behovet av ökade kunskaper om suicid bland äldre. Bakgrund och pågående arbete Det nuvarande nationella handlingsprogrammet för suicidprevention antogs av som en del av proposition 2007/08:110 En förnyad folkhälsopolitik. I propositionen uttrycker regeringen visionen att ingen människa ska behöva hamna i en sådan utsatt situation att självmord ses som den enda utvägen. Handlingsprogrammet innehåller nio åtgärdsområden som utgår dels från ett befolkningsperspektiv, dels från ett individperspektiv. Insatser som främjar goda livschanser för mindre gynnade grupper Insatser som minskar alkoholkonsumtionen i befolkningen och i högriskgrupper för självmord Minskad tillgänglighet till medel och metoder för självmord Självmordsprevention som hantering av psykologiska misstag Medicinska, psykologiska och psykosociala insatser Spridning av kunskap om evidensbaserade metoder för att minska självmord Kompetenshöjning hos personal och andra nyckelpersoner i vård och omhändertagande av personer med självmordsproblematik Händelseanalyser av lex Maria-anmälningar Stöd till frivilligorganisationer. Struktur för kunskapsbaserad suicidprevention beslutade regeringen (S2014/3988/FS) att ge i uppdrag att lämna förslag på utformningen av en samordnad, effektiv och behovsanpassad statlig kunskapsstyrning som stöd för lokalt och regionalt självmordspreventivt arbete. redovisade uppdraget i rapporten för kunskapsbaserad suicidprevention. För att utveckla arbetet med självmordsprevention föreslog en ny struktur där samordningsansvaret på nationell och regional nivå tydliggörs. På så vis ska möjligheten till kunskapsutbyte mellan aktörer på olika samhällsnivåer öka. På nationell nivå föreslås ansvara för samordning av det kunskapsstödjande arbetet. På regional nivå föreslås landsting och regioner svara för samordningen, och på lokal nivå kan suicidpreventionen integreras i redan pågående verksamheter i kommuner och andra organisationer. Där en sådan inte redan finns föreslår att en samordningsfunktion inrättas, i exempelvis en kommun. Regeringen beslutade (S2015/3986/FS) att ge i uppdrag att samordna det suicidförebyggande arbetet på nationell nivå. ska inom uppdraget ansvara för att – utveckla samordningen och samverkan mellan berörda myndigheter och aktörer, genom bl.a. en föreslagen nationell samverkansgrupp och en nationell intressentgrupp – utveckla kunskapssammanställning, kunskapsspridning och vägledning i samverkan med berörda myndigheter och berörda aktörer – stärka kunskapsuppbyggnad och framtagande av ny kunskap i samverkan med myndigheter och berörda aktörer samt ge stöd till sådant utvecklingsarbete – utveckla uppföljningen av det suicidpreventiva arbetet i samverkan med berörda myndigheter och berörda aktörer – publicera sammanfattande årliga rapporter om utvecklingen på området utifrån sin roll som samordnande myndighet. Det huvudsakliga syftet med uppdraget är enligt regeringen att utveckla och stärka kunskapsstyrningen av det suicidförebyggande arbetet. Kunskapsstyrning syftar till att skapa förutsättningar för verksamheter att utgå från bästa tillgängliga kunskap. Kunskapsstyrning omfattar vidare en process där kunskap sprids, resultat följs upp och ny kunskap skapas med stöd av uppföljningen. Genom kunskapsstyrning ska också användandet av overksamma eller skadliga metoder kunna förhindras, vilket är grundläggande av både samhällsekonomiska och säkerhetsmässiga skäl. Som samordnande nationell myndighet ska , i samverkan med berörda aktörer såsom myndigheter, brukar- och anhörigorganisationer och andra frivilligorganisationer, sammanställa och presentera övergripande kunskap om suicidprevention. Syftet med nationell samverkan är att aktuell kunskap om suicidprevention sammanställs och sprids på ett behovsanpassat, ändamålsenligt och samordnat sätt. Arbetet med kunskapsstyrning bedrivs inom ramen för Rådet för statlig styrning