bet · H401MJU23 · 2017-06-12 00:00:00 — Ett sådant företräde är ett steg i att stärka ägande- och brukanderätt inom jord- och skogsbruk. Motsvarande synpunkter redovisas även i kommittémotion 2016/17:2011 av och (båda C) yrkandena 3.1 och 11.2. Även i kommittémotion 2016/17:3173 av m.fl. (M) uppmärksammas behovet av att stärka äganderätten inom jordbruket (yrkande 1). Motionärerna är oroliga för att allemansrätten kommer att undermineras eftersom det har uppmärksammats att vissa verksamheter har tänjt på gränserna för allemansrätten, vilket har resulterat i att markägare vidtagit åtgärder för att försvåra det rörliga friluftslivet. Motionärerna anser därför att det finns skäl att stärka äganderätten. Motion 2016/17:2888 av (M) handlar också om att stärka äganderätten. Det är viktigt att värna och skydda naturen, men det är också väsentligt att värna den enskilda äganderätten. Motionären anser att en stärkt äganderätt skulle kunna konkretiseras genom följdändringar i olika bestämmelser när det gäller strandskydd, avverkningsförbud etc. behandling och kompletterande information Det framgår av 2 kap. 15 § regeringsformen att vars och ens egendom är tryggad genom att ingen kan tvingas avstå sin egendom till det allmänna eller till någon enskild genom expropriation eller något annat sådant förfogande eller tåla att det allmänna inskränker användningen av mark eller byggnader utom när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. Enligt tredje stycket ska alla ha tillgång till naturen enligt allemansrätten oberoende av vad som föreskrivits ovan. infördes ett nytt 2 kap. i regeringsformen som det förutvarande upphävdes (se SFS 2010:1408). I förarbeten till lagen (prop. 2009/10:80 En reformerad grundlag) framgår att det finns två typer av ingrepp i äganderätten. Den första typen omfattar fall där någon tvingas avstå egendom genom ”expropriation eller annat sådant förfogande”. Den andra huvudtypen av ingrepp är sådana som innebär att det allmänna inskränker användningen av mark och byggnader, s.k. rådighetsinskränkningar. Enligt förarbetena omfattar bestämmelsen om rådighetsinskränkningar exempelvis byggnadsförbud, användningsförbud och beslut om naturreservat (prop. 1993/94:117 s. 49). Egendomsskyddet i paragrafens första stycke innebär inte att den enskildes egendom är ovillkorligt tryggad. Ingrepp av de slag som omfattas av bestämmelsen får ske men endast om det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. Vad som avses med angelägna allmänna intressen får avgöras i enlighet med vad som kan anses acceptabelt från rättssäkerhetssynpunkt i ett modernt och demokratiskt samhälle. Det kan vara fråga om samhällets behov av mark för bl.a. naturvårds- och miljöintressen, totalförsvarsändamål, bostadsbyggande, trafikleder och rekreation (prop. 1993/94:117 s. 48). I paragrafens tredje stycke görs förbehåll för allemansrätten. För en markägare kan allemansrätten medföra en inskränkning i äganderätten eftersom markägaren utan rätt till ersättning måste tolerera att andra uppehåller sig på och i viss utsträckning nyttjar marken. Allemansrätten kan således sägas innebära en inskränkning i det skydd som i övrigt följer av regeringsformen. En för folkrättsligt förpliktande bestämmelse om skydd för enskildas egendom finns i artikel 1 i det första tilläggsprotokollet till . Av artikelns första stycke följer att varje fysisk eller juridisk person ska ha rätt till respekt för sin egendom samt att ingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens allmänna grundsatser. Enligt andra stycket inskränker emellertid dessa bestämmelser inte en stats rätt att genomföra sådan lagstiftning som staten finner nödvändig för att reglera nyttjandet av egendom i överensstämmelse med det allmännas intresse eller för att säkerställa betalning av skatter eller andra pålagor eller av böter och viten. Bestämmelsen gäller även som svensk lag eftersom konventionen har inkorporerats i svensk rätt (prop. 1993/94:117). Vid samtliga slag