bet · H501KU6 · 2017-11-30 00:00:00 — En strategi för arbetet med mänskliga rättigheter i Utskottet föreslår att regeringens skrivelse 2016/17:29 Regeringens strategi för det nationella arbetet med mänskliga rättigheter läggs till handlingarna. Vidare föreslår utskottet ett tillkännagivande till regeringen om att skyndsamt på nytt låta utreda frågan om en nationell rättigheter i . Om regeringen finner skäl för att genom involvera är utskottet berett att medverka i lämplig form i den fortsatta beredningen. I betänkandet behandlas även motioner om bl.a. mänskliga rättigheter i vissa av högskolans yrkesutbildningar och om konvention nr 169 om ursprungsfolk och stamfolk. I betänkandet finns två reservationer (V). Skrivelse 2016/17:29 Regeringens strategi för det nationella arbetet med mänskliga rättigheter. Fyra yrkanden i följdmotioner. Åtta yrkanden i motioner från allmänna motionstiden /16, 2016/17 och 2017/18. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Ärendet och dess beredning Regeringens strategi för det nationella arbetet med mänskliga rättigheter Mänskliga rättigheter i vissa av högskolans yrkesutbildningar konvention nr 169 om ursprungsfolk och stamfolk 1.Mänskliga rättigheter i vissa av högskolans yrkesutbildningar, punkt 3 (V) 2.ILO:s konvention nr 169 om ursprungsfolk och stamfolk, punkt 4 (V) Bilaga Förteckning över behandlade förslag Motioner från allmänna motionstiden /16 Motioner från allmänna motionstiden /17 Motioner från allmänna motionstiden /18 Utskottets förslag till riksdagsbeslut Regeringens strategi för det nationella arbetet med mänskliga rättigheter 2016/17:91 av (KD) yrkande 1 och lägger skrivelse 2016/17:29 till handlingarna. ställer sig bakom det som anförs av utskottet om att regeringen skyndsamt på nytt ska låta utreda frågan om en nationell rättigheter i och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:1494 av (KD), 2015/16:2502 av m.fl. (M) yrkande 1, 2015/16:2788 av m.fl. (FP) yrkande 5, 2016/17:3470 av m.fl. (L) yrkande 4, 2016/17:3515 av m.fl. (V) yrkande 1 och 2016/17:3516 av och (båda SD). Mänskliga rättigheter i vissa av högskolans yrkesutbildningar 2016/17:3515 av m.fl. (V) yrkande 2. Reservation 1 (V) konvention nr 169 om ursprungsfolk och stamfolk 2015/16:104 av m.fl. (V) yrkande 2, 2016/17:3515 av m.fl. (V) yrkande 3, 2017/18:2944 av m.fl. (MP) yrkande 2 och 2017/18:2967 av m.fl. (V) yrkande 2. Reservation 2 (V) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (M), (S), (S), (SD), (M), (MP), (M), (S), (SD), (L), (V), (S), (S), (S) och (M). Ärendet och dess beredning I ärendet behandlar utskottet regeringens skrivelse Regeringens strategi för det nationella arbetet med mänskliga rättigheter (skr. 2016/17:29) samt två motioner som har väckts med anledning av skrivelsen, motionerna 2016/17:3515 (V) och 2016/17:3516 (SD). Vidare behandlas i ärendet fyra motionsyrkanden som väckts under allmänna motionstiden , motionerna 2015/16:104 (V) yrkande 2, 2015/16:1494 (KD), 2015/16:2502 (M) yrkande 1 och 2015/16:2788 (FP) yrkande 5. Vidare behandlas två motionsyrkanden som väckts under allmänna motionstiden , motionerna 2016/17:91 (KD) yrkande 1 och 2016/17:3470 (L) yrkande 4. Även två motionsyrkanden från allmänna motionstiden behandlas, motionerna 2017/18:2944 (MP) yrkande 2 och 2017/18:2967 (V) yrkande 2. I bilaga redovisas de förslag som behandlas i betänkandet. Utskottet beslutade att ge en utredare i uppdrag att överväga och analysera om det är lämpligt att den nationella institutionen blir en del av ombudsmän () och på vilket sätt det skulle kunna ordnas organisatoriskt (dnr 1214-2016/17). Utskottet gav uppdraget till professor , som överlämnade sin rapport till utskottet . Utskottet har mottagit ett antal skrivelser under beredningen av ärendet, bl.a. från företrädare för Nätverket för en svensk MR-institution (dnr 2366-2016/17). träffade ledamöter i företrädare för detta nätverk. besökte utskottet i och nationella rättigheter. I skrivelsen Regeringens strategi för det