med kunskap avseende hälso- och sjukvård och socialtjänst. Rådet samlar generaldirektörerna från nio myndigheter, däribland , under ledning av generaldirektör. Parallellt med rådet har det bildats en grupp bestående av sex ledamöter från landsting och tio ledamöter från kommuner. Ledamöterna har utsetts av regeringen på förslag av SKL. Gruppen ska informera rådet om områden där huvudmännen har behov av kunskap och om hur kunskapen behöver utformas och kommuniceras. gjorde en kartläggning av det suicidpreventiva arbetet på lokal och regional nivå. Resultatet presenterades 2016 i rapporten av det suicidpreventiva arbetet i kommuner, landsting och länsstyrelser. Rapporten visar att arbetet med att förebygga suicid är geografiskt spritt över och att det framför allt är landstingen, snarare än kommuner, stadsdelar och länsstyrelser, som aktivt bedriver ett suicidförebyggande arbete (utanför den kliniska verksamheten). I de delar av landet där inte driver eller deltar i ett suicidpreventivt arbete bedrivs arbetet i vissa fall på kommunnivå. konstaterar i kartläggningen att en ökad samverkan mellan den ideella sektorn och kommunerna skulle kunna förstärka arbetet med suicidprevention både lokalt och regionalt. publicerades den första årliga lägesrapporten om suicidprevention som gett ut inom ramen för sitt uppdrag som nationell samordnande myndighet. Lägesrapporten , Suicidprevention 2016. En lägesrapport om det nationella arbetet med att förebygga självmord, sammanfattar det suicidpreventiva arbete som bedrivs av , andra berörda myndigheter och den ideella sektorn. Bland annat nämns arbete med nationell samordning och flera nationella myndigheters och organisationers insatser för att minska suicid. Även nyheter inom suicidforskningen och aktuell statistik presenteras. överlämnade slutbetänkandet Händelseanalyser vid självmord inom hälso- och sjukvården och (SOU 2010:45) . Utredningen lämnade ett antal förslag om händelseanalyser vid självmord. Utredningens slutsatser omhändertogs inom ramen för handlingsplanen PRIO för riktade insatser inom psykisk ohälsa 2012–2016. PRIO avslutades dock och slutredovisades av Myndigheten för vård- och omsorgsanalys . och tog tillsammans fram ett stödmaterial som ska hjälpa kommuner och andra aktörer att följa upp självmord bland barn och unga upp till genom händelseanalyser. Stödmaterialet ska bidra till att resultatet från händelseanalyserna används i ett kontinuerligt utvecklingsarbete för att förhindra nya fall av självmord bland barn och unga. Utskottet behandlade motioner om självmordsprevention i betänkande 2014/15:SoU12 Folkhälsofrågor. Utskottet anförde att självmordsprevention är en fråga som måste tas på största allvar men avstyrkte motionerna med hänvisning till pågående arbete. beslutade i enlighet med utskottets förslag. Svar på skriftlig fråga besvarade statsrådet en skriftlig fråga (fr. 2015/16:52) om regeringens åtgärder för att minska antalet självmord i . Statsrådet anförde att 2008 ställde sig bakom den dåvarande regeringens vision om att ingen ska behöva ta sitt liv. Vidare anförde statsrådet bl.a. att det finns en nedåtgående trend när det gäller självmord men att självmorden dessvärre inte minskar bland unga människor. Statsrådet framhöll att det behövs särskilda förebyggande insatser när det gäller gruppen unga men att det också krävs att det förebyggande arbetet utvecklas även vad gäller övriga åldersgrupper. Vidare påtalade statsrådet vikten av samordning och långsiktigt arbete för att upprätthålla den positiva trenden med sjunkande självmordstal. Statsrådet beskrev även några av de åtgärder som regeringen initierat för att förbättra det självmordsförebyggande arbetet, såsom en översyn av PRIO-satsningen samt uppdrag att samordna det suicidförebyggande arbetet på nationell nivå. Det självmordspreventiva arbetet är av yttersta vikt, och självmordsprevention