av äganderättsintrång gäller en proportionalitetsprincip som innebär att nödvändigheten av ett intrång i det allmännas intresse måste balanseras mot det men den enskilde lider av intrånget. Staten ges vid tillämpningen av denna princip en förhållandevis vid egen bedömningsmarginal. Enligt vägledning vid bildande av naturreservat (Processbeskrivning bildande av naturreservat – att väga enskilda mot allmänna intressen, ) ska en länsstyrelse eller kommun när den planerar att skydda ett område som naturreservat ta hänsyn till enskilda intressen. Inskränkningarna för den enskilde får inte bli mer omfattande än vad som behövs för att tillgodose syftet med skyddet (7 kap. 25 § ). Bildande av naturreservat innebär alltid inskränkningar i rätten att använda mark- och vattenområden. Det ska därför alltid göras en intresseprövning mellan allmänna och enskilda intressen. En inskränkning i en enskilds rätt att använda sin mark eller sitt vatten får inte gå längre än vad som krävs för att syftet med skyddet ska tillgodoses. Utskottet har behandlat frågor om äganderätt och naturreservat tidigare (se bet. 2015/16:MJU6 Naturvård och områdesskydd). Utskottet anförde då följande: Utskottet påminner om att när en länsstyrelse eller kommun planerar att skydda ett område som naturreservat ska den ta hänsyn till enskilda intressen. Inskränkningarna för den enskilde får inte bli mer omfattande än vad som behövs för att tillgodose syftet med skyddet. Utskottet konstaterar också att markägaren får ersättning för det intrång i sitt brukande som följer av beslutet. Miljöminister anförde vid debatten om interpellation 2015/16:687 Strandskyddsregler som inskränker äganderätten att balanseringen mellan det enskilda intresset och det allmänna intresset är kärnan i all miljölagstiftning. har en skyldighet att i respektive ärende om utvidgat strandskydd genomföra en intresseprövning där hänsyn tas till det enskilda intresset. Vidare anförde ministern att samrådet är en viktig och central del av myndighetsutövningen i , och det är viktigt för regeringen att det sköts på ett korrekt sätt. Det är tydligt att inför ett beslut om utvidgat strandskydd ska ge berörda mark- och rättighetshavare möjlighet att yttra sig. När man ber om ett yttrande är det som står i det självklart av vikt och ska vara del av beslutet som sedan tas. Miljöministern poängterar att myndighetsutövning i , till skillnad från i en del andra länder, inte består av en förhandling. Det är tydligt att myndigheten efter att ha inhämtat ett yttrande fattar sitt beslut. Ventilen för den enskilde är sedan att beslutet är möjligt att överklaga. Vid debatten om interpellation 2016/17:144 Översynen av områden av riksintresse för friluftsliv anförde miljöministern följande: Jag uttalar gärna en gång till att äganderätten självklart är en helt grundmurad del av vårt rättssystem och inte minst av vårt samhälle. Sedan har vi i hela apparaten kring planering olika avvägningar mellan det som i lagens mening definieras som å ena sidan ett enskilt intresse och å andra sidan det allmänna intresset. Den avvägningen måste vi kunna göra för att utveckla samhället och få någonting byggt över huvud taget, för annars fastnar vi. Riksintressena är en metod för detta, och avvägningen görs av ett antal utpekade myndigheter som gör ett så kallat riksintresseanspråk. I processen för att ta fram detta finns det ett stipulerat sätt att ha samråd med bland annat markägarna och även den bredare allmänheten. Friluftsliv är nämligen ett allmänt intresse, och alla sektorer som använder mark och vatten ska ta hänsyn till friluftslivets värden som en del av ett hållbart nyttjande. Detta är stipulerat av , och jag uppfattar att det finns en bred uppslutning bakom det förhållningssättet. Följande framhålls i miljöministerns svar på fråga 2016/17:1069 Byggande på jordbruksmark: Äganderätten är grundlagsskyddad på så sätt att varje medborgares egendom är tryggad mot ingrepp från det allmänna. Äganderätten är dock inte