bet · H401SfU21 · 2017-05-23 00:00:00 — Ytterligare anpassning av svensk rätt till Dublinförordningen Utskottet ställer sig bakom regeringens förslag till ändringar i utlänningslagen med anledning av den omarbetade Dublinförordningen. Regeringen föreslår att om eller beslut om överföring enligt Dublinförordningen överklagas och klaganden yrkar inhibition inom överklagandetiden får beslutet om överföring inte verkställas innan en migrationsdomstol har prövat frågan om inhibition. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Utskottet anser att bör avslå motionsyrkandet. I betänkandet finns en reservation (SD). Proposition 2016/17:150 Ytterligare anpassning av svensk rätt till Dublinförordningen. Ett yrkande i en följdmotion. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Ytterligare anpassning av svensk rätt till Dublinförordningen Ytterligare anpassning av svensk rätt till Dublinförordningen (SD) Ytterligare anpassning av svensk rätt till Dublinförordningen (V) Bilaga 1 Förteckning över behandlade förslag Bilaga 2 Regeringens lagförslag Utskottets förslag till riksdagsbeslut Ytterligare anpassning av svensk rätt till Dublinförordningen antar regeringens förslag till lag om ändring i utlänningslagen (2005:716). Därmed bifaller proposition 2016/17:150 och avslår motion 2016/17:3684 av och (båda SD). Reservation (SD) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (S), (M), (M), (S), (SD), (M), (S), (C), (MP), (M), (S), (L), (V), (KD), (S), (S) och (SD). och Europeiska unionens råd antog förordning (EU) nr 604/2013 om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en ansökan om internationellt skydd som en tredjelandsmedborgare eller en statslös person har lämnat in i någon medlemsstat (omarbetning), den s.k. omarbetade Dublinförordningen. Förordningen trädde i kraft och började tillämpas . Som EU-förordning är den direkt tillämplig i EU:s medlemsstater. Vissa lagändringar som motiveras av den omarbetade Dublinförordningen har redan gjorts i svensk rätt (SFS 2014:792, prop. 2013/14:197, bet. 2013/14:SfU20). Inom har departementspromemorian Ytterligare anpassning av svensk rätt till Dublinförordningen (Ds 2016:34) utarbetats. Regeringen har inhämtat Lagrådets yttrande över lagförslaget. Lagrådet har lämnat förslaget utan erinran. En redovisning av följdmotionen och det riksdagsbeslut som föreslås i propositionen finns i bilaga 1. Regeringens lagförslag som lämnas i propositionen finns i bilaga 2. Ytterligare anpassning av svensk rätt till Dublinförordningen Utskottets förslag i korthet bifaller regeringens förslag om ytterligare anpassning av svensk rätt till Dublinförordningen och avslår ett motionsyrkande om avslag på propositionen. Jämför reservationen (SD) och det särskilda yttrandet (V). Som ett led i arbetet med att skapa ett gemensamt asylsystem i EU antog rådet förordning (EG) nr 343/2003 om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva en asylansökan som en medborgare i tredje land har gett in i någon medlemsstat, Dublinförordning. Förordningen ersatte den s.k. . Syftet med förordningen var att på ett tydligt och praktiskt genomförbart sätt avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en asylansökan som lämnats in av en tredjelandsmedborgare i någon medlemsstat. En huvudprincip i förordningen var att en asylansökan ska prövas av en enda medlemsstat. antog och rådet den omarbetade Dublinförordningen. Den omarbetade förordningen har ett vidgat tillämpningsområde och innehåller bl.a. särskilda rättssäkerhetsgarantier för ensamkommande barn, bestämmelser om förvar och informationsutbyte mellan medlemsstater. presenterade ett meddelande om en reform av det gemensamma europeiska asylsystemet. Det övergripande syftet är att frångå ett system som på grund av sin utformning eller bristfälliga tillämpning lägger ett oproportionerligt stort ansvar på vissa medlemsländer och främjar okontrollerade migrationsflöden. presenterade kommissionen en första uppsättning förslag för att reformera