bet · H401JuU20 · 2017-04-07 00:00:00 — Motionärerna anför att brottsofferstödjaren helst bör vara en person från Brottsofferjouren eller annan förening, men att det också kan vara en socialsekreterare. I motion 2016/17:1538 av m.fl. (KD) yrkande 2 begärs att man ska se över det offentliga stödet till brottsofferjourer för att säkerställa långsiktigheten i deras arbete. I yrkande 13 begärs att verksamheten med stödcentrum för unga brottsoffer byggs ut till att omfatta hela landet. I motion 2016/17:3037 av m.fl. (C) yrkande 41 begärs att man ska genomföra informationskampanjer om sexköpslagen. Den nationella samordnaren mot våld i nära relationer lämnade betänkandet Våld i nära relationer – En folkhälsofråga (SOU 2014:49). Betänkandet innehåller förslag om lagändringar och uppdrag. Det innehåller också ett stort antal förslag, råd och uppmaningar riktade till beslutsfattare och alla andra i samhällets olika verksamheter. Av svar på interpellation 2015/16:340, protokoll 2015/16:66, framgår att regeringen vidtagit följande åtgärder som är kopplade till utredarens ovan nämnda förslag. • och har av regeringen fått i uppdrag att bistå våldsutsatta med att hämta personliga tillhörigheter i hemmet. • Ett nationellt om våld och övergrepp mot barn har inrättats vid . • Kvinnojourerna har fått kraftigt förstärkta resurser i och med att regeringen har avsatt . • har fått i uppdrag att utvärdera försöksverksamheter med rutinfrågor om våldsutsatthet i hälso- och sjukvård och socialtjänst. • har även fått i uppdrag att vidareutveckla och stödja införandet av verksamma metoder i för att arbeta med våldsutövare. Det inkluderar differentiering av metoder utifrån behov. • ska också vidareutveckla och stödja införandet av metoder i arbete när det gäller barn som utsätts eller riskerar att utsättas för våld i familjen. • har fått i uppdrag att redovisa hur den arbetar med transnationella ärenden där det finns misstanke om hedersrelaterat våld och förtryck, äktenskap mot den egna viljan eller barnäktenskap. • Den nya ANDT-strategin (alkohol, narkotika, droger och tobak) har beslutats. Den inkluderar nu på ett tydligare sätt våld i nära relationer och det samband som finns mellan sådant våld och användningen av alkohol och narkotika. Av samma interpellationssvar framgår att regeringen har inväntat betänkandena från (SOU 2015:86) och utredningen om en nationell strategi för att mäns våld mot kvinnor ska upphöra (SOU 2015:55) då dessa utredningar rör delvis samma frågor och problem. har lämnat information om att det finns brottsoffer- och personsäkerhetsgrupper i varje polisregion. Generellt kan sägas att det finns en brottsofferstödjare i varje polisområde. Stöd till unga brottsoffer i kommunen ska verka för att den som utsatts för brott och brottsoffrets anhöriga får det stöd och den hjälp de behöver. Det gäller särskilt barn som utsatts för brott. ska dessutom särskilt uppmärksamma att barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående kan vara i behov av stöd och hjälp. Detsamma gäller kvinnor som utsatts för våld i nära relationer. Det kan handla om ekonomiskt, praktiskt och psykologiskt stöd. Personal inom har tystnadsplikt. anger i Barn och unga som brottsoffer (s. 13) att det på vissa orter också finns specialiserade stödverksamheter, t.ex. stödcentrum för unga brottsoffer och barnahus. i kommunen kan ge mer information om detta och annan särskild verksamhet för barn. Bemötande av och information till brottsoffer uppmanade i ett tillkännagivande regeringen att återkomma till med en redogörelse för vilka åtgärder som vidtagits för att förbättra brottsutredningen, uppföljningen och återkopplingen till brottsoffer (bet. 2015/16:JuU1, rskr. 2015/16:106). Som ett led i arbetet med att genomföra EU:s brottsofferdirektiv beslutade regeringen om vissa ändringar i förundersökningskungörelsen (1947:948). Ändringarna innebär bl.a. stärkt informationsskyldighet till målsäganden generellt under förundersökningen, t.ex. med