absolut. Inskränkningar kan ske om det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. När det gäller möjligheten att bygga anges i att mark- och vattenområden ska användas för de ändamål som områdena är mest lämpade för med hänsyn till beskaffenhet, läge och behov. Företräde ska ges åt sådan användning som från allmän synpunkt medför en god hushållning. Vid och i bygglovsärenden ska bestämmelserna i 3 och 4 kap. tillämpas. Enligt 3 kap. 4 § är jordbruk en näring av nationell betydelse. Brukningsvärd jordbruksmark får tas i anspråk för bebyggelse endast om det behövs för att tillgodose väsentliga samhällsintressen och detta behov inte kan tillgodoses på ett från allmän synpunkt tillfredsställande sätt genom att annan mark tas i anspråk. Med väsentligt samhällsintresse avses bl.a. bostadsförsörjning. Den dåvarande regeringen tillsatte 2014 en särskild utredare som fick i uppgift att se över reglerna för hushållning med mark- och vattenområden och föreslå ändringar. Uppdraget redovisades när den s.k. överlämnade slutbetänkandet Planering och beslut för hållbar utveckling – hushållningsbestämmelser (SOU 2015:99) till Miljö- och . Utredningen föreslog bl.a. att länsstyrelserna skulle få ökade möjligheter att bevaka intresset av brukningsvärd jordbruksmark i den kommunala planeringen. Utredningen föreslog också att mark- och vattenområden som var särskilt lämpliga för bostadsförsörjningen skulle kunna vara av väsentligt allmänt intresse. har remitterats, och remisstiden gick ut . Utredningens förslag bereds inom . Äganderätten är en grundläggande rättighet i samhället och innebär att den enskildes egendom är tryggad genom att ingen kan tvingas avstå sin egendom till det allmänna. Det är dock inte en absolut rättighet, och inskränkningar får göras om det krävs för att tillgodose det allmännas intresse och allemansrätten. Utskottet noterar att gränsdragningen mellan det enskilda intresset och det allmännas intresse kan vara svår. Vidare är det viktigt att komma ihåg att vid samtliga slag av äganderättsintrång gäller en proportionalitetsprincip som innebär att nödvändigheten av ett intrång i det allmännas intresse måste balanseras mot det men den enskilde lider av intrånget. Myndigheterna ska alltid göra en intresseprövning, där hänsyn tas till det enskilda intresset och berörda ska ges möjlighet att yttra sig, som sedan ska vägas in och vara del av beslutet som fattas. Utskottet konstaterar avslutningsvis att allemansrätten är en grundlagsfäst rätt som ska värnas. Allemansrätten ger oss tillgång till naturen och goda möjligheter att ta del av det som naturen erbjuder. Med hänvisning till det anförda föreslår utskottet att motionerna 2016/17:2011 (C) yrkandena 3.1 och 11.2, 2016/17:2888 (M), 2016/17:3173 (M) yrkande 1 och 2016/17:3618 (C) yrkande 34 kan avstyrkas. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att jämställa hästen med andra betes- och grovfoderätande djur inom jordbruket, om att tillsätta en utredning för hur kommuner bör förhålla sig till hästrelaterade kommunala frågor, om förutsättningarna för hästnäringen, om att uppmärksamma hästsektorns effekter, om hästnäringens betydelse för landsbygden och om hästnäringens samhällsekonomiska betydelse. Jämför reservation 107 (KD). Regeringen anför i propositionen att djurskyddslagen är förhållandevis målinriktad och flexibel till sin karaktär. Detaljerade bestämmelser om hur kraven i lagen ska uppfyllas finns framför allt i föreskrifter. Vid utformning av föreskrifter behöver hänsyn tas till EU-lagstiftningen på djurskyddsområdet och till behovet av tydliga, förutsägbara och kontrollerbara bestämmelser. Regeringen anser att det är viktigt att bestämmelserna i myndighetsföreskrifterna är så målinriktade och flexibla som möjligt. har haft i uppdrag att arbeta med regelförenkling och har gjort en omfattande översyn bl.a. av föreskrifterna på djurskyddsområdet. Regeringen anser att arbetet med att förenkla reglerna och att öka flexibiliteten kring