bet · H401FöU7 · 2017-04-12 00:00:00 — Dock fick inte Försvarsmaktens uppgift att bistå det övriga samhället vid allvarliga olyckor och fredstida kriser bli dimensionerande för myndigheten, med undantag för stödet till polisen med helikoptertransporter. Som utskottet anfört uttryckte man att det civila försvaret till stor del bygger på – och ska bygga på – dagens befintliga och civila krisberedskapsverksamhet som utvecklats under en rad år. Det fanns med andra ord en grund att stå på för det fortsatta arbetet. Det civila försvaret krävde dock ytterligare åtgärder som det inte hade ansetts finnas behov av inom krisberedskapen för fredstida krissituationer. När det gäller skydd av befolkningen och säkerställandet av de viktigaste samhällsfunktionerna uppfylldes målen för krisberedskapen och civilt försvar till betydande del av samma åtgärder. När det gäller samverkan med Försvarsmakten och bidrag till Försvarsmaktens förmåga vid ett väpnat angrepp aktualiserades mer specifika åtgärder. Utskottet välkomnade därför regeringens uppdrag till bevakningsansvariga myndigheter att återuppta planeringen för ett civilt försvar. Detta skulle kunna komma att innebära att man behövde se över föreskriftsstödet. Utskottet bedömde i sammanhanget att Försvarsmaktens regionala staber var centrala för att göra det möjligt att samverka med civila aktörer. Mot bakgrund av att regeringen också gett uppdrag till Försvarsmakten och MSB i fråga om det civila försvarets utveckling ville utskottet heller inte föregripa detta arbete och avstyrkte därför samtliga motionsyrkanden. I budgetpropositionen (prop. 2016/17:1 utg.omr. 6) konstaterar regeringen att den dels beslutat om planeringsanvisningar för det civila försvaret (Ju2015/00054/SSK, Ju2015/00055/SSK, Ju2015/00067/SSK (delvis), Ju2015/09669/SSK), dels beslutat att Försvarsmakten och MSB ska utarbeta en gemensam grundsyn för en samordnad totalförsvarsplanering. Det senare arbetet redovisades och bereds nu vidare i (kommer att möta utmaningarna – Gemensamma grunder (grundsyn) för en sammanhängande planering för totalförsvaret (FM2016-13584:3, MSB2016-25, ). I samma beslut som detta senare uppdrag gav regeringen de två myndigheterna i uppdrag att också redovisa en samlad bedömning av Försvarsmaktens behov av stöd från bevakningsansvariga myndigheter inför och under höjd beredskap samt bevakningsansvariga myndigheters möjligheter att tillhandahålla sådant stöd inom ramen för det civila försvaret. Det uppdraget ska redovisas . Arbetet med totalförsvar och höjd beredskap har fokuserat på åtgärder som syftar till att bygga upp kunskap, dela information och skapa förutsättningar för kommande arbete. Med stöd av medel från anslaget 2:4 Krisberedskap har 13 projekt inom civilt försvar genomförts av berörda myndigheter i syfte att öka kunskapsnivån om civilt försvar och civil-militär samverkan. Tillsammans med Försvarshögskolan har MSB genomfört grundläggande utbildningar inom totalförsvar och höjd beredskap i syfte att höja kompetensen hos bevakningsansvariga myndigheter. har MSB även påbörjat ett projekt i syfte att möjliggöra en bedömning av samhällets förmåga att stödja Försvarsmakten inom områdena transport och logistik samt försörjning av livsmedel, drivmedel, elektricitet, telekommunikation och sjukvårdsresurser. Utifrån uppdraget att återuppta planeringen för det civila försvaret har en första redovisning av hur planeringsarbetet fortskrider för myndigheterna och vilka resultat som uppnåtts redovisats . Regeringen bedömer att den kunskapshöjande verksamhet som bedrivits på området civilt försvar , med fokus på utbildningsinsatser, projektarbeten och erfarenhetsutbyten, har bidragit till att skapa en ökad förståelse inför det fortsatta planeringsarbetet. Med anledning av ett förändrat omvärldsläge och en ökad osäkerhet i närområdet är arbetet med att skapa en modern och sammanhållen totalförsvarsplanering prioriterat, anger regeringen vidare. Planeringen för totalförsvaret har återupptagits