information om den fortsatta handläggningen av ärendet. gav regeringen i uppdrag att kartlägga brottsutsattas behov av stöd under brottmålsprocessen och analysera i vilken utsträckning dessa behov kan tillgodoses genom digitaliseringens möjligheter. Uppdraget ska redovisas . har fattat ett antal beslut om hur utredningsverksamheten ska utvecklas och förbättras. Regeringen avser att följa upp hur dessa beslut omsätts i verksamheten och har därför i regleringsbrevet gett i uppdrag att redovisa vilka konkreta förändringar i verksamheten som besluten syftar till, hur långt myndigheten har kommit i genomförandet av besluten och hur myndigheten säkerställer att besluten fullt ut genomförs. Redovisningen ska lämnas till regeringen . I årets budgetproposition (prop. 2016/17:1 utg.omr. 4 s. 34) anför regeringen att den som drabbats av brott ska få adekvat information och ett gott bemötande från rättsväsendets myndigheter. För att kunna bedöma måluppfyllelsen inom området följer regeringen bl.a. de åtgärder som myndigheterna vidtagit för att förbättra bemötandet av och informationen till brottsutsatta. När det gäller polisens bemötande av brottsoffer anför regeringen (s. 36) att ombildningen av polisen till en myndighet har medfört en förändrad organisering även av polisens brottsofferarbete. I stället för att respektive polismyndighet har sin egen organisation för brottsofferarbete och person-säkerhet bygger myndigheten nu upp en verksamhet på tre olika nivåer över hela landet: en nationell, en regional och en lokal nivå. Syftet är att förbättra möjligheterna att styra verksamheten och göra den mer enhetlig. Myndigheten har också lagt ihop brottsofferarbetet med personsäkerhetsskyddet, vilket innebär att man tar ett helhetsgrepp om alla brottsoffer. (Brå) har efter uppdrag från regeringen redovisat studien i rättsprocessen (rapport 2016:8). I rapporten konstateras att ett viktigt sätt att visa målsäganden att man tagit hans eller hennes anmälan och berättelse på allvar är dels att man gör sig kontaktbar, dels att man återkopplar till målsäganden efter anmälan, inledningsvis genom att informera om huruvida utredningen påbörjats eller inte, och därefter om vad som i så fall kommer att hända härnäst (s. 41). Brå gör i sin rapport bedömningen att beslut om att lägga ned en förundersökning behöver bli tydligare. När målsäganden får ett nedläggningsbeslut om sitt ärende som han eller hon inte förstår kan det minska motivationen att medverka i framtida rättsprocesser. En bättre förståelse för varför ärenden läggs ned kan därför inte bara öka effektiviteten i rättsprocesser utan även bidra till att målsäganden behåller sitt förtroende eller får ökat förtroende för rättsväsendet. Brå menar att språket i nedläggningsbesluten bör förenklas och konkretiseras till att målsäganden bättre ska förstå skälen till att ett ärende läggs ned. För personer med funktionsnedsättningar eller personer med bristande kunskaper i svenska språket kan det krävas ytterligare förtydliganden av innehållet i besluten, exempelvis genom att de formuleras på s.k. lätt svenska. Nedläggningsbeslutet kan även kompletteras med ett standardiserat informationsblad på olika språk som förklarar vad brevet med nedläggningsbeslutet innehåller och var målsäganden kan söka mer information. I betänkande Ett starkare skydd för den sexuella integriteten (SOU 2016:60) anges när det gäller bemötande av parter och vittnen i mål om sexualbrott (s. 36) att arbetet med bemötandefrågor inom Domstolar har varit framgångsrikt och lett till många förbättringar för den som ska uppträda vid en rättegång. Trots det har det vid utredningens granskning framkommit uppgifter om brister på olika håll. Arbetet med bemötandefrågor är en ständigt pågående process, och det är angeläget att arbetet fortsätter. Utredningen anser att även fortsättningsvis bör ha i uppdrag att stödja och följa upp de enskilda domstolarnas bemötandearbete. Genom uppföljning bör det också klarläggas om det