nationella arbetet med mänskliga rättigheter (skr. 2016/17:29) redogör regeringen för sin strategi för det nationella arbetet med mänskliga rättigheter och lämnar en lägesrapport om internationella åtaganden om mänskliga rättigheter. I skrivelsen behandlas delar av förslagen i betänkandet Ny struktur för skydd av mänskliga rättigheter (SOU 2010:70, slutbetänkande från Delegationen för mänskliga rättigheter i ) och rekommendationerna i betänkandet Samlat, genomtänkt och uthålligt? En utvärdering av regeringens nationella handlingsplan för mänskliga rättigheter 2006–2009 (SOU 2011:29). I betänkandet redovisas inledningsvis regeringens skrivelse översiktligt. Därefter behandlar utskottet frågan om en nationell rättigheter. I två avslutande avsnitt behandlas motioner om vissa övriga frågor som tas upp i betänkandet. Regeringens strategi för det nationella arbetet med mänskliga rättigheter Utskottets förslag i korthet lägger skrivelsen till handlingarna och avslår en motion. Regeringen föreslog i budgetpropositionen att politiken för mänskliga rättigheter skulle ges ett självständigt, riksdagsbundet mål, nämligen att säkerställa full respekt för internationella åtaganden om mänskliga rättigheter. har fastställt målet (prop. 2015/16:1 utg.omr. 1, bet. 2015/16:KU1, rskr. 2015/16:62). Det nya målet bildar utgångspunkt för regeringens nationella arbete med mänskliga rättigheter. Regeringen gör i den aktuella skrivelsen bedömningen att för att säkerställa full respekt för internationella åtaganden om mänskliga rättigheter behöver en sammanhållen struktur för att främja och skydda de mänskliga rättigheterna etableras. En sådan struktur bör bestå av – ett starkt rättsligt och institutionellt skydd av de mänskliga rättigheterna, – ett samordnat och systematiskt arbete med mänskliga rättigheter inom offentlig verksamhet och – ett starkt stöd för arbete med mänskliga rättigheter inom det civila samhället och inom näringslivet. Vidare bör tillämpningen i av EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna utvärderas. Regeringen gör också bedömningen att dess arbete med internationella konventionsgranskningar bör förbättras. Samråd med berörda aktörer bör utökas till att omfatta förslag på åtgärder som är nödvändiga med anledning av resultatet av granskningarna. I skrivelsen redovisas följande åtgärder: – Regeringen har aviserat att ska inkorporeras och beredning av frågan pågår. – Regeringen avser att följa hur principen om fördragskonform tolkning tillämpas i myndigheters verksamhet. – har regeringens uppdrag att utarbeta och genomföra ett kompetensutvecklingsprogram om mänskliga rättigheter för statligt anställda. – har –2016 haft regeringens uppdrag att översätta avgöranden till svenska. – Regeringen har en överenskommelse med Kommuner och Landsting med målet att, med utgångspunkt i internationella åtaganden om mänskliga rättigheter, utveckla arbetet med att stärka respekten för och kunskapen om mänskliga rättigheter i verksamhet. – Länsstyrelserna ska enligt sin instruktion integrera de mänskliga rättigheterna i sin verksamhet genom att belysa, analysera och beakta rättigheterna i den egna verksamheten. i har regeringens uppdrag att samordna samtliga länsstyrelsers arbete med mänskliga rättigheter. Länsstyrelsernas uppdrag om mänskliga rättigheter kommer att ses över. – Forum för levande historia har på regeringens uppdrag genomfört en kartläggning av tillgången till utbildningsmaterial om mänskliga rättigheter för årskurs 9 och gymnasieskolan. – har på regeringens uppdrag genomfört en kartläggning av hur frågor om mänskliga rättigheter beaktas i ett antal yrkesexamina i högskolan. – har regeringens uppdrag att genomföra en utbildningssatsning om mänskliga rättigheter. Insatsen riktar sig främst till deltagare med behov av ökade kunskaper om mänskliga rättigheter och till personer som inom folkbildningen utbildar sig till yrken som innefattar skyldigheter gällande enskildas mänskliga rättigheter. – Regeringen utvecklar former för