djurhållningen bör fortsätta. Regeringen avser att ge i uppdrag att fortsätta arbetet med att se över sina föreskrifter i syfte att göra dem mer målinriktade och flexibla där så är möjligt. Enligt kommittémotion 2016/17:823 av m.fl. (C) likställs hästen inte med andra djur inom lantbruket, vilket visar sig i regler och myndighetstolkningar där hästen särbehandlas. Man bör se över möjligheten att jämställa hästen med andra betes- och grovfoderätande djur inom jordbruket inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken (yrkande 4). Hästarna har en viktig funktion i att behålla öppna landskap. Som betesdjur kan hästen beta av stora arealer och bidra till en ökad biodiversitet i naturen. Trots detta omfattas inte hästar av vissa stödformer inom den gemensamma jordbrukspolitiken, bl.a. kompensationsstödet och gårdsstödet. I motion 2016/17:1346 av (SD) yrkande 4 yrkas att en utredning tillsätts för att ta fram nationella rekommendationer för hur kommunerna bör förhålla sig till hästrelaterade kommunala frågor. Hur kommunerna väljer att bemöta ridningen är avgörande för hästklimatet på orterna. Det vore av stor vikt om tillsatte en utredning för att ta fram nationella rekommendationer för hur kommunerna bör förhålla sig till hästrelaterade frågor. Enligt motion 2016/17:1886 av (M) bör möjligheterna att underlätta för hästnäringen ses över. Enligt motionären är hästnäringen viktig för och av stor betydelse för jobb och tillväxt i hela landet. För att utveckla hästnäringen är det viktigt att skapa goda förutsättningar för företagen att utvecklas, bl.a. genom mindre regelkrångel så att företagarens energi kan läggas på att utveckla företaget i stället för på administration och byråkrati. Enligt motion 2016/17:2621 av (C) behöver hästnäringen accepteras som den viktiga del av våra gröna näringar den utgör, och det behövs förändringar på ett antal områden där obefogad negativ särbehandling sker baserat på olika tolkningar eller enskilda särregler. Det finns en rad områden där svenska hästföretagare med enkla medel skulle få avsevärt bättre förutsättningar att kunna starta, utveckla och driva sina företag. Enligt motionären behöver därför förutsättningarna för hästnäringen ses över. Enligt kommittémotion 2016/17:2659 av m.fl. (KD) yrkande 4 behöver förutsättningarna för fler arbetstillfällen inom hästnäringen förbättras. Hästnäringen och ridsporten är en livskraftig del av landsbygdsföretagandet. Utvecklingen har varit stark under senare årtionden, men det finns skäl att förbättra förutsättningarna för fler arbetstillfällen i dessa verksamheter. En möjlighet vore att ridsporten betraktas som en friskvårdsförmån som kan bekostas av arbetsgivaren. Det behövs även en fortsatt satsning på utbildningen inom hästsektorn. I motion 2016/17:3141 av (M) uppmärksammas hästsektorns många positiva effekter när det gäller exempelvis arbetstillfällen, turism och fritidssysselsättning för barn och ungdomar (yrkande 1). Vidare framhåller motionären att arbetet med att göra hästsektorn till en naturlig del i utvecklingen av landsbygden måste fortsätta som den bidrar till uppfyllandet av EU:s miljömål (yrkande 8). I motion 2016/17:3377 av (L) yrkande 1 uppmärksammas hästnäringens samhällsekonomiska betydelse. Enligt motionären är hästnäringen en framtidsbransch. Hästintresset ökar, och det finns stora möjligheter att utveckla verksamheter inom en mängd olika områden, inte minst inom besöksnäringen och vård och omsorg. Många hästföretagare upplever att de inte får samma förutsättningar som andra näringsidkare med ett förutsägbart och tydligt regelverk som hanteras lika över hela landet. I yrkande 2 framhålls hästnäringens betydelse för det öppna landskapet. Hästen ingår som en naturlig del i kretsloppet och bidrar till stor del till att bevara det svenska odlingslandskapets biologiska mångfald samt kultur- och skönhetsvärden. behandling och kompletterande information Landsbygdsminister anför i sitt svar på fråga 2016/17:370 Hästens