finns enskilda domstolar som har större behov av stöd i arbetet än andra. Brottsofferfonden etablerades 1994 med syfte att ge ekonomiskt stöd till olika former av brottsofferinriktad verksamhet. Den som döms för ett brott där fängelse ingår i straffskalan är skyldig att betala en särskild avgift till brottsofferfonden. var avgiften , men den höjdes till . höjdes avgiften för den som verkställer ett fängelsestraff genom intensivövervakning med elektronisk kontroll, s.k. fotboja, från per dag till per dag. Avsikten med höjningen var att förstärka förutsättningarna för det arbete som de ideella organisationerna, bl.a. brottsofferjourerna, utför för stöd till brottsoffer. Regeringen beslutade att av Brottsofferfondens medel ska tillfalla organisationer i det civila samhället som bedriver brottsofferstödjande verksamhet. Regeringen konstaterade då att behovet av finansiering av det civila samhällets brottsofferstödjande verksamheter var stort och konkurrensen om befintliga medel hård, och regeringen ville på detta sätt förbättra verksamheternas förutsättningar. är det fjärde europeiska landet som kriminaliserar sexköp. Regeringen driver på att även andra länder ska följa efter i frågan om en kriminalisering av sexköp utifrån både kvinnokonventionens artikel 6 om prostitution och handel med kvinnor och mot människohandel. Att bekämpa prostitution och människohandel är en högt prioriterad fråga för regeringen. I det ligger också ett intresse av att sprida de positiva erfarenheter har av förbudet mot köp av sex. Justitiekanslern var ansvarig för en utvärdering av den svenska lagen och har därefter fått i uppdrag att biträda att sprida erfarenheterna av förbudet. Justitiekanslern har bl.a. medverkat vid olika internationella möten och konferenser för att berätta om de svenska erfarenheterna. Regeringen har även inrättat en ambassadörstjänst för arbetet mot människohandel. Länsstyrelserna har uppdrag från regeringen att i arbetet mot prostitution och människohandel för sexuella ändamål prioritera insatser som syftar till att motverka efterfrågan av köp av sexuella tjänster. i genomför en kampanj mot sexköp och sexhandel i i syfte att påverka attityder och verka förebyggande. Länsstyrelsernas arbete riktas mot att sprida kunskap om sexköp i hela landet. Vid beredningen av motioner från allmänna motionstiden /16 behandlade utskottet yrkanden om att inrätta fler stödcentrum för unga brottsoffer och om att bygga ut denna verksamhet (bet. 2015/16:JuU22 s. 41 f.). Utskottet avstyrkte yrkandena med hänvisning till beredningen av förslagen som lämnats av den nationella samordnaren mot våld i nära relationer. följde utskottets förslag (rskr. 2015/16:90). Vid beredningen av budgetbetänkandet konstaterade utskottet i samband med ett tillkännagivande till regeringen (bet. 2015/16:JuU1 s. 77) att det är viktigt att polisen när en anmälan om brott gjorts lämnar relevant och begriplig information till brottsoffret om bl.a. möjligheten att träffa en brottsofferstödjare och att polisen bör bli bättre på att lämna information om vad som händer med utredningen av brottet och vilka åtgärder som vidtagits med anledning av anmälan. Om polis och åklagare avstår från att utreda brottet bör brottsoffret få information om varför. Vidare uttalade utskottet (s. 77) att den som anmält ett brott bör bli kontaktad av polisen inom efter anmälan. Brottsoffret bör då få en återkoppling om vad som hänt med utredningen och återigen få information om möjligheten att träffa en brottsofferstödjare. Utskottet ställde sig då bakom ett antal motionsyrkanden och uppmanade regeringen att återkomma till med en redogörelse över vilka åtgärder som vidtagits för att förbättra brottsutredningen, uppföljningen och återkopplingen till brottsoffer. följde utskottets förslag (rskr. 2015/16:106). Utskottet avstyrkte vid beredningen av årets budgetproposition motionsyrkande med begäran om tillkännagivande om att betona vikten av att polisen ska ge en tydlig återkoppling