och ska genomföras utifrån de anvisningar regeringen har beslutat. Det är angeläget att den påbörjade planeringen samordnas mellan det civila och det militära försvaret, liksom att kunskapen om det civila försvaret ökar och att beredskapsåtgärder som behöver vidtas i samverkan med berörda aktörer identifieras. Regeringen vill särskilt betona vikten av att samarbetet med privata aktörer utvecklas inom området. Frivilligperspektivet behöver också omhändertas i det fortsatta arbetet. Detta är viktigt eftersom frivilligorganisationerna är en god resurs för förankring och bidrar med sin kompetens till förstärkt förmåga i samhället. Att identifiera och möta informationspåverkan är en del av krisberedskapen i fredstid och det civila försvaret vid höjd beredskap, fortsätter regeringen. I enlighet med ansvarsprincipen bör alla berörda aktörer ansvara för att identifiera och möta informationspåverkan inom sina respektive ansvarsområden. MSB ska bidra till att utveckla och stödja berörda aktörers beredskap mot informationspåverkan genom framför allt kunskapsspridning, stöd till samverkan och samordning av kriskommunikation. I anvisningarna för Försvarsberedningens (Fö 1992:B) fortsatta arbete (Fö2017/00020/MFI) framgår bl.a. att förslag till inriktning ska lämnas för det civila försvaret. Förslaget ska ta sin utgångspunkt i målet för det civila försvaret där delarna i målet är ömsesidigt förstärkande. I dessa avseenden ska behovet av olika beredskapsåtgärder beaktas, bl.a. när det gäller skydd av samhällsviktig verksamhet och infrastruktur, befolkningsskydd, försörjningsfrågor, psykologiskt försvar och påverkansoperationer samt samverkan och koordinering inom totalförsvaret. Ambitionsnivåer för dessa behov ska analyseras. Utskottet delar fortsatt regeringens bedömning att planeringen för det civila försvaret bör återupptas, utvecklas och genomföras med utgångspunkt i en helhetssyn där hotskalan omfattar såväl fredstida krissituationer som höjd beredskap. Regeringens planeringsanvisningar för det civila försvaret, genomförda och pågående utredningar av MSB respektive Försvarsmakten, övriga myndigheters arbete mot bakgrund av dessa och Försvarsberedningens just påbörjade arbete bildar viktiga ingångsvärden. Som utskottet anfört bygger det civila försvaret till stor del på – och ska bygga på – dagens befintliga och civila krisberedskapsverksamhet som utvecklats under en rad år. Det finns med andra ord en grund att stå på för det fortsatta arbetet. Det civila försvaret kräver dock ytterligare åtgärder som det inte har ansetts finnas behov av inom krisberedskapen för fredstida krissituationer. När det gäller skydd av befolkningen och att säkerställa de viktigaste samhällsfunktionerna uppfylls målen för krisberedskapen och civilt försvar till betydande del av samma åtgärder. När det gäller samverkan med Försvarsmakten och bidrag till Försvarsmaktens förmåga vid ett väpnat angrepp aktualiseras mer specifika åtgärder. Utskottet välkomnar därför regeringens uppdrag till bevakningsansvariga myndigheter att återuppta planeringen för ett civilt försvar och bedömer i sammanhanget att Försvarsmaktens regionala staber är centrala för att göra det möjligt att samverka med civila aktörer. I alla tidigare nämnda arbeten som pågår betonas vikten av samverkan mellan alla aktörer inom ramen för totalförsvaret, civila som militära. Utskottet instämmer i denna analys. Regeringens redovisning av vidtagna åtgärder med anledning av tillkännagivandet i betänkande 2016/17:FöU6 om en översyn av civil-militära frågor och stöd till samhället emotses av utskottet. Utskottet konstaterar sammanfattningsvis att ett utvecklingsarbete pågår och ser därför inga skäl för att föreslå ytterligare åtgärder , och därför avstyrks motionsyrkandena. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkandet om frivilliga försvarsorganisa-tioner. Utskottet hänvisar till pågående arbeten och anser att det inte finns skäl för att föreslå några ytterligare åtgärder för tillfället. Jämför reservation 18 (M). I motion 2016/17:3205 understryker m.fl. (M) att de frivilliga försvarsorganisationerna har över 400 000 medlemmar och skapar folkförankring för försvaret som man genomför utbildningar som är till gagn för både försvaret och krisberedskapen. När det gäller de frivilliga försvarsorganisationerna och krisberedskapen finns en stor utvecklingspotential. Det handlar om att organisationerna kan bidra till att skapa en medvetenhet om risker i samhället och vilka förutsättningar som finns att hantera dem. De frivilliga resursgrupperna är ett bra exempel på samarbete med kommunerna för att kartlägga kompetenser som kan vara viktiga att förstärka samhällets resurser med vid en kris. Frivilligorganisationerna utgör även en viktig del i det civila försvaret, där planeringen nu återupptas. Motionärerna föreslår att behoven bör kartläggas och att de frivilliga försvarsorganisationerna ges en starkare roll i krisberedskapen (yrkande 8). Utskottet har behandlat de frivilliga försvarsorganisationernas roll , bl.a. i betänkandena /14:FöU11 och 2014/15:FöU11. I ett senare betänkande, 2015/16:FöU7, uttryckte utskottet att man ville sätta människan i centrum för krisberedskapsarbetet och ansåg att det var värnandet om den enskilda individens och befolkningens hälsa och säkerhet som borde prioriteras. I linje med detta välkomnades MSB:s informationsinsatser i samverkan med berörda aktörer, inklusive skolor och frivilligrörelser, med syfte att stärka den enskildes förmåga. Utskottet ansåg vidare att de frivilliga försvarsorganisationerna hade en viktig roll i att skapa en folkförankring. Utskottet uttryckte också att ett ökat fokus på den enskildes ansvar och krisberedskap låg i tiden, bl.a. mot bakgrund av den säkerhetspolitiska, teknologiska och klimatologiska utvecklingen i och i omvärlden. Utskottet konstaterade att informations- och utbildningsbehovet var stort och att både myndigheter och frivilligorganisationer, i samverkan med skolorna, hade en viktig roll för att tillfredsställa detta behov. Mot bakgrund av pågående arbeten fann utskottet inte skäl att tillstyrka motionsyrkandet om att stärka det frivilliga försvarsorganisationernas roll i krisberedskapen. I betänkande 2016/17:FöU6 underströk utskottet ånyo den stora vikt man lägger vid det som de frivilliga försvarsorganisationerna tillför totalförsvaret, och därmed även samhällets krisberedskap, och ansåg att frivilligorganisationerna har stor betydelse för folkförankringen. Utskottet delade regeringens bedömning att berörda centrala myndigheter, kommuner och landsting i högre grad borde eftersträva samverkan med berörda frivilligorganisationer i syfte att ta till vara de frivilligas engagemang såväl under fredstida kriser som under höjd beredskap. Utskottet kunde konstatera att det fanns en inriktning som lade en bra grund för frivilligorganisationernas fortsatta utveckling. Med det anförda kom utskottet att avstyrka samtliga motionsyrkanden i fråga om frivilliga försvarsorganisationer. I budgetpropositionen (prop. 2016/17:1 utg.omr. 6) betonar regeringen de frivilliga försvarsorganisationernas betydelse för utbildning och bemanning inom totalförsvaret. En stark försvarsvilja är avgörande för försvaret av , framhåller regeringen, som också lyfter fram vikten av de frivilliga försvarsorganisationernas roll för folkförankringen av såväl Försvarsmakten som totalförsvaret. Frivilligperspektivet behöver också omhändertas i det fortsatta arbetet. Det är viktigt eftersom frivilligorganisationerna bidrar med sin kompetens till förstärkt förmåga i samhället. Anslaget 2:4 Krisberedskap har enligt propositionen använts för att genomföra tvärsektoriella projekt och åtgärder inom krisberedskapen och det civila försvaret. Inom ramen för anslaget har medel bl.a. tilldelats frivilliga försvarsorganisationer för uppdrag inom området. De frivilliga försvarsorganisationerna har deltagit i 96 uppdrag varav ungefär vart tredje uppdrag kommit