ett fördjupat och mer strukturerat samråd med det civila samhällets organisationer. – Regeringen genomför, utifrån FN:s vägledande principer för företag och mänskliga rättigheter, en nationell handlingsplan för företagande och mänskliga rättigheter. – En central del i statens ägarpolicy och riktlinjer för bolag med statligt ägande är att bolagen ska agera föredömligt, bl.a. när det gäller mänskliga rättigheter. Regeringen understöder detta bl.a. genom samordnande och kunskapshöjande insatser. – Regeringen kommer att löpande följa upp och utvärdera den strategi som redovisas i skrivelsen. I skrivelsen ges vidare en lägesrapport när det gäller utvecklingen av internationella åtaganden om mänskliga rättigheter. I skrivelsen redogörs för de konventioner och tilläggsprotokoll som har tillträtt sedan den nationella handlingsplanen för de mänskliga rättigheterna 2006–2009 beslutades. Vidare redovisas regeringens överväganden när det gäller vissa konventioner och tilläggsprotokoll som ännu inte har tillträtt. Regeringen redovisar också sin förnyade bedömning när det gäller tidigare gjorda reservationer till konventioner om mänskliga rättigheter. I skrivelsen redovisas översiktligt de rekommendationer som fick inom ramen för den granskning (, UPR) som för mänskliga rättigheter genomförde 2015, tillsammans med de åtgärder som regeringen vidtar som har betydelse för att följa dessa rekommendationer. Redogörelsen bildar en övergripande lägesrapport avseende det konkreta arbete som pågår med att säkerställa full respekt för konventionsåtaganden om mänskliga rättigheter. I motion 2016/17:91 (KD) yrkande 1 från allmänna motionstiden framhålls att frågor om mänskliga rättigheter måste sättas högre upp på dagordningen – i det dagliga livet och inom alla politikområden. Likgiltighet kan aldrig paras med respekten för mänskliga rättigheter (MR). Dessa rättigheter förutsätter ett konkret, aktivt engagemang. Det är viktigt att betona att MR-frågorna inte bara hör till utrikespolitiken. De finns inom alla politikområden. Kunskap om de mänskliga rättigheterna bör fortsätta att inkluderas i den svenska utbildningen från ett tidigt stadium. I motionen föreslås ett tillkännagivande om att ska vara ett föredöme när det gäller att inom landet upplysa om och försvara mänskliga rättigheter. Utskottet vill inledningsvis betona vikten av att främja och upprätthålla respekten för de mänskliga rättigheterna. Regeringen redovisar en mängd åtgärder i skrivelsen mot bakgrund av bedömningen att en sammanhållen struktur för att främja och skydda de mänskliga rättigheterna bör etableras. I skrivelsen ges också en lägesrapport om utvecklingen av internationella åtaganden om mänskliga rättigheter. Det konkreta arbete som pågår med att säkerställa full respekt för konventionsåtaganden om mänskliga rättigheter redovisas. Som framgår av skrivelsen är regeringens webbplats om mänskliga rättigheter () ett verktyg för att främja kunskaps- och informationsspridning om de mänskliga rättigheterna i enlighet med konventionsåtaganden. I skrivelsen redovisas också åtgärder inom utbildningsområdet. Utskottet kan konstatera att det pågår ett omfattande arbete om mänskliga rättigheter i . Någon särskild åtgärd med anledning av den aktuella motionen är enligt utskottets mening inte påkallad vilket innebär att motionen avstyrks. Utskottet återkommer till vissa frågor som tagits upp i andra motioner i det följande. Utskottet föreslår att skrivelsen läggs till handlingarna. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som anförs av utskottet om att skyndsamt på nytt låta utreda frågan om en nationell rättigheter i och tillkännager detta för regeringen. Om regeringen finner skäl för att genom involvera är utskottet berett att medverka i lämplig form i den fortsatta beredningen. Regeringen gör bedömningen att en nationell rättigheter, enligt de s. k. Parisprinciperna, bör inrättas i . bör enligt regeringen vara huvudman för en sådan institution. Om nationella institutioner för mänskliga rättigheter Med Parisprinciperna avses de principer som anges i en resolution som antog 1993. Resolutionen anger riktlinjer för nationella institutioner med uppgift att främja och skydda de mänskliga rättigheterna. Namnet på principerna härstammar från att de formulerades i . Enligt Parisprinciperna bör en nationell rättigheter ha en bred befogenhet att främja och skydda dessa rättigheter och ges ett självständigt mandat som är tydligt formulerat i grundlag eller annan lag, där också institutionens sammansättning och verksamhetsområde specificeras. Härutöver behandlar principerna institutionens uppgifter, sammansättning, garantier för institutionens oberoende och mångfald samt frågor om dess arbetsmetoder. Enligt Parisprinciperna bör uppgifterna inkludera att – på eget initiativ eller på uppdrag av regeringen, parlamentet eller annat behörigt organ lämna rådgivande yttranden, rekommendationer, förslag och rapporter i alla frågor som rör främjandet och skyddet av mänskliga rättigheter, – lämna synpunkter både på befintlig lagstiftning och på författningsförslag, i syfte att säkerställa att nationell lagstiftning och praxis står i överensstämmelse med de internationella överenskommelser om mänskliga rättigheter som landet har anslutit sig till och verka för att dessa tillämpas effektivt, – uppmärksamma regeringen på situationer där de mänskliga rättigheterna kränks och lägga fram förslag för att komma till rätta med dem, samt vid behov ge synpunkter på regeringens ställningstaganden till sådana förslag, – föreslå att staten ansluter sig till internationella överenskommelser om de mänskliga rättigheterna och verka för att dessa tillämpas effektivt, – bidra till de rapporter som staten ska lämna till och till regionala organ samt göra oberoende uttalanden med anledning av dessa, – ha kontakter med organ inom FN-systemet, regionala organ och nationella institutioner i andra länder som arbetar med frågor om mänskliga rättigheter, – bistå vid utarbetandet av program för utbildning och forskning om mänskliga rättigheter och medverka vid genomförandet av sådana program – vidta andra åtgärder, framför allt genom information och utbildning, för att bidra till en ökad medvetenhet om de mänskliga rättigheterna. En nationell institution kan också, men måste inte, ges befogenhet att pröva enskilda klagomål om kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Ledningen för en nationell rättigheter bör enligt Parisprinciperna utses genom ett officiellt beslut där det också framgår mandatet för institutionens ledning varar. Institutionen bör tillförsäkras tillräckliga medel för att kunna fullgöra sitt uppdrag. Inom ramen för sitt ansvarsområde bör den nationella institutionen själv kunna bestämma sin organisation och sitt arbetssätt. Av principerna framgår vidare att en nationell rättigheter bör vara utformad så att den kan samarbeta med företrädare för organisationer inom det civila samhället. Statusbedömning av institutioner för mänskliga rättigheter Det internationella organet for the Promotion and Protection of Human Rights (ICC) bedömer, efter ansökan från en nationell institution, i vilken mån nationella institutioner i olika länder kan anses uppfylla Parisprinciperna och tilldelar dem då A-, B- respektive C-status. De organ som anses uppfylla Parisprinciperna fullt ut tilldelas A-status och blir då röstande medlemmar i . Medlemmar med A-status får även delta aktivt i de möten som för mänskliga rättigheter håller. Nationella organ som endast delvis anses uppfylla Parisprinciperna ges B-status, vilket innebär att de får observatörsstatus utan rösträtt. De får inte heller tala eller lämna in dokument under möten i för mänskliga rättigheter. Nationella institutioner som inte ens delvis bedöms uppfylla Parisprinciperna tilldelas C-status och nekas därmed medlemskap i . Nationella institutioner för mänskliga rättigheter i andra länder ICC har ackrediterat 75 nationella institutioner för mänskliga rättigheter med A-status, varav 25 