bet · H501JuU1 · 2017-12-06 00:00:00 — Med stöld- och tillgreppsbrott avses brott som regleras i 8 kap. . För dessa brott finns en stor mängd olika brottskoder beroende på vad tillgreppet avser, gärningspersonens tillvägagångssätt, brottsplats och brottsoffer. Det finns t.ex. olika koder för tillgrepp av olika typer av fordon samt för stölder ur eller från olika typer av fordon. Det finns också särskilda koder för stöld av viss egendom, t.ex. båtmotorer och skjutvapen. Särskilda brottskoder för stöld av diesel och andra drivmedel infördes . Enligt uppgift från polisen förekom sådana stölder i en betydande omfattning, och det fanns därför starka verksamhetsmässiga skäl för att kunna följa upp dem med hjälp av särskilda brottskoder. finns olika koder för att kunna skilja på dieselstölder ur fordonstankar (t.ex. lastbilar, entreprenadmaskiner eller traktorer), andra större tankar (t.ex. farmartankar, tankvagnar eller tankbilar) och drivmedel från bensinstationer. Vad gäller införande av nya brottskoder för tillgreppsbrott har Brå hänvisat till de översyner av brottskoderna som sker regelbundet i samråd med bl.a. Brå har även pekat på att mer detaljerade uppgifter innebär en ökad arbetsbelastning för dem som registrerar uppgifterna och att risken för felregistreringar ökar. Brå har vidare upplyst om att dagens brottskodsystem togs fram och att det pågår ett omfattande utvecklingsarbete som kan möjliggöra ett nytt system som är bättre anpassat till de krav på mer detaljerad information som ställs . Enligt information från Brå finns det inte några planer på att införa någon särskild brottskod för djurrättsrelaterad brottslighet. Frågan om att införa en egen brottskod för brottslighet kopplad till s.k. djurrättsaktivism har tidigare behandlats av utskottet, senast i betänkande 2015/16:JuU1 (s. 59 f.). Utskottet vidhöll då att det ser allvarligt på brottsligheten men stod fast vid ett tidigare uttalande om att det inte är nödvändigt med något initiativ från sida för att sådan brottslighet ska få en egen brottskod. Med begreppet hatbrott avses i regel brotten hets mot folkgrupp och olaga diskriminering samt andra brott där ett motiv för brottet har varit att kränka en person, en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer på grund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning eller annan liknande omständighet (se 16 kap. 8 och 9 §§ samt 29 kap. 2 § 7 ). Det finns inte någon särskild brottskod för att registrera hatbrott. Brås hatbrottsstatistik består i stället av polisanmälningar som Brå efter en särskild granskning har bedömt avser hatbrott samt av självrapporterad utsatthet för hatbrott. ingår uppgifter från Nationella trygghetsundersökningen (NTU). Brå ställer även frågor om utsatthet för hatbrott i Skolundersökningen om brott (SUB) och i Politikernas trygghetsundersökning (PTU). På grund av att SUB och PTU inte genomförs finns inte uppgifter från dessa undersökningar i varje årsrapport. I regeringens nationella plan mot rasism, liknande former av fientlighet och hatbrott Samlat grepp mot rasism och hatbrott anförs att statistiken över polisanmälningar med hatbrottsmotiv har tydliga brister, som det krävs stora resurser för att ta fram den. Statistiken kan enligt regeringen ge indikationer på hur hatbrott uppmärksammas i polisanmälningar och information om de anmälda händelserna, men den ger inte en komplett och helt rättvisande bild av de hatbrott som anmäls till polisen. Det går heller inte att utifrån statistiken dra några slutsatser om hatbrottens omfattning i samhället, eftersom inte alla hatbrott anmäls och anmälningsbenägenheten kan variera och mellan olika grupper. Enligt planen ska Brå anordna ett seminarium om hatbrottsstatistiken och dess utvecklingsmöjligheter. Regeringen ska därefter analysera och fatta beslut om eventuella förändringar i hatbrottsstatistiken för att öka kunskapen om hatbrott. Brå höll ett seminarium om hatbrottsstatistiken. Frågan bereds nu inom . Frågan om en egen brottskod för hatbrott behandlades av utskottet i betänkande 2014/15:JuU1 (s. 38 f.). Utskottet uttalade att det är viktigt att statistiken för hatbrott är så rättvisande som möjligt och att utskottet såg positivt på det arbete som Brå bedrev på området. Något tillkännagivande till regeringen ansågs inte nödvändigt. har i sin rapport utbetalningar inom socialförsäkringen – kontrollverksamhet (RiR 2016:11) granskat regeringens och arbete med att motverka felaktiga utbetalningar inom socialförsäkringen –2015. I rapporten rekommenderar regeringen att se till att regelbundet mäter storleken på de felaktiga utbetalningarna. Regeringen anför i skrivelse 2016/17:51 om felaktiga utbetalningar inom socialförsäkringen att den delar uppfattning att det finns fördelar med att känna till omfattningen av felaktiga utbetalningar, men anser att det går att bedöma respektive regeringens arbete med att motverka felaktiga utbetalningar utan att göra en övergripande uppskattning av omfattningen. Regeringen pekar också på att det pågår flera utredningar inom området, bl.a. Delegationen mot överutnyttjande av och felaktiga utbetalningar från välfärdssystemen (dir. 2016:60). En särskild utredare har också fått i uppdrag att se över tillämpningen och effekterna av bidragsbrottslagen och lagen om underrättelseskyldighet vid felaktiga utbetalningar i välfärdssystemen (dir. 2016:61). Regeringens skrivelse behandlades av socialförsäkringsutskottet i betänkande 2016/17:SfU10. Utskottet delade bedömning att det behöver göras återkommande studier av omfattningen av felaktiga utbetalningar och att ett sådant underlag krävs för att kunna utvärdera genomförda insatser och utforma framtida åtgärder. Utskottet föreslog därför ett tillkännagivande om att regeringen bör se till att regelbundet mäter storleken på felaktiga utbetalningar. biföll utskottets förslag (rskr. 2016/17:144). Den ovan nämnda delegationen mot överutnyttjande av och felaktiga utbetalningar från välfärdssystemen och andra närliggande skattefinansierade eller skattesubventionerade system (dir. 2016:60) inrättades genom ett regeringsbeslut . Delegationen ska utgöra ett samlande organ som ska ta fram faktaunderlag till regeringen och lämna förslag på mål och resultatindikatorer för att möjliggöra en samlad uppföljning för regeringen av de insatser som görs av myndigheterna och resultaten av dessa. Delegationen ska bl.a. genomföra omfattningsstudier om felaktiga utbetalningar från de aktuella systemen inom områden där det finns väsentliga risker för detta och sådana studier saknas eller är inaktuella. Delegationen ska även göra en bedömning av den totala omfattningen av de felaktiga utbetalningarna från de aktuella systemen och presentera en modell som möjliggör återkommande bedömningar av dessa utbetalningar. En slutredovisning av uppdraget ska lämnas . Utredningen om organiserad och systematisk ekonomisk brottslighet mot välfärden har haft i uppdrag att kartlägga den ekonomiska brottslighet som i organiserade och systematiska former begås mot välfärdssystemen och andra närliggande skattefinansierade eller skattesubventionerade system. Uppdraget redovisades i betänkandet Kvalificerad välfärdsbrottslighet – förebygga, förhindra, upptäcka och beivra (SOU 2017:37). När det gäller att uppskatta brottslighetens omfattning anförs att sådana försök har gjorts av såväl andra utredningar som myndigheter (se s. 94 f. i betänkandet). Detta är enligt utredningen en mycket svår uppgift, och det finns invändningar mot de tidigare uppskattningarna. Utredningen menar att det är vanskligt att motivera olika åtgärder med sådana uppskattningar som grund. Utredningen har i stället tagit fram sina förslag till förändringar utifrån de risker som har uppmärksammats och med beaktande av hur allvarligt det har bedömts att dessa risker påverkar förtroendet för välfärdssystemen. Detta innebär att utredningen inte har gjort någon uppskattning av brottslighetens omfattning. När det gäller den anmälda brottslighetens beloppsmässiga storlek konstaterar utredningen att det belopp som totalt har anmälts för samtliga aktörer under de granskade perioderna