till nytta vid en inträffad händelse. Det är framför allt under flyktingsituationen som resultaten av de finansierade projekten och uppdragen hos länsstyrelser och andra myndigheter samt frivilliga försvarsorganisationer har gett effekt, anger regeringen. Studien under flyktingsituationen – Frivilliga försvarsorganisationer och trossamfunds förmåga att möta samhällets behov (FHS 193/2016, ) har genomförts av Crismart (Nationellt centrum för krishanteringsstudier) vid på uppdrag av MSB. De offentliga aktörer som samverkade med frivilliga är överens om att de gjorde värdefulla insatser under flyktingsituationen. Frivilliga försvarsorganisationer upplever att de i hög utsträckning kunde möta behoven, trots att dessa ofta var otydligt formulerade. Enligt studien skulle frivilliga försvarsorganisationer kunna öka effektiviteten genom att se över sina rutiner och strukturer för att snabbare matcha fler frivilliga utifrån de offentliga aktörernas behov. Studien konstaterar också att det fanns konkurrens och prestige mellan frivilligorganisationerna. Detta upplevde offentliga aktörer försvårade deras samverkan med frivilliga. Även inom frivilligorganisationer har prestige identifierats som något som försvårade arbetet . I den rapport som Försvarsmakten och MSB presenterade : kommer att möta utmaningarna – Gemensamma grunder (grundsyn) för en sammanhängande planering för totalförsvaret (FM2016-13584:3, MSB2016-25) framhåller myndigheterna att under samhällsstörningar mäklas resurser av på regional nivå och av MSB på central nivå. Det handlar då om en operativ hantering under själva händelsen för att säkerställa att samhällets samlade resurser används effektivt. Det finns också statliga förstärkningsresurser som kan användas. Därutöver kan internationell hjälp efterfrågas via organ som EU, Nato och FN. En viktig resurs utgörs också av de frivilliga försvarsorganisationerna, enligt myndigheterna, där avtal kan tecknas om stöd eller krigsplacering. Rapporten bereds inom . I anvisningarna för Försvarsberedningens (Fö 1992:B) fortsatta arbete (Fö2017/00020/MFI) framgår bl.a. att förslag till inriktning ska lämnas för det civila försvaret. Förslaget ska ta sin utgångspunkt i målet för det civila försvaret där delarna i målet är ömsesidigt förstärkande. I dessa avseenden ska behovet av olika beredskapsåtgärder när det gäller bl.a. samverkan och koordinering inom totalförsvaret beaktas. Ambitionsnivåer för detta och andra behov ska analyseras. Utskottet anser att ett ökat fokus på den enskildes ansvar och krisberedskap ligger i tiden, bl.a. mot bakgrund av omvärldsutvecklingen. Likt regeringen, Försvarsberedningen, MSB och Försvarsmakten tidigare uttryckt anser utskottet att de frivilliga försvarsorganisationerna har en viktig roll i att skapa en folkförankring och stärka den enskildes förmåga i detta sammanhang. Utskottet anser att det finns behov av att analysera vilka ansvarsområden och vilka uppgifter inom det civila försvaret och krisberedskapen som bäst kan mötas av frivilliga krafter. Utifrån en sådan analys borde sedan en målsättning för frivilligt engagemang i anslutning till samhällets säkerhet kunna formuleras. Försvarsberedningens just påbörjade arbete inför nästa inriktningsbeslut är centralt i detta hänseende. Utskottet anser vidare att det finns potential för berörda centrala myndigheter, kommuner och landsting att i högre grad eftersträva en högre grad av samverkan med berörda frivilligorganisationer för att ta till vara de frivilligas engagemang såväl under fredstida kriser som under höjd beredskap, exempelvis för att snabbt kunna nå frivilligresurserna när en händelse väl inträffar. Även samverkan mellan frivilligorganisationerna bör eftersträvas, vilket är ett av de behov som bl.a. uppföljningen av hanteringen av flyktingsituationen visade på. Den enskildes roll och förmåga bör överlag stärkas ytterligare, anser utskottet. Rapporten krisen eller kriget kommer – en uppföljning av infor-mationsinsatser till