bidrag till öppna landskap följande: Hästen har en viktig betydelse för vår samhällsekonomi. Med de spridningseffekter hästnäringen har så omsätter sektorn 45–och innefattar 30 000 heltidsarbeten. Regeringen stödjer hästnäringen bland annat genom det avtal som staten har med ägarna till AB Trav och Galopp, Svensk Travsport och . Genom det gällande avtalet finansieras () med för övergripande insatser av riksintresse för hästsektorn i . HNS har uppdraget att långsiktigt stärka och utveckla svensk hästnäring. Dessa medel finansierar bland annat kompetensförsörjning till hästnäringen, forskning, barn- och ungdomsverksamhet, utveckling av avel och uppfödning samt de tre riksanläggningarna , och Wången. Tillämpningen av EU-regelverken då det gäller att inkludera hästar i landsbygdsprogrammet skiljer sig inte åt mellan föregående programperiod, som alliansregeringen ansvarade för, och den innevarande programperioden. EUs förordning för landsbygdsutveckling anger som syfte för kompensationsstödet att stödet ska ersätta jordbruket för de sämre produktionsförhållandena i de utpekade områdena. Syftet är uttalat att stödet ska riktas till jordbruksproduktion för att bevara detta i områden med sämre förutsättningar. Av de hästar som finns på jordbruksföretag (ca 100 000 av det totala antalet hästar på 360 000 stycken) hålls det stora flertalet för sport- eller hobbyverksamhet alltså inte för jordbruksproduktion. skattar att av de hästar som finns i jordbruksföretag kan räknas som att de ingår i någon form av jordbruksproduktion, det vill säga cirka 10 000 av de 360 000 hästar som finns i landet. Att skilja ut hästar som används för jordbruksproduktion är svårt om det ska ske på ett rättssäkert och rättvist sätt då en rad problem med gränsdragningar uppstår. Däremot så kan hästar användas som betande djur i andra arealbaserade stödsammanhang, främst då för att hävda ängs- och betesmarker i det riktade stödet till den typen av marker. Genom detta bidrar hästarna till att hålla marker i hävd som annars skulle vuxit igen och därmed inte ens klarat de krav på skötsel som ställs för gårdsstödet. I landsbygdsprogrammet så finns inte bara arealbaserade stöd utan även företags- och projektstöd för att utveckla näringslivet på landsbygden. Detta är stöd för utveckling av företagande och erbjuder möjligheter till bl.a. kompetensutveckling och investeringsstöd för såväl hästföretagare som andra företagare verksamma på landsbygden. Finansminister framhöll vid debatten om interpellation 2016/17:237 Friskvårdsbidrag för ridning och golf att ridsporten är mycket betydelsefull eftersom den är en viktig näring för glesbygden och landsbygden i , där det finns många hästar. Det handlar inte bara om ridhästar utan också om trav- och galopphästar som gör att vi kan ha en levande landsbygd, vilket är oerhört viktigt. Vidare anförde ministern att det är viktigt med idrott och möjligheter till idrott, och därför har stödet till idrotten ökat med , bl.a. till ridsporten. När det gäller hästrelaterade kommunala frågor har folkhälso-, sjukvårds- och idrottsminister vid debatten om interpellation 2015/16:39 Behovet av underhåll av ridanläggningar anfört att det kommunala självstyret är helt nödvändigt när det kommer till frågan om vilka idrotts- och fritidsanläggningar som det ska satsas på ute i kommunerna, inklusive ridanläggningar. Det är inte regeringens sak att prioritera mellan olika idrotter, och ministern är en varm anhängare av denna rollfördelning. Även trafikutskottet har behandlat frågor om hästrelaterade kommunala frågor och anförde följande i betänkande 2016/17:TU11 Trafiksäkerhet: Utskottet konstaterar att frågor kring ökad trafiksäkerhet för dem som rider eller kör med häst och vagn har uppmärksammats av olika myndigheter. Utskottet vill betona att planläggning är en uppgift och att det finns flera exempel på att kommuner arbetar med bl.a. ridvägar och hästrelaterad samhällsplanering. När det gäller friskvårdsavdrag för ridning har