det gemensamma europeiska asylsystemet, bl.a. ett förslag till en ny omarbetad Dublinförordning som ska ersätta den omarbetade Dublinförordningen. Genom förslaget vill kommissionen etablera en omfördelningsmekanism. Ett beslut om överföring enligt Dublinförordningen är verkställbart. Till skillnad års Dublinförordning reglerar den omarbetade Dublinförordningen rätten till ett effektivt rättsmedel. I artikel 27 anges bl.a. att det ska finnas en rätt till överklagande eller omprövning i domstol av de faktiska och rättsliga omständigheterna när det gäller beslut om överföring. För att säkerställa en sådan rätt ska medlemsstaterna föreskriva ett av tre alternativ för hur ett överklagande av ett beslut om överföring, eller en ansökan om omprövning, ska påverka verkställigheten av beslutet om överföring. Utgångspunkten är att beslutet om överföring är verkställbart till dess att den berörda personen överklagar eller begär omprövning. I ett av alternativen krävs dessutom att den klagande begär inhibition för att beslutet om överföring inte ska få verkställas. Medlemsstaterna har följande alternativ att välja mellan. a) Låta överklagandet eller ansökan om omprövning innebära att den berörda personen har rätt att stanna kvar i den berörda medlemsstaten i väntan på resultatet av överklagandet eller omprövningen. b) Föreskriva att överföringen avbryts automatiskt och avbrytandet upphör efter en viss skälig tidsperiod, under vilken en domstol efter noggrann och minutiös kontroll av begäran ska ha beslutat huruvida suspensiv verkan med anledning av ett överklagande eller en begäran om omprövning ska beviljas. c) Ge den berörda personen möjlighet att inom en skälig tidsperiod begära att en domstol avbryter verkställigheten av överföringsbeslutet i väntan på resultatet av överklagandet eller omprövningen. Medlemsstaterna ska säkerställa att det finns ett effektivt rättsmedel genom att avbryta verkställigheten av överföringen till dess att ett beslut har fattats om den första begäran om uppskov. Förutom att överklaga eller ansöka om omprövning krävs enligt alternativ c) att den klagande också yrkar inhibition för att överföringsbeslutet inte ska få verkställas. Eftersom alternativ c) möjliggör en tidig verkställighet som det är mest likt dagens system och i praktiken redan tillämpas gör regeringen bedömningen att alternativ c) är att föredra av de tre alternativen. Regeringen föreslår därför att om en utlänning har överklagat ett beslut som eller har fattat om överföring enligt Dublinförordningen, och inom överklagandetiden har yrkat inhibition av beslutet, får beslutet inte verkställas innan en migrationsdomstol har prövat frågan om inhibition. Detta gäller endast första gången utlänningen yrkar inhibition. Det finns enligt regeringen ingen definition av skälig tidsperiod i Dublinförordningen. För att på ett enkelt och praktiskt sätt kunna hantera överklaganden av överföringsbeslut bör tidsfristen för att begära inhibition vara densamma som gäller för överklagande, dvs. från den dag klaganden fick del av beslutet. Regeringen föreslår därför att en bestämmelse tas in i utlänningslagen med innebörden att en begäran om inhibition ska göras inom överklagandetiden. Enligt artikel 27.3 c i Dublinförordningen ska ett beslut om att inte avbryta verkställigheten av ett överföringsbeslut vara motiverat. Den bestämmelse om motiveringsskyldighet som finns i 30 § andra stycket förvaltningsprocesslagen (1971:291) gäller beslut som innebär att rätten skiljer mål ifrån sig. Någon motsvarande skyldighet att motivera inhibitionsbeslut finns emellertid inte i förvaltningsprocesslagen. Regeringen föreslår därför att det ska framgå av den nya bestämmelsen i utlänningslagen att ett beslut om att inte avbryta verkställigheten av ett överföringsbeslut enligt Dublinförordningen ska vara motiverat. Inom förvaltningsprocessrätten gäller att domstolen bör pröva inhibitionsfrågan skyndsamt. Hur en domstol kan dröja med att pröva ett yrkande om inhibition utan