allmänheten om den enskildes ansvar och beredskap (2015/16:RFR3), som utskottet initierat, är avsedd att stimulera till en diskus-sion och inspirera myndigheter och andra aktörer att vidta ytterligare åtgärder. Utskottet konstaterar där bl.a. att informations- och utbildningsbehovet är stort och att både myndigheter och frivilligorganisationer, i samverkan med skolorna, har en viktig roll för att tillfredsställa detta behov. Vikten av samverkan mellan relevanta aktörer betonas i rapporten. Det faktum att de frivilliga försvarsorganisationerna redan är involverade i arbetet för en god krisberedskap och ett utvecklat civilt försvar, att åtminstone en studie gjorts utifrån ett aktuellt fall som rapporterar om behoven i sammanhanget och att Försvarsberedningen just inlett ett inriktningsarbete visar sammantaget på att ett arbete redan bedrivs i linje med motionärernas intentioner. Utskottet ser inte skäl för att föreslå några ytterligare åtgärder för tillfället, och därför avstyrks det aktuella motionsyrkandet. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkandet om reservkraft. Utskottet hänvisar till att ett arbete redan pågår på lokal, regional, nationell och nordisk nivå. Jämför reservation 19 (SD). I motion 2016/17:2899 av m.fl. (SD) anförs behovet av särskilda reservkraftnät eftersom forskning visar att sådana med en viss radie är kostnadseffektiva när det finns flera samhällsviktiga verksamheter nära varandra. Motionärerna framhåller att olika elkraftskonsumenter är olika beroende av säker el och att oacceptabla konsekvenser kan uppstå snabbt för samhällsviktig verksamhet vid elavbrott. Med hjälp av modern styrteknik kan olika användare sättas i prioriteringsordning vid brist på el (yrkande 73). Utskottet betonade i betänkandena /14:FöU11, 2014/15:FöU6 och 2015/16:FöU7 att i fråga om elsäkerhet vid anläggningar där det bedrivs samhällsviktig verksamhet ligger det grundläggande ansvaret på respektive anläggningsinnehavare. Utskottet ansåg dock att en rad åtgärder vidtagits på nationell nivå, inte minst på lagstiftningsområdet, för att förebygga, motstå och hantera störningar i elförsörjningen för att som helhet ska ha goda förutsättningar att kontinuerligt kunna upprätthålla samhällsviktig verksamhet. På grund av det arbete som redan bedrivs på området fann utskottet därför inte skäl för att vidta ytterligare åtgärder. Motionsyrkandet avstyrktes därmed. I betänkande 2011/12:FöU7 behandlade försvarsutskottet regeringens förslag om ändringar i elberedskapslagen (1997:288). Ändringarna var en följd av utvecklingen på beredskapens område och en avreglerad elmarknad med ökat ansvar för elföretagen. Utskottet konstaterade att lagförslaget uppfyllde behovet av anpassning av elberedskapslagen till ett vidgat beredskapsbegrepp och till elförsörjningssystemets funktion och beroenden och välkomnade regeringens förslag om en utvidgning av de åtgärder som elberedskapslagen syftar till så att hela hotskalan innefattas (från fred till krig) samt tydliggörandet av vilka aktörer som omfattas av lagens bestämmelser och vilka skyldigheter de har. Myndigheter analyserar sårbarhet, hot och risker inom respektive ansvarsområde och sammanställer risk- och sårbarhetsanalyserna för att stärka sin krisberedskap. Utskottet konstaterade att en liknande skyldighet för huvudaktörerna på elmarknaden kommer att leda till ökad kunskap och överblick hos myndigheter med särskilt ansvar för krisberedskap, däribland . I budgetpropositionen (prop. 2016/17:1 utg.omr. 21) betonar regeringen att i stort sett alla delar av det svenska samhället är beroende av en väl fungerande elförsörjning med god leveranssäkerhet. Elavbrott kan leda till omfattande störningar i viktiga samhällsfunktioner och förorsaka betydande materiella skador och ekonomiska förluster hos kunderna. För att minska störningar i elförsörjningen som kan medföra svåra påfrestningar på samhället ska elnätsföretag, elproducenter och elhandelsföretag vidta åtgärder för att