uppgår till , varav avser kvalificerad välfärdsbrottslighet (). Med kvalificerad välfärdsbrottslighet avses brott som innehåller ett eller flera moment som anses mer avancerade eller mer samhällsskadliga än i normalfallet. Det kan vara fråga om att en person har använt oriktiga handlingar eller felaktigt mottagit ersättningar . En mycket stor del av det totala anmälda beloppet kan alltså hänföras till sådan brottslighet. Den brottslighet som faktiskt både upptäcks och anmäls avviker markant från de beloppsmässiga bedömningar som har gjorts av storleken på avsiktligt felaktiga utbetalningar. Enligt utredningens bedömning beror skillnaderna på i huvudsak två faktorer, dels att mörkertalet är mycket stort, dels att brott som faktiskt upptäcks inte anmäls. Betänkandet har remitterats och bereds inom . Det är av största vikt att kunna göra en tydlig analys av orsaken till och förekomsten av hedersrelaterat våld och förtryck. För detta krävs bl.a. att brottslighetens utveckling synliggörs. Det är dock svårt att få fram tillförlitlig statistik eftersom de hedersrelaterade brott som polisanmäls inte kodas och registreras så att det framgår att brottet är hedersrelaterat. Det är bra att regeringen, efter att på förslag från utskottet gjort ett tillkännagivande om kartläggning, uppföljning och statistik om hedersrelaterad brottslighet, nu har gett en särskild utredare i uppdrag att analysera möjligheterna att föra statistik över hedersrelaterade brott och, om det bedöms möjligt, lämna förslag på hur en sådan statistik skulle kunna tas fram. Enligt utskottet skulle en särskild brottskod för brott med hedersmotiv skapa goda förutsättningar för en sådan statistik. Det är viktigt att regeringen vidtar åtgärder för att utredaren ska se över även denna fråga. Utskottet föreslår därför att ställer sig bakom det som utskottet anfört om att införa en särskild brottskod för brott med hedersmotiv och tillkännager detta för regeringen. Därmed tillstyrker utskottet motion 2017/18:3586 (L) yrkande 6 samt tillstyrker delvis motionerna 2017/18:3186 (V) yrkande 5 och 2017/18:499 (L) yrkande 3. Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning att inte ställa sig bakom förslaget om fördjupad statistik om nationalitet och invandrarbakgrund inom . Motion 2017/18:891 (SD, -) bör därför avslås. Utskottet anser inte heller att det finns anledning för Brå att föra statistik över gärningsmäns nationalitet och ursprung och föreslår därför att även avslår motionerna 2017/18:312 (SD), 2017/18:896 (SD, -), 2017/18:2272 (M) och 2017/18:3642 (M). Sedan den nya polisorganisationen trädde i kraft redovisas brottsstatistiken efter de sju polisregionerna. Utskottet finner inte skäl att ställa sig bakom förslaget i motion 2017/18:1959 (M) om att statistiken i stället ska redovisas länsvis. Motionen bör därför avslås. Det är av stor vikt för att samhället ska fungera väl att polis, räddningstjänst och ambulanspersonal kan utföra sina uppdrag utan att behöva utsättas för våld, hot och trakasserier. Brå sammanställer inte någon statistik över angrepp mot blåljuspersonal. Polisen har inte heller någon nationell sammanställning av hur problemet har utvecklats . För att få en samlad bild av omfattningen av problemet krävs bättre uppföljning och statistik. Utskottet anser därför att det bör göras en kartläggning av brottsutvecklingen när det gäller angrepp på polis, räddningstjänst och ambulanspersonal och en analys av vilka åtgärder som är verksamma mot denna företeelse. En sådan undersökning skulle t.ex. kunna genomföras av Brå. Utskottet föreslår att tillkännager detta för regeringen. Därmed tillstyrker utskottet motion 2017/18:3569 (M) yrkande 26. När det gäller brottskoder för tillgreppsbrott noterar utskottet att Brå regelbundet gör översyner av brottskoderna i samråd med bl.a. Utskottet ser också positivt på att det pågår ett arbete med att utveckla brottskodsystemet så att detta bättre kan anpassas till dagens krav på mer detaljerad information. Mot denna bakgrund ser utskottet inte anledning att ta något initiativ till en