finns i . I finns ett rättigheter, Institut for Menneskerettigheder, som 2002 fick A-status vid ICC. Institutets uppdrag omfattar bl.a. rådgivning till och regeringen, utbildning, information, dokumentation och forskning. I inrättades 2012 en nationell rättigheter genom att man inrättade ett människorättscenter i samband med justitieombudsmannens kansli. Institutionen består av ett människorättscenter, en människorättsdelegation och justitieombudsman. Institutionen har fått A-status vid ICC. Människorättscentret har en rådgivande funktion. Centret leds av en direktör som utnämns av justitieombudsmannen. Människorättscentret har en människorättsdelegation som i sin tur består av 20–40 representanter från olika forskningsinstitutioner, organisationer och myndigheter. Delegationen utnämns av justitieombudsmannen. Delegationens uppgifter är att vara ett nationellt samarbetsorgan för aktörerna inom området för mänskliga rättigheter och att behandla breda och principiellt viktiga frågor inom området. ingår slutligen själv som en del av institutionen genom att ombudsmannen behandlar enskilda klagomål i enlighet med de fakultativa bestämmelserna om detta i Parisprinciperna. inrättade 2015 en nationell rättigheter, nasjonale institusjon for menneskerettigheter. Institutionen är oberoende och utför sina uppgifter självständigt. Institutionens uppgift är att övervaka och rapportera om de mänskliga rättigheternas ställning i . har ingen institution som svarar mot Parisprinciperna I finns flera statliga myndigheter med uppdrag som delvis motsvarar eller angränsar till de uppgifter som en nationell rättigheter ska ha enligt Parisprinciperna. I regeringens skrivelse nämns (), Justitiekanslern (), () och (). Det finns vissa beröringspunkter mellan den granskning som följer av Parisprinciperna och JO:s befintliga tillsynsverksamhet. Det faktum att JO:s tillsyn omfattar såväl regeringsformens fri- och rättighetskapitel som innebär också att väsentliga delar av de mänskliga rättigheter som följer av internationella åtaganden beaktas vid JO:s granskning. Forum för levande historia har till uppgift att vara ett nationellt forum som främjar arbete med demokrati, tolerans och mänskliga rättigheter med utgångspunkt i Förintelsen. Myndigheten för delaktighet har till uppgift att samordna funktionshinderspolitiken i och skynda på utvecklingen mot ett samhälle där alla kan delta oavsett funktionsförmåga. Den enda av de myndigheter som nämns ovan som har ett uppdrag som uttryckligen omfattar att bevaka internationella åtaganden, oavsett om de införlivats i svensk lagstiftning, är . I dess uppgift enligt lagen (1993:335) om ingår att företräda barns och ungas rättigheter och intressen mot bakgrund av åtaganden enligt samt att bevaka efterlevnaden och driva på genomförandet av konventionen. har inte ansökt om A-status vid ICC. DO fick 2011 B-status vid ICC. I motiveringen anförde ICC att DO:s uppdrag är begränsat till frågor om lika rättigheter samt att dess självständighet brister i det att regeringen både tillsätter och kan avsätta ombudsmannen, utan att det finns tydliga kriterier för sådana förfaranden. har accepterat rekommendationer om att inrätta en rättigheter I FN:s granskning av 2015 inom ramen för (UPR) fick rekommendationer från nitton länder om att inrätta en rättigheter i enlighet med Parisprinciperna. I regeringens svar, som gavs in , accepterade rekommendationerna. anförde att i den strategi för arbetet med mänskliga rättigheter som regeringen avsåg att presentera för (dvs. den aktuella skrivelsen) skulle en viktig åtgärd vara att beskriva hur en oberoende övervakning av genomförandet av de mänskliga rättigheterna i kan organiseras, och att strategin skulle inkludera åtgärden att anförtro en nationell myndighet för mänskliga rättigheter mandatet att i enlighet med Parisprinciperna främja och skydda de mänskliga rättigheterna. Skälen för regeringens bedömning Regeringen gör bedömningen att en rättigheter, enligt de s.k. Parisprinciperna, bör