att överskrida kravet på skyndsam behandling är enligt regeringen en bedömningsfråga. Mål om överföring enligt Dublinförordningen är ofta av begränsad omfattning. Det redan nu gällande skyndsamhetskravet i svensk rätt får anses tillräckligt för att uppfylla kraven i förordningen. Enligt regeringen ger artikel 27 inte rätt till överprövning i flera domstolsinstanser. Rätten att stanna kvar i landet i avvaktan på domstolens inhibitionsprövning gäller därför endast vid överklagande till den första domstolsinstansen. Regeringen, som bedömer att det inte behövs några fler författningsändringar med anledning av den omarbetade Dublinförordningen, föreslår att lagändringarna träder i kraft . Enligt regeringen finns det inte något behov av övergångsbestämmelser och eventuella kostnadsökningar ryms inom befintliga anslagsramar. och (båda SD) begär i kommittémotion 2016/17:3684 avslag på propositionen. Motionärerna framhåller att verkställighet grundad på Dublinförordningen är närmast obefintlig. Regeringens förslag innebär att verkställigheten kommer att försämras ytterligare. Förordningen är för närvarade under omarbetning och den artikel propositionen bygger på kommer sannolikt att göras om, varför livslängden på den aktuella lagändringen blir mycket kort. Utskottet har vid ett flertal tillfällen hanterat förslag om att genomföra EU-lagstiftning i svensk rätt. I regel handlar det då om genomförande av EU-direktiv. I det nu aktuella ärendet rör det sig emellertid om en EU-förordning som redan föranlett vissa följdändringar i utlänningslagen. En förordning är normalt direkt tillämplig i EU:s medlemsstater. I det här fallet, som handlar om inhibition av verkställighet av överföring enligt Dublinförordningen, lämnar förordningen dock åt medlemsstaterna att välja ett av tre alternativ för genomförande och anpassning av sina lagstiftningar. Regeringen har valt det alternativ som mest liknar regleringen i svensk rätt och som möjliggör en tidig verkställighet av en överföring till en annan medlemsstat. Utskottet har inget att invända mot det val regeringen gjort. Det förhållandet att det pågår ett arbete inom EU för att reformera bl.a. den nu aktuella förordningen saknar enligt utskottet betydelse. Kommissionens arbete med att ta fram en ny omarbetad Dublinförordning torde ta åtskillig tid, som det är angeläget att få till stånd de föreslagna ändringarna i svensk rätt. Med det anförda anser utskottet att propositionens förslag bör bifallas. Därmed avstyrks motion 2016/17:3684 (SD). Ytterligare anpassning av svensk rätt till Dublinförordningen (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut borde ha följande lydelse: avslår regeringens förslag till lag om ändring i utlänningslagen (2005:716). 2016/17:3684 av och (båda SD) och avslår proposition 2016/17:150. I propositionen föreslår regeringen att personer som fått ett beslut om överföring enligt Dublinförordningen ska ges möjlighet att begära inhibition av verkställigheten av beslutet. Ett överföringsbeslut kommer efter en sådan begäran inte att kunna verkställas innan en migrationsdomstol prövat frågan om inhibition. Dessvärre är verkställighet av överföringsbeslut enligt Dublinförordningen närmast obefintlig eftersom flera medlemsstater helt enkelt bortser från gällande regelverk. Regeringens förslag innebär att möjligheten att verkställa överföringsbeslut kommer att försämras ytterligare. Förordningen är dessutom för närvarade under omarbetning, och den artikel propositionen bygger på kommer sannolikt att göras om. Livslängden på den aktuella lagändringen kommer därför att bli mycket kort. Av nu nämnda skäl bör propositionen avslås. Ytterligare anpassning av svensk rätt till Dublinförordningen (V) (V) anför: Dublinförordningen styr vilket land som är ansvarigt för att behandla en asylansökan. När antalet människor som sökte sig till ökade kollapsade Dublinsystemet, och det visade sig ohållbart att upprätthålla principen om att de länder som har gräns mot de delar av världen