förebygga, motstå och hantera sådana störningar enligt elberedskapslagen (1997:288). har i egenskap av elberedskapsmyndighet genomfört förebyggande beredskapsåtgärder, åtgärder för att motstå och hantera störningar samt åtgärder för höjd beredskap och krig. Myndigheten har bl.a. bidragit med medel till störningsreserven för att upprätthålla beredskapen av gasturbinanläggningar för att vid större driftstörningar kunna möjliggöra dödnätsstart (start av produktion när elnätet ligger nere) och s.k. ö-drift (när ett elsystem inom ett begränsat geografiskt område drivs lokalt). har även genomfört övningar och utbildningar med aktörer från flera sektorer, bl.a. elnätsföretag, telekommunikationsbranschen, montörer och frivilligorganisationer. I samband med övningar och utbildningar har arbetat för att öka kännedomen och användningen av det digitala kommunikationssystemet bland elaktörerna. Myndigheten har även hjälpt företag inom elförsörjningen med att införa . För att stärka säkerhetsskyddet i elbranschen, dvs. förebygga spioneri, sabotage och andra brott som kan hota rikets säkerhet och för att skydda mot terrorism, har uppdaterat vägledningar och utvecklat en demonstrationsmiljö för att simulera it-säkerhetsangrepp. Myndigheten har även genomfört tillsyn och förstärkt säkerhetsskyddet vid vissa anläggningar. I samarbete med har vidareutvecklats – en webbplats där energibranschen kan få tillgång till relevant information och dokumentation om säkerhetsarbetet. Utskottet vill fortfarande betona att i fråga om elsäkerhet vid anläggningar där det bedrivs samhällsviktig verksamhet ligger det grundläggande ansvaret på respektive anläggningsinnehavare. Förutom det som regleras i lagar som elberedskapslagen (1997:288) och ellagen (1997:857) anser utskottet att en rad åtgärder ändå har vidtagits på nationell nivå för att förebygga, motstå och hantera störningar i elförsörjningen för att som helhet ska ha goda förutsättningar att kontinuerligt kunna upprätthålla samhällsviktig verksamhet. Som exempel kan nämnas den planeringsmetod som utvecklats för identifiering och prioritering för att vid en eleffektbrist kunna styra el till samhällsviktiga elanvändare (Styrel) i regi samt det nationella webbaserade verktyget (Samverkan under störning inom elförsörjningen) som används för att underlätta samverkan mellan elnätsföretag när det gäller att fördela resurser på ett effektivt sätt, och där har en viktig roll. En rad förberedande åtgärder, som bl.a. omfattar reservkraft och s.k. ö-drift, har också vidtagits på myndighetsnivå. Utvecklingen av samverkan på lokal, regional, nationell och nordisk basis är väsentlig för att samhället ska ha fortsatt tillgång till elförsörjning vid ett långvarigt elavbrott. Mot bakgrund av det arbete som redan bedrivs på området finner utskottet därför inte skäl för att föreslå ytterligare åtgärder. Motionsyrkandet avstyrks därmed. Lagring av olja och ransonering av petroleumprodukter Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkandena om lagring av olja och ransonering av petroleumprodukter. Utskottet hänvisar bl.a. till att kommersiella aktörer är bättre lämpade än staten att lagra olja och petroleumprodukter för en krissituation. Jämför reservation 20 (SD). m.fl. (SD) anför i motion 2016/17:2899 att det finns ett behov av att skapa ett svenskt beredskapslager för olja (yrkande 64). Det är enligt motionärernas mening inte tillräckligt att beredskapslager placeras utomlands, vilket är fallet med nuvarande tolkning av EU:s direktiv. Motionärerna föreslår också att det lagstadgas ett framtagande av ett prioriterings- och ransoneringssystem för petroleumprodukter (yrkande 75). Utskottet uttryckte i betänkandena /14:FöU11, 2014/15:FöU6 och 2015/16:FöU7 att det inte fanns skäl att återgå till den nationella regleringen av svensk beredskapslagring av olja där man skilde på samhällets behov av oljelager i freds- och krigstid och där staten hade en nyckelroll genom att både äga och driva beredskapslagren.