till målsäganden om ärendens hantering (bet. 2016/17:JuU1 s. 108). Utskottet hänvisade då bl.a. till den pågående beredningen av Brås rapport medverkan i rättsprocessen (rapport 2016:8). följde utskottets förslag (rskr. 2016/17:90). I motion 2016/17:865 (C) yrkande 6 begärs att polisens information till brottsoffer om vad som hänt med deras ärende ska förbättras. Utskottet delar motionärernas uppfattning att information till brottsoffer är viktigt. Som framgår ovan har i ett tillkännagivande uppmanat regeringen att återkomma med en redogörelse för vilka åtgärder som vidtagits för att förbättra uppföljningen och återkopplingen till brottsoffer. Som också framgår ovan har en mängd åtgärder vidtagits. har regeringens uppdrag att kartlägga brottsutsattas behov av stöd under brottmålsprocessen och analysera i vilken utsträckning dessa behov kan tillgodoses genom digitaliseringens möjligheter. Uppdraget ska redovisas . Utskottet anser sammantaget att något tillkännagivande inte är nödvändigt när det gäller polisens information till brottsoffer och avstyrker därför yrkandet. Som framgår ovan finns brottsoffer- och personsäkerhetsgrupper i varje polisregion och i stort sett en brottsofferstödjare i varje polisområde. Utskottet anser därför inte att det tillkännagivande om att det på varje polisstation ska finnas en brottsofferstödjande person som efterfrågas i motion 2016/17:1538 (KD) yrkande 7 är nödvändigt. i den kommun där den unge bor ska verka för att ett brottsoffer får det stöd som han eller hon behöver. Utskottet vidhåller sin tidigare bedömning och ser inte heller nu skäl för det tillkännagivande som begärs i motion 2016/17:1538 (KD) yrkande 13 om att bygga ut verksamheten med stödcentrum för unga brottsoffer till att omfatta hela landet. Utskottet ser inte heller skäl att ställa sig bakom motion 2016/17:1538 (KD) yrkande 2 om att se över det offentliga stödet till brottsofferjourer. Utskottet konstaterar att avgiften till brottsofferfonden höjdes 2015 och att regeringen också beslutat att av Brottsofferfondens medel ska tillfalla organisationer som bedriver brottsofferstödjande verksamhet. Utskottet avstyrker motionsyrkandet. Som framgår ovan bedriver länsstyrelserna på uppdrag av regeringen kampanjer mot sexköp och sexhandel i i syfte att påverka attityder och verka förebyggande. Utskottet anser att motion 2016/17:3037 (C) yrkande 41 därmed får anses vara tillgodosedd och avstyrker yrkandet. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden med begäran om tillkänna-givanden om skadestånd till brottsoffer, statlig skadeståndsgaranti, en översyn av skadeståndsnivåerna och höjda skadeståndsnivåer. Jämför reservationerna 15 (C, KD), 16 (SD), 17 (KD) och 18 (SD). I partimotion 2016/17:865 av m.fl. (C) yrkande 23 begärs att brottsoffers rättigheter ska tas tillvara bättre när det gäller bedömningen av skadeståndets och ersättningens storlek, sättet för utbetalning och hanteringstider samt det sammantagna skyddet för brottsoffret. Motionärerna anför att brottsoffer som tilldömts skadestånd inte själva ska behöva kräva in skadeståndet från gärningsmannen. I stället bör det vara ett statligt ansvar att betala ut skadestånd i dessa fall. I motion 2016/17:1538 (KD) yrkande 11 begärs att en utredning ska tillsättas med syfte att se till att staten betalar ut skadestånd direkt till brottsoffret efter det att en dom om detta vunnit laga kraft. Ett likalydande yrkande framförs även i motion 2016/17:1785 av (L). I motion 2016/17:1744 av m.fl. (SD) yrkande 1 begärs att regeringen ska återkomma med ett förslag om en statlig skadeståndsgaranti. Motionärerna anför att den nu gällande ordningen som förutsätter att brottsoffret själv ska vidta en mängd åtgärder är mycket otillfredsställande. Samma yrkande finns även i motion 2016/17:1769 (SD) yrkande 13. I motion 2016/17:1538 av m.fl. (KD) yrkande 10 begärs att en översyn ska göras av skadeståndsnivåerna. Motionärerna anför att de skadestånd som tilldöms i är