som människor flyr från ska ta hela ansvaret för människor på flykt. Detta bekräftades också i rapporter om brister i den grekiska asylprocessen och belastade lokalsamhällen såväl i den grekiska övärlden som i södra . har länge kritiserat Dublinförordningen och velat se ett annat system. ska Dublinsystemet reformeras. En reform behövs, men i där rasism och populism växer i råder det stora tvivel om att reformen kommer att gå i rätt riktning. Trots denna kritik mot Dublinsystemet står vi bakom regeringens förslag om inhibition av verkställighet av ett beslut om överföring. Förteckning över behandlade förslag Proposition 2016/17:150 Ytterligare anpassning av svensk rätt till Dublinförordningen: antar regeringens förslag till lag om ändring i utlänningslagen (2005:716). 2016/17:3684 av och (båda SD): avslår proposition 2016/17:150 Ytterligare anpassning av svensk rätt till Dublinförordningen. Vi är här för att debattera socialförsäkringsutskottets betänkande 21 om ytterligare anpassning till Dublinförordningen. Jag vill börja med att yrka bifall till reservationen i betänkandet. Ingångna avtal ska givetvis följas, men frågan är under vilka omständigheter en part ensam ska fortsätta att följa avtal som övriga parter inte följer. Att Dublinförordningen inte följs på det sätt som var tänkt är alldeles uppenbart. Principen bakom Dublinförordningen - att den som är i behov av skydd ska kunna söka det och få det så snart som man befinner sig på säker plats - står vi Sverigedemokrater till fullo bakom. Vi är trots allt det parti som och med störst tydlighet har påpekat just detta: Hjälp ska ges till de behövande. Det är inte värdigt att personer ska fortsätta att fly längre än nödvändigt eller att personer ska fortsätta att migrera för att de inte får ett värdigt mottagande i länder som kan erbjuda dem skydd. Det faktum att vi trots detta har haft väldigt höga mottagandetal i vårt lilla land långt uppe i norra , långt borta från konflikter och kriser i världen, talar för att denna princip verkligen inte har följts. Detta faktum talar för att de tankar som ligger bakom asylrätten, Dublinförordningen och principen om att söka asyl i första land har fallit bort totalt. Dessa tankar gäller inte längre. De utnyttjas av kriminella. De utnyttjas av länder som inte vill ta sitt ansvar i ett race to the bottom för att förmå personer att flytta vidare. De utnyttjas av ligor som i sin tur utnyttjar personer som inte har något annat val. De utnyttjas också av dem som, medvetna om reglerna, väljer länder att söka asyl i och som förflyttar sig vidare från säkra länder genom att inte registrera sig eller kontakta myndigheter, för att slutligen - ofta - landa i vårt lilla land. Det kan tyckas rimligt - och det kan tyckas vara en bagatellartad teknikalitet - att svensk rätt ska anpassas efter de avtal som vi har ingått genom medlemskapet i Europeiska unionen. Men så länge som övriga länder inte följer dessa avtal är det inte rimligt att vi ska slå knut på oss själva i försök att ensamma stå upp för principer som ingen annan står upp för. Att Dublinförordningen inte längre följs och inte är hållbar är uppenbart för hela EU. Just nu pågår, som vi alla vet, omfattande diskussioner om vad som ska gälla . En lösning är långt borta, och det kommer att ta tid. Jag tror knappt att det är möjligt, men alldeles oavsett detta är det ett faktum att det som står på papperet inte följs och inte fungerar. Den proposition som ligger till grund för betänkandet, som handlar om just anpassning efter den gällande Dublinförordningen, lägger fram förslag som ytterligare kommer att öka incitamenten att söka sig vidare till . Dessa förslag kommer att göra det ännu svårare för oss att säkerställa att Dublinförordningen - eller i alla fall principen bakom den - följs, i och med att de gör det lättare att överklaga och lättare att bromsa verkställigheten av så kallade överföringar. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Ytterligare anpassning av svensk rätt till Dublinförordningen Förslagen gör det lättare att bromsa verkställigheten av åtgärder som följer på det faktum att personer som har befunnit sig i ett annat EU-land - personer som har sökt asyl eller registrerats där och som ska få sin ansökan prövad i det landet - trots allt har tagit sig till vårt land. Dessa personer ska överföras tillbaka till det land där de ska få sin ansökan prövad, men med det förslag som ingår i propositionen kommer detta att försvåras. sker alldeles för få överföringar. bär en börda som inte är rimlig. följer vi en ordning som skapar migration och som inte gynnar vare sig personerna på flykt eller de länder som ska hantera detta. De som gynnas är de som medvetet väljer att förkasta gällande regelverk. Därför, herr talman, yrkar vi avslag på propositionen, trots att man skulle kunna tro att det är en bagatell att följa de avtal som vi har undertecknat. Vi har visserligen undertecknat dem, men de övriga som har undertecknat dem har redan brutit mot avtalen. I detta anförande instämde (SD). behandlar vi frågan om ytterligare anpassning av svensk rätt till Dublinförordningen. Bakgrunden till frågan är att och rådet 2013 antog den omarbetade Dublinförordningen. Jag vill yrka bifall till propositionen 2016/17:150 Ytterligare anpassning av svensk rätt till Dublinförordningen. Därmed vill jag också yrka bifall till förslaget i betänkande 2016/17:SfU21. Innan vi ger oss in i detaljerna gällande den nya regleringen i detta förslag tycker jag att det är rimligt att vi tar ett steg tillbaka. Vad handlar egentligen denna fråga om? I grund och botten handlar detta om huruvida vi tror att migration är en fråga där länder måste samarbeta eller om vi tror att ensam är stark. Som socialdemokrat känner jag mig säker på att ensam inte är stark i dessa frågor och på att vi hanterar migration bättre i om vi samarbetar. Det är också utgångspunkten för denna proposition. Syftet med Dublinförordningen när den kom till var att på ett tydligt och praktiskt genomförbart sätt avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en asylansökan som har lämnats. En huvudprincip i förordningen var att en asylansökan ska prövas av en enda medlemsstat. Den omarbetade Dublinförordningen har ett vidgat tillämpningsområde och innehåller bland annat särskilda rättssäkerhetsgarantier för ensamkommande barn, bestämmelser om förvar och bestämmelser om informationsutbyte mellan medlemsstater. Detta är bra, även om effekterna på svensk rätt är mindre än vad som är fallet i många andra europeiska länder. I artikel 27 anges bland annat att det ska finnas en rätt till omprövning i domstol när det gäller beslut om överföring. I förordningen finns tre alternativ för medlemsstaterna. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Ytterligare anpassning av svensk rätt till Dublinförordningen Det första är att man låter överklagandet innebära att personen har rätt att stanna kvar i landet under omprövningen. Det andra är att man föreskriver att överföringen avbryts automatiskt - i sådana fall ska en domstol besluta huruvida överklagandet ska beviljas. Det tredje är att man ger den berörda personen möjlighet att inom en skälig tidsperiod begära att en domstol avbryter verkställigheten av överföringsbeslutet i väntan på resultatet av överklagandet. Eftersom det tredje alternativet leder till snabbast verkställighet och dessutom är det som mest liknar dagens system i är detta det rimligaste alternativet. Det är också det alternativ som regeringen föreslår. Vissa partier menar att det är förenligt med att bedriva en seriös politik att helt enkelt strunta i EU-förordningen. Det är det naturligtvis inte. Vi är med i EU, och det är bra för . Som en seriös part i EU-samarbetet är det också naturligt att leva upp till de avtal som vi har undertecknat. Sedan flyktingkrisen har kommissionen lagt fram ett nytt förslag till förordning. Det är utmärkt och ligger väl i linje med vad exempelvis statsministern har uttalat, kort sagt att länder ska