sådan översyn av brottskoderna för tillgreppsbrott som efterfrågas i motion 2017/18:3738 (M) yrkande 5 och avstyrker därmed motionsyrkandet. Utskottet står vidare fast vid att det inte är nödvändigt med något initiativ från sida för att s.k. djurrättsaktivism ska få en egen brottskod. Motion 2017/18:3472 (C) yrkande 1 bör därför avslås. Som utskottet tidigare framhållit är det viktigt att statistiken för hatbrott är så rättvisande som möjligt. Den statistik som förs har vissa brister och ger inte en komplett och helt rättvisande bild av de hatbrott som anmäls till polisen. Frågan om eventuella förändringar i hatbrottsstatistiken bereds inom . Något tillkännagivande till regeringen är därför inte nödvändigt med anledning av motion 2017/18:3881 (V) yrkande 1. Som framgått ovan har på socialförsäkringsutskottets förslag tillkännagett att regeringen bör se till att regelbundet mäter storleken på felaktiga utbetalningar inom socialförsäkringen. Utskottet noterar också att det pågår ett omfattande utrednings- och beredningsarbete som gäller felaktiga utbetalningar från välfärdssystemen och brott mot välfärden. Mot denna bakgrund ser utskottet inte behov av ett ytterligare tillkännagivande om brott som begås mot olika typer av välfärdstjänster. Motion 2017/18:479 (S) yrkande 2 bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om statistik över utgången i vårdnadstvister. I motion 2017/18:1525 av (-) föreslås att regeringen ska ge i uppdrag att fortlöpande föra statistik över utgången i vårdnadstvister. En sådan statistik skulle enligt motionären kunna ge en fingervisning om hur rättssäkert vårt domstolsväsende är. ansvarar för den officiella statistiken över domstolarnas verksamhet. Utifrån den statistiken går det, enligt , inte att ta fram information om utgången i vårdnadsmål, t.ex. vem av föräldrarna som tilldelats vårdnaden. Frågan om att ge i uppdrag att föra statistik över utgången i vårdnadstvister har tidigare behandlats av utskottet, senast i betänkande 2013/14:JuU1 (s. 62 f.). Utskottet vidhöll då sin tidigare uppfattning i betänkande 2011/12:JuU1 (s. 47 f.) att det inte finns anledning för att ta något initiativ i frågan. Utskottet anser fortfarande inte att bör ta något initiativ till att införa sådan statistik över utgången i vårdnadstvister som begärs i motion 2017/18:1525 (-). Polisarbetets meritvärdering vid ansökan om tingstjänstgöring Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om polisarbetets meritvärdering vid ansökan om tingstjänstgöring. I motion 2017/18:17 av (SD) yrkande 2 föreslås att erfarenhet av polisyrket ska ges ett speciellt meritvärde när examinerade jurister söker tjänst som tingsnotarie. De sökande till en tjänst som tingsnotarie rangordnas inbördes, i första hand med hänsyn till uppnådd poäng för examen, därefter med hänsyn till andra studier och arbetslivserfarenhet. I sista hand kan marginella meriter bli avgörande. Arbetslivserfarenhet delas in i två grupper. Inom grupp ett med högre meritvärde faller praktiskt arbete med en klart juridisk inriktning. Som exempel kan nämnas tjänstgöring som jurist på en advokatbyrå eller ett större företag eller på en juridisk avdelning vid en statlig myndighet eller kommun. Till grupp två hänförs annat arbete som kan sägas inrymma inslag av normtillämpning. Arbete som polis hänförs, enligt , till grupp två eftersom arbetet inte innefattar tillräckligt mycket renodlat juridiskt arbete. En motion om polisarbetets meritvärdering vid ansökan om tingstjänstgöring behandlades av utskottet i betänkande 2016/17:JuU1 (s. 77 f.). Utskottet konstaterade att meritvärdet för arbetslivserfarenhet vid ansökan om tingstjänstgöring sätts utifrån arbetsuppgifternas juridiska karaktär. Utskottet ansåg att det är som är bäst lämpat att, utifrån en bedömning av alla former av arbeten som sökanden åberopar, värdera dessas meritvärden i förhållande till varandra och till de krav som kan ställas på arbeten med klart juridiska arbetsuppgifter. Utskottet såg därför inte någon anledning att föreslå något tillkännagivande i frågan