är en fråga som måste tas på största allvar. Visionen i handlingsprogrammet för att minska antalet självmord som beslutade om 2008 är att ingen människa ska behöva hamna i en sådan utsatt situation att självmord ses som den enda utvägen. Utskottet konstaterar att ansvarar för att samordna det suicidförebyggande arbetet på nationell nivå. Arbetet utgår från det nationella handlingsprogrammet för suicidprevention. Inom uppdraget verkar för att det förebyggande arbetet ska bedrivas enligt bästa tillgängliga kunskap genom ett behovsanpassat och ändamålsenligt kunskapsstödjande arbete. Utskottet noterar vidare kartläggning av det suicidpreventiva arbetet på lokal och regional nivå som presenterades 2016 samt den första årliga lägesrapporten om suicidprevention som myndigheten publicerade utifrån sin roll som samordnande myndighet. Med hänvisning till pågående arbete, främst inom ramen för uppdrag att samordna det suicidförebyggande arbetet, anser utskottet att det inte nu finns skäl för att nu ta något initiativ på området. Utskottet föreslår att motionerna 2015/16:371 (V) yrkandena 1 och 2, 2015/16:1777 (SD) yrkandena 1 och 3, 2015/16:2020 (SD), 2016/17:251 (SD) yrkandena 1 och 2, 2016/17:484 (V) yrkandena 1 och 2, 2016/17:608 (L) yrkande 1, 2016/17:1231 (M), 2016/17:1332 (MP), 2016/17:2133 (M), 2016/17:2285 (SD) yrkandena 1 och 2 och 2016/17:3000 (L) yrkandena 13, 14 och 16 avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om informationsplikt, hiv, hepatit C och tuberkulos. Jämför reservation 13 (M, V, L), 14 (L), 15 (SD), 16 (L) och 17 (SD). I kommittémotion 2015/16:127 av m.fl. (V) begärs ett tillkännagivande om att se över smittskyddslagen i syfte att ta bort osakliga förhållningsregler och tvångsåtgärder för människor som lever med hiv. I motion 2015/16:999 av m.fl. (S) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att stoppa spridningen av hiv och avskaffa informationsplikten. I motion 2016/17:925 av m.fl. (S) yrkande 1 begärs ett likalydande tillkännagivande. I motion 2015/16:2834 av och (båda SD) yrkande 20 begärs ett tillkännagivande om obligatorisk information om smittbara sjukdomar vid samlag. I partimotion 2016/17:1079 av m.fl. (L) yrkande 7 begärs ett tillkännagivande om informationsplikten för hiv. I partimotion 2015/16:2786 av m.fl. (FP) yrkande 5 begärs ett liknande tillkännagivande. I motion 2016/17:3146 av m.fl. (M) yrkande 15 begärs ett tillkännagivande om att förutsättningslöst utreda om smittskyddslagen är ändamålsenlig vad gäller informationsplikten. I motion 2015/16:999 av m.fl. (S) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att se över resurserna för information om hiv. I motion 2015/16:1083 av (M) begärs ett tillkännagivande om en förnyad strategi mot hiv/aids. I kommittémotion 2015/16:1504 av m.fl. (FP) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om den nationella strategin mot hiv/aids och vissa andra smittsamma sjukdomar. I motion 2016/17:925 av m.fl. (S) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att långsiktigt se över förutsättningarna för arbetet med prevention av hiv. I motion 2016/17:2787 av m.fl. (S) begärs ett tillkännagivande om hiv och aids. I motion 2016/17:2923 av (SD) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om åtgärder för ökad kunskap om hepatit C. I kommittémotion 2016/17:3000 av m.fl. (L) yrkande 8 begärs ett tillkännagivande om en elimineringsstrategi för hepatit C. I motion 2015/16:1387 av Lawen Redar (S) begärs ett tillkännagivande om att bidra till det internationella arbetet och forskningen kring infektionssjukdomar för att bekämpa tuberkulos. Ett liknande tillkännagivande begärs i motion 2016/17:2823 av Lawen Redar (S). I motion 2015/16:2870 av och (båda SD) begärs ett tillkännagivande om att möjligt införa en nationell krisplan för att bekämpa sjukdomen tbc och inrätta kontroller i enlighet med WHO:s önskemål. Ett