låga både i ett internationellt perspektiv och i förhållande till vad allmänheten anser vara en rimlig nivå. I motion 2016/17:1744 av m.fl. yrkande 2 begärs att regeringen ska återkomma med förslag på höjda skadeståndsnivåer för allvarligt kränkande brott, såsom grova vålds- och sexualbrott. Motionärerna anför att dagens skadeståndsnivåer inte är i överensstämmelse med det allmänna rättsmedvetandet. I motion 2016/17:1769 av m.fl. (SD) yrkande 12 begärs att skadestånden för kvinnovåldsbrott ska höjas. Den som har skadats till följd av ett brott kan kräva skadestånd av gärnings-mannen. Regler om skadestånd och vilka skador som är ersättningsgilla finns i skadeståndslagen (1972:207). Processuella regler om hur skadestånds-anspråk ska framställas och att talan kan föras i samband med ett brottmål finns i . Regler om hur fordringar drivs in finns i utsökningsbalken. När ett brott anmäls till polisen ska målsäganden informeras om att åklagaren under vissa förutsättningar kan föra talan om enskilt anspråk på grund av brottet. Polisen ska också informera om möjligheterna att få ersättning och om reglerna för hur dessa ärenden handläggs (13 a § förundersökningskungörelsen [1947:948]). Åklagaren ska, om brottet hör under allmänt åtal, på målsägandens begäran förbereda och föra talan om skadestånd. En förutsättning är att det kan ske utan väsentlig olägenhet och att anspråket inte är uppenbart obefogat. Vill målsäganden att anspråket ska tas upp i samband med åtalet, ska han eller hon anmäla anspråket till undersökningsledaren eller åklagaren och lämna uppgift om de omständigheter på vilka det grundas (22 kap. 2 § ). Om ett målsägandebiträde har förordnats för en målsägande ska målsägandebiträdet hjälpa målsäganden att föra talan om enskilt anspråk med anledning av brottet, om detta inte görs av åklagaren (3 § lagen [1988:609] om målsägandebiträde). När stämningsansökan lämnas in till tingsrätten ska det framgå om åklagaren för talan om enskilt anspråk. Skadeståndsyrkandet behandlas tillsammans med övriga yrkanden i brottmålet. I samband med att domen skickas ut till parterna får de skriftlig information om betalning av skadeståndet. När domen vunnit laga kraft skickar domstolen den till (25 a § förordningen [1990:893] om underrättelse om dom i vissa brottmål, m.m.). När en lagakraftvunnen dom, som innebär att den tilltalade ska betala skadestånd, kommer in till skickar myndigheten ut en skriftlig fråga till den brottsutsatte med en förfrågan om denne vill ha hjälp med att driva in skadeståndet. Om den brottsutsatte tackar ja till detta skickar en uppmaning till den som ska betala skadestånd att betala in skadeståndsbeloppet till myndigheten. Den skadeståndsskyldige har på sig att betala. Om så inte sker gör en tillgångsutredning för att ta reda på om den skadeståndsskyldige har möjlighet att betala. Om utredning visar att gärningsmannen inte kan betala hela det utdömda skadeståndet, ska den brottsutsatte ta reda på om han eller hon har någon försäkring som kan täcka skadeståndet eller delar av det. Om ingen försäkringsersättning betalas ut kan den brottsutsatte vända sig till och ansöka om brottsskadeersättning. Förutsätt-ningarna för utbetalning av en sådan ersättning anges i brottsskadelagen (2014:322). Om brottsskadeersättning betalas ut, inträder staten i den skadelidandes rätt till skadestånd. Brottsskadeersättning betalas ut för personskada. Som personskada ersätts även skada på kläder, glasögon och liknande föremål som den skadade bar på sig vid skadetillfället. Om någon allvarligt kränkt någon annan genom ett brott som innefattar ett angrepp mot dennes person, frihet eller frid betalas brotts-skadeersättning för den skada som kränkningen innebär. Brottsskadeersättning kan i vissa fall betalas ut även för sakskada (4–6 §§ brottsskadelagen). (Ju 2010:12), som tillsattes , hade bl.a. i uppdrag att ta ställning till om det finns skäl att lindra de krav som ställs på brottsutsatta att på egen hand kräva betalning