inrättas i . Regeringens skäl för detta redovisas enligt följande i skrivelsen. En oberoende granskning av efterlevnad av samtliga konventionsåtaganden möjliggörs Regeringen anser att en central del av en sammanhållen struktur för att främja och skydda de mänskliga rättigheterna är att det finns en institutionell granskning av konventionsefterlevnad. Det är inte tillräckligt att det endast är på område som staten har inrättat en institution med mandat att bevaka konventionsefterlevnad. En funktion bör finnas med mandat att granska konventionsefterlevnad på samtliga rättighetsområden. Den rättighetsgaranti som den enskildes rätt till domstolsprövning innebär fyller inte detta behov. Svensk domstolsprövning innebär inte i sig en garanti för säkerställande av respekt för de konventionsåtaganden som kan aktualiseras vid en prövning eller en tillsyn. Också JO:s granskning begränsar sig formellt sett till de rättigheter som tillkommer den enskilde enligt nationella lagar och föreskrifter, inbegripet . Även om JO i någon mening i praktiken är friare att beakta övriga konventionsåtaganden, har JO:s prövningar den i sammanhanget betydelsefulla begränsningen att myndigheten i allt väsentligt fokuserar på konkreta missförhållanden. Strukturella aspekter, inklusive i vad mån svensk lagstiftning överensstämmer med konventionsåtaganden, granskas i regel inte. Inte heller de internationella övervakningsmekanismernas granskning bidrar i tillräcklig utsträckning till en heltäckande granskning av konventionsefterlevnad. Sådana mekanismer saknas för ett flertal rättighetsområden, men framför allt har de mekanismer som finns inte den kontinuitet, effektivitet eller nationella förankring som krävs för att säkerställa en grundlig granskning. En angelägen resurs etableras även i andra avseenden Parisprinciperna föreskriver ett antal uppgifter, vid sidan av den att granska landets konventionsefterlevnad och lämna rekommendationer, för en nationell rättigheter. I dessa ingår bl.a. att ha kontakter med internationella organ och att bistå vid utarbetandet av program för utbildning och forskning. Inrättandet av en nationell rättigheter innebär således att en resurs etableras även i dessa avseenden, med ett brett mandat som omfattar samtliga konventionsåtaganden. Institutionen skulle därmed ha en kompletterande roll i relation till det arbete som DO, BO och andra statliga myndigheter genomför inom sina respektive områden. Institutionen kan på så vis utgöra en samlande och pådrivande kraft, en motor, så att inte ”allas ansvar” i realiteten blir till ”ingens ansvar”. utrikespolitik och utvecklingssamarbete stärks Även ur ett utrikespolitiskt perspektiv finns det anledning för att inrätta en struktur för skydd och främjande av mänskliga rättigheter som överensstämmer med Parisprinciperna. Inom FN-systemet har det ända sedan FN kom till lagts stor vikt vid att det finns effektiva nationella strukturer för skydd och främjande av de mänskliga rättigheterna. har arbetet inom FN med att uppmuntra och stödja inrättandet av nationella institutioner i enlighet med Parisprinciperna intensifierats. har aktivt deltagit i detta arbete. har framhållit vikten av att sådana institutioner etableras både bilateralt och inom ramen för vårt deltagande i FN:s UPR-granskning () av andra länder. har återkommande fått synpunkter från internationella organ och andra länder om att vi själva bör inrätta en nationell institution enligt Parisprinciperna. Den återkommande kritiken är ett tungt skäl i sig för att överväga att inrätta en institution i enlighet med Parisprinciperna, inte minst eftersom den riskerar att försvaga utrikespolitiska handlingskraft i frågor om mänskliga rättigheter. Även utvecklingssamarbete blir starkare av att vi på hemmaplan har en institution i enlighet med Parisprinciperna. På så vis kan vi bygga en institutionell erfarenhet som kan användas vid samarbetet med motsvarande institutioner i andra länder. Institutionens självständighet och oberoende är centrala