liknande tillkännagivande begärs i motion 2016/17:2894 av och (båda SD). Hivinfektion, tuberkulos och hepatit C är alla klassade som s.k. allmänfarliga sjukdomar i smittskyddslagen (2004:168), förkortad SmL, vilket innebär att det råder anmälningsplikt och smittspårningsplikt. Varje misstänkt eller konstaterat fall av allmänfarlig sjukdom ska utan dröjsmål anmälas till smittskyddsläkaren i respektive landsting samt till . Det är den behandlande läkaren som ansvarar för att en smittspårning görs. Patienten är skyldig att uppge sina kontakter, och de uppgivna kontakterna är skyldiga att låta sig undersökas. Smittskyddslagen anger behandlande läkares ansvar för att ge personer med hivinfektion förhållningsregler, som ska vara individuellt utformade, dvs. behandlande läkare ska ta ställning till personens individuella levnadsförhållanden och mot denna bakgrund utfärda förhållningsregler. Den behandlande läkaren ska alltid utfärda förhållningsregler vid allmänfarlig sjukdom oavsett hur stor smittrisken bedöms vara. Den som vet eller har anledning att misstänka att han eller hon bär på en smittsam sjukdom är skyldig att vidta de åtgärder som behövs för att skydda andra mot smittrisk. Vid sexuellt överförbar sjukdom krävs att man iakttar ett beteende som begränsar risken för smittspridning, t.ex. genom att använda kondom vid samlag (prop. 2003/04:30 s. 225). Den som vet att han eller hon har en allmänfarlig sjukdom är skyldig att lämna information om smittan till andra människor som han eller hon kan komma i sådan kontakt med att beaktansvärd risk för smittoöverföring kan uppkomma (2 kap. 2 § SmL). Bakgrund och pågående arbete gav dåvarande ut kunskapsunderlaget Smittsamhet vid behandlad hivinfektion som beskriver kunskapsläget när det gäller smittsamhet hos personer med pågående behandling mot hivinfektion. Målet med underlaget var att på ett tydligt sätt förmedla kunskapsläget så att en fortsatt utveckling av samhällets åtgärder i fråga om hiv utgår från bästa möjliga kunskap om smittsamhet och smittspridning inom berörda samhällssektorer. Av kunskapsunderlaget framgår bl.a. att en hivinfekterad person som följer behandling har låga eller omätbara nivåer av virus i blodet, vilket innebär att smittsamheten är minimal. Sammanställningen av kunskapsläget om hivinfektioner medförde att förtydligade den behandlande läkarens och individens ansvar enligt smittskyddslagen (dnr 3.1-40828/2013). konstaterade att den behandlande läkaren redan vid misstanke om att någon bär på en allmänfarlig sjukdom ska ta ställning till vilka förhållningsregler som är lämpliga. Dessutom måste en person som bär på hiv, i en situation där det uppstår en beaktansvärd risk för smittoöverföring (”reell risk”, prop. 2003/04:30 s. 98), på eget initiativ informera om smittan oavsett vilka förhållningsregler han eller hon har fått av sin behandlande läkare. har fått i uppdrag att följa upp tillämpningen av det ovan nämnda kunskapsunderlaget Smittsamhet vid behandlad hivinfektion, som myndigheten gav ut (S2017/01568/FS delvis). I uppföljningen ingår bl.a. att se över hur underlaget har påverkat vilka förhållningsregler som en behandlande läkare med stöd av smittskyddslagen meddelar till en patient. ska också se över vilket behov det finns att ta fram särskild information till domstolar och andra rättsvårdande myndigheter om kunskapsläget kring smittsamhet av hivinfektion vid en välfungerande behandling. Uppdraget ska slutredovisas . Staten avsatte i budgetpropositionen statsbidrag till ideella organisationer samt till landsting och vissa kommuner för insatser mot hivinfektion och andra sexuellt överförbara sjukdomar. Utgångspunkten för insatser mot hivinfektion och andra sexuellt överförbara sjukdomar är den nationella strategin mot hiv/aids och vissa andra smittsamma sjukdomar (prop. 2005/06:60, bet. 2005/06:JuSoU1, rskr. 2005/06:218). har det nationella