av den skadeståndsskyldige, t.ex. genom att det primära ansvaret för att kräva in utdömda skadestånd läggs på staten (dir. 2010:84). lämnade betänkandet En ny brottsskadelag (SOU 2012:26). Utredningen anförde följande om huruvida det primära ansvaret för att kräva in utdömda skadestånd skulle läggas på staten (s. 15 f.). När det gäller kraven i övrigt på den skadelidande, så vore det mest brotts-offervänliga alternativet att låta brottsskadeersättning betalas ut i direkt an-slutning till brottet. Utredningen finner dock att en sådan ordning inte är förenlig med det nuvarande systemets uppbyggnad. Många anser att gottgörelse från den som har vållat skadan är viktig för brottsoffrets upprättelse. Den grundläggande skadeståndsrättsliga principen, att den som har vållat skadan ska ersätta den, skulle komma i bakgrunden. Försäkringsersättningens funktion skulle också förändras och skulle försäkringsskyddet riskera att upphöra. Om försäkringsbolagen skulle betala ersättningen till staten i stället för till den enskilda försäkringstagaren, skulle nämligen bolagens incitament till att ha kvar skyddet i sina försäkringar, liksom kundens incitament att ha en sådan försäkring, försvinna. Försäkringsbolagen betalar minst lika mycket genom överfallsskyddet i hemförsäkringarna som staten betalar genom brottsskadeersättningen. En ändrad ordning skulle också medföra att beslutsunderlag försämrades. Komplikationer skulle också uppstå i förhållande till en efterföljande skadeståndstalan mot skadevållaren. Att föreslå en sådan radikal omläggning av regelsystemet har knappast stöd i direktiven och är enligt utredningens mening inte heller motiverad. En ny brottsskadelag trädde i kraft (prop. 2013/14:94, bet. 2013/14:JuU38, rskr. 2013/14:255). Genom den nya lagstiftningen skapades ett större utrymme för att återkräva utbetald ersättning från gärningsmannen. I propositionen (s. 20 f.) konstaterade regeringen att det med fog kan hävdas att det vore allra enklast för det enskilda brottsoffret om han eller hon kunde få ersättningen av staten direkt efter brottet. Ett annat alternativ vore att brottsskadeersättningen betalades direkt efter det att domen vunnit laga kraft. Regeringen anförde att båda alternativen hade flera nackdelar. Bland annat nämndes att om brottsoffret skulle få ersättning av staten direkt efter brottet, skulle brottsoffrets vilja att medverka i brottsutredningen med stor sannolikhet minska. Detta skulle i sådana fall få allvarliga konsekvenser för den brottsbekämpande verksamheten och för förtroendet för rättsväsendets möjligheter att klara upp brott och skapa ett tryggare samhälle. Om brottsskadeersättningen däremot skulle betalas ut direkt efter det att domen på skadestånd vunnit laga kraft, skulle en av komplikationerna vara att man skulle sakna incitament för enskilda att teckna överfallsskydd – ersättningen skulle ju ändå betalas ut. Detta skulle kunna leda till att skyddet helt togs bort ur de svenska hemförsäkringarna, vilket framför allt skulle drabba de brottsoffer som inte får sin sak prövad av domstol. En sådan förändring skulle även innebära en betydande kostnadsökning för staten. Regeringen ansåg med anledning av de skäl som redovisades i propositionen att brottskadeersättning även i fortsättningen skulle vara underordnad andra ersättningsformer som står den skadelidande till buds, t.ex. skadestånd och ersättning från en försäkring. Med ideella skador avses skador som inte är av ekonomisk natur, främst fysiskt och psykiskt lidande vid personskador och kränkning av den personliga integriteten. gjordes flera ändringar i skadeståndslagen (1972:207) i syfte att stärka rätten till skadestånd för ideell skada (prop. 2000/01:68, bet. 2000/01:LU19, rskr. 2000/01:216). Bland annat infördes tydligare regler om kränkningsersättning vid brott och hur ersättningen ska bestämmas. Ersättning för kränkning är en särskild form av ideellt skadestånd som inte förutsätter att någon fysisk skada har uppkommit.