skatteutskottet behandlat detta i betänkande 2016/17:SkU22 Inkomstskatt. anförde bl.a. följande: Vilka sporter eller friskvårdsaktiviteter som uppfyller de krav för skattefrihet som tidigare ställt sig bakom (prop. 2002/03:123, bet. 2003/04:SkU3) är ytterst en fråga för och de allmänna förvaltningsdomstolarna att bedöma. Utskottet noterar slutligen att finansminister som svar på interpellation 2014/15:424 Friskvårdsavdrag för ridning bl.a. anfört att frågan kommer att vara föremål för beredning och att det finns många aspekter, t.ex. kring jämställdhet och jämlikhet, som behöver analyseras. När det gäller konsumentköplagen och köp av levande djur har detta behandlats av civilutskottet i betänkande 2016/17:CU12 Konsumenträtt. föreslog ett tillkännagivande till regeringen om att regeringen både nationellt och inom EU bör initiera överväganden om huruvida reglerna i konsumentköplagen för köp av levande djur är ändamålsenligt utformade. Hästnäringen är för många både en hobby och en inkomst. Svensk hästnäring, speciellt den stora ridhästsektorn, utgörs i huvudsak av människor som använder hästen för hobbyverksamhet eller andra rekreationsändamål. Det innebär att den främsta marknaden för svenska hästuppfödare finns bland privatpersoner, som majoriteten av uppfödarna bedriver näringsverksamhet. Ett stort problem för många inom hästnäringen är att konsumentköplagen gäller när en näringsidkare säljer ett djur till en konsument. Som konsumentköplagen är utformad får näringsidkaren en svag ställning i förhållande till konsumenten i de fall den köpta varan påstås vara felaktig. [...] Enligt utskottets mening är konsumentköplagens felregler inte anpassade för köp av levande djur som kan påverkas av exempelvis miljöombyte eller nya hanterings- och träningsrutiner. Utskottet anser därför att regeringen både nationellt och inom EU bör initiera överväganden om huruvida reglerna i konsumentköplagen för köp av levande djur är ändamålsenligt utformade. Utskottet föreslår att ställer sig bakom det som utskottet anför och tillkännager detta för regeringen. biföll utskottets förslag till beslut (rskr. 2016/17:209). Vid finns en samarbetsgrupp inom hästområdet för att genom samverkan ta till vara hästsektorns utvecklingspotential. Samarbetsgruppen fungerar som ett kontaktskapande och kunskapshöjande forum och som en plattform för informations- och erfarenhetsutbyte. Gruppen arbetar aktivt med att identifiera och diskutera områden och frågor som är viktiga för att utveckla hästsektorn. Gruppen träffas , och i den ingår drygt 20 organisationer och myndigheter. Vid det senaste mötet var temat hästturism. () finansieras med genom ett särskilt avtal mellan staten och Svensk Travsport och . Detta ska bl.a. bidra till finansiering av utbildning men även annat som främjar hästnäringens utveckling. Enligt artikel 12 i avtalet ska medlen fördelas till bl.a. särskilda satsningar på barn- och ungdomsverksamhet inom hästsektorn, särskilda satsningar på utvecklingsprojekt inom hästsektorn, bl.a. främjande av avel och uppfödning. Av dessa medel ska avse utbildningsverksamhet inklusive hästsportens ansvar att delfinansiera hippologutbildningen och hovslagar-utbildningen. Av budgetpropositionen (prop. 2016/17:1 utg.omr. 23) framgår att för forskning inom hästområdet har avsatts till Stiftelsen . Hästforskningsprogrammet har tre huvudinriktningar: Hästens hälsa, prestation och välfärd, Hästens reproduktion, uppfödning och utfodring samt Hästens roll för människan, samhället och miljön. Enligt är föreskrifterna om hästhållning under revidering, och enligt tidsplanen ska de ut på remiss . Verket har haft en arbetsgrupp som har deltagit i arbetet med representanter från länsstyrelserna, HNS, , , Djurskyddet , , Svensk Travsport och . Utskottet anser att hästsektorn har många positiva effekter bl.a. på sysselsättningen, folkhälsan, ungdomars fritidssysselsättning och landsbygden. Hästnäringen är samhällsekonomiskt viktig och bidrar till en levande landsbygd.