ansvaret för att följa upp strategin. Myndigheten har även en strategiskt stödjande roll gentemot andra myndigheter, huvudmän och ideella organisationer som är verksamma inom området. fördelade stöd till vissa landsting och kommuner på . Drygt hälften av medlen fördelade kommuner och landsting vidare till ideella organisationer. fördelade i statsbidrag till ideella organisationer för verksamhet inriktad mot hiv/aids och vissa andra smittsamma sjukdomar (prop. 2016/17:1 utg.omr. 9 s. 90). Regeringen beslutade att ge i uppdrag att se över och vid behov lämna förslag på uppdateringar av innehåll, inklusive delmål, i den nationella strategin mot hiv/aids och vissa andra smittsamma sjukdomar som började gälla 2006 (S2016/03248/FS). Utgångspunkter för översynen ska vara att tydliggöra att de insatser som görs är i enlighet med den epidemiologiska situationen och att de når samtliga preventionsgrupper med hög förekomst av hivinfektion. Vidare ska översynen tydliggöra att andra blodsjukdomar också ska uppmärksammas vid insatser mot hivinfektion. Uppdraget är redovisat och bereds inom . Den nationella strategin mot hiv/aids och vissa andra smittsamma sjukdomar är utgångspunkten för insatserna mot hivinfektion och andra sexuellt överför-bara sjukdomar. publicerade 2014 rapporten vid infektion av hepatit C-virus. Syftet med rapporten är att den ska fungera som underlag och vetenskapligt stöd i processen med att ta fram nya falldefinitioner för smittskyddsanmälan. har i rapporten sammanställt kunskapsläget om smittsamhet i olika stadier av hepatit C. Myndigheten publicerade 2015 rapporten förebyggande arbete med hepatit och hiv för personer som injicerar droger. Rapporten lyfter fram relevant forskning och kunskap samt erbjuder ett ramverk och instruktioner på strategisk och saklig nivå. Vägledningen är även ämnad att användas som kunskapsunderlag i utbildningar och i olika former av beslutsunderlag. () antog en strategi för att bekämpa spridningen av virala hepatiter, med målet att sjukdomen ska vara utrotad till 2030. Förebyggande åtgärder mot spridningen av tuberkulos (tbc) är ett av de prioriterade områdena i EU:s tredje hälsoprogram som rör perioden –2020. I är tbc en ovanlig sjukdom, men den har ökat från fem till sju nya fall per 100 000 invånare och år enligt . publicerade 2012 rapporten för preventiva insatser mot tuberkulos – hälsokontroll, smittspårning och vaccination. Rapporten innehåller rekommendationer kring preventiva insatser mot tuberkulos, i första hand som stöd för yrkesverksamma inom sjukvården. Rapporten fokuserar på förebyggande insatser i form av smittspårning, hälsokontroll av riskgrupper och vaccination. I den ovannämnda rapporten skriver att de flesta som diagnostiseras med tbc i har någon form av samband med personer som flyttat hit från länder med hög prevalens av tbc. De förebyggande insatserna koncentreras därför till högriskgrupper eller högriskindivider. rekommenderar att alla som flyttar till från områden eller miljöer med risk för tbc rekommenderas en hälsokontroll. Till högriskområden räknas länder med 100 eller fler fall av rapporterad tuberkulos per 100 000 invånare och år. Enligt lagen om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. (2008:344) ska asylsökande erbjudas en frivillig hälsoundersökning så snart det är möjligt efter ankomsten till . Av föreskrifter och allmänna råd om hälsoundersökning av asylsökande m.fl. (SOSFS 2011:11) framgår att undersökningen bör innehålla frågor om den undersöktes vaccinationsstatus, exponering för smittrisk samt de övriga uppgifter som kan behövas från smittskyddssynpunkt. Frågorna ska ställas med utgångspunkt i den epidemiologiska situationen på de platser där den undersökte har vistats före ankomsten till . ingår inte vaccination mot tbc i det nationella vaccinationsprogrammet för barn utan erbjuds numera bara till särskilda riskgrupper.