dela på ansvaret för migration. Trots att förordningen är under omarbetande är det klok politik att anta denna proposition, eftersom propositionen förespråkar den lösning som har snabbast verkställighet och den effektivaste lösningen och som dessutom ger den asylsökande snabbast möjlighet att få sitt fall prövat. Jag yrkar bifall till propositionen. Jag ska inte bli långrandig. Men jag noterade när jag läste igenom propositionen att regeringen valt det alternativ som ligger närmast nuvarande ordning, det vill säga att en överföring genomförs så snart det finns bevis på att det är ett annat land som ska hantera asylansökan. Man har valt det alternativ som skulle kunna kallas miniminivån i EU. Det är bra att man för en gångs skull följer det man har sagt och lovat den svenska befolkningen, att lägga sig på en sådan nivå att det inte ska vara onödigt gynnsamt att ta sig till . Men det faktum att personer väljer att söka asyl i just bevisar i sig självt att Dublinförordningen inte har följts. Inget av grannländer är i en krissituation. Inget av grannländer är i en sådan situation att vi kommer att vara första asylland. Det talas om möjligheten att ta flyget hit. Men om man på ett ordnat sätt kan ta sig ombord på ett flyg och ta sig hela vägen upp till oss har man befunnit sig i någon form av säkerhet tidigare, och då är det också där man ska ha fått hjälp. Det talas ofta från EU och från övriga partier i denna kammare om flyktingkrisen och flyktingsituationen i världen som att det är som ska lösa situationen, som att det är som ensamt bär ansvar och som är den enda plats på jorden där man kan nå säkerhet. Så är verkligen inte fallet. Jag undrar hur länge man avser att hålla liv i en politik som i slutändan drabbar personer i akut nöd i och med att man inte ger hjälp direkt där den behövs för att säkerställa att personer når säkerhet. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Ytterligare anpassning av svensk rätt till Dublinförordningen Som utgångspunkt tror jag att vi kan konstatera att vi närmar oss frågorna om Europasamarbete och migration från olika infallsvinklar. Som vet är Socialdemokraterna det parti som har sett till att har ett bistånd i världsklass. Det har varit emot, så att försöka hävda att det är sverigedemokratisk politik att stå upp för ett högt bistånd är faktiskt hittepå. Till skillnad från de flesta sverigedemokrater tror jag på och på de värden som är uppbyggt på. är ett litet, exportberoende land som gynnas av handel. Vårt land gynnas av utbyte, och vårt land gynnas av samarbete. Detta tillsammans med värden som frihet och jämlikhet är nycklar till det svenska välståndet. I den kontexten är EU viktigt, för vad den här frågan faktiskt handlar om är om vi vill ha mer eller mindre samarbete. säger att Dublinförordningen inte gäller. Det är riktigt att det är några länder i , ofta styrda av partier med liknande ideologiska utgångspunkter som , som inte följer Dublinförordningen. Men de flesta länder följer Dublinförordningen. Då blir frågan: Vad är lösning framåt? Min uppfattning är att ska fortsätta på den inslagna vägen, som handlar om att föra en seriös migrationspolitik som är i linje med den i resten av , men vi ska också följa ingångna avtal. Det är bra för , och det är bra för svenskarna. Det var mycket snack men lite svar på den konkreta frågan. Frågan jag ställde var varför och hur länge man avser att hålla liv i ett system som faktiskt drabbar de nödställda. Det var inte länge sedan som det kom en rapport från FN om att bland dem som landar på , som tagit sig dit över , är det som har asylskäl. Det har uppdagats att i flyktingläger som finns nära, där personer kan söka akut skydd för sig själva och sina närmsta samlat med sin familj, kan vi inte säkerställa att de får mat och att de har ett liv som kanske inte är värdigt på det sätt som vi avser med värdigt men tillräckligt för att kunna överleva och sedan ordnat kunna söka sig vidare via vidarebosättningsprogram. Det är vår väg framåt.