om polisyrkets meritvärdering vid ansökan om tingstjänstgöring. Utskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande och finner således inte skäl att vidta några åtgärder i fråga om polisyrkets meritvärdering vid ansökan om tingstjänstgöring. Motion 2017/18:17 (SD) yrkande 2 bör alltså avslås. Specialdomstol för mark- och miljömål Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att inrätta en specialdomstol för mark- och miljömål. m.fl. (S) föreslår i motion 2017/18:1880 att möjligheten att avskilja Mark- och från hovrättsorganisationen och i stället skapa en specialdomstol för mark- och miljömål ska undersökas. Motionärerna anför att Mark- och , som är en avdelning inom , har svårt att rekrytera domare med gedigen erfarenhet av miljörätt eftersom de sökande inte är garanterade att få arbeta med miljöfrågor. De kan i stället placeras på en annan avdelning inom , och miljökompetensen vid domstolen riskerar därför att urholkas. Mark- och miljödomstolarna är särskilda domstolar som handlägger mål om t.ex. miljö- och vattenfrågor, fastighetsbildning och plan- och byggärenden. Det finns fem mark- och miljödomstolar i landet. Dessa är en del av tingsrätterna i , , , och . Domstolarna bildades och ersatte då bl.a. de tidigare fastighetsdomstolarna och miljödomstolarna. ersattes av Mark- och . Närmare bestämmelser om domstolarna finns i lagen (2010:921) om mark- och miljödomstolar. Mark- och är en avdelning inom . Mark- och har till uppgift att handlägga alla överklagade avgöranden från de fem mark- och miljödomstolarna. På domstolen prövas också överklagade beslut från och de arrendenämnder som hör till domkrets. Den dömande verksamheten utövas av juristutbildade domare tillsammans med tekniska råd. De tekniska råden är anställda vid domstolen, har teknisk eller naturvetenskaplig utbildning och har särskilda expertkunskaper inom de målområden som är aktuella vid Mark- och . Enligt 2 kap. 3 § tredje stycket lagen om mark- och miljödomstolar är det regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer som utser vilka av juristdomarna i som ska tjänstgöra i Mark- och . Av 4 § andra stycket förordningen (1996:379) med hovrättsinstruktion framgår att hovrätten delar in ledamöterna till tjänstgöring på olika avdelningar för . I arbetsordning (dnr 2017/229) anges att en avdelning inte bör ha samma sammansättning av ordinarie domare än . För de specialinriktade domarna finns vissa begränsningar i kraven på cirkulation. har upplyst om att domstolen vid behov söker hovrättsråd med specialkompetens inom Mark- och rättsområden och att en självklar utgångspunkt är att de personer som anställs i ett sådant förfarande ska placeras på Mark- och . En reform av domstolsorganisationen för mark- och miljömål genomfördes . Något annat har inte framkommit än att de nuvarande reglerna ger utrymme för att upprätthålla den kompetens som krävs bland ledamöterna i och . Utskottet är därför inte berett att ta något initiativ till att inrätta en sådan domstol som föreslås i motion 2017/18:1880 (S). Motionen bör alltså avslås. Höjning av avgiften till Brottsofferfonden Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att höja avgiften till Brottsofferfonden. Jämför reservation 44 (KD). Regeringen anger (s. 44) att Brottsofferfonden har stor betydelse för finansieringen av ideella organisationers brottsofferarbete och viktimologisk forskning. Bidragen från Brottsofferfonden når många olika verksamheter som gagnar brottsoffer, och regeringen bedömer att målen för Brottsofferfonden har uppnåtts. I motion 2017/18:3849 av m.fl. (KD) yrkande 3 anförs att avgiften till Brottsofferfonden bör höjas från till . Regeringen anförde i samband med inrättandet att en brottsofferfond på ett mycket påtagligt sätt skulle lyfta fram brottsoffren och tydligt markera att statsmakterna står på brottsoffrens sida (prop. 1993/94:143 s. 20). Fonden finansieras genom avgifter från personer som har dömts för ett eller flera brott där fängelse ingår i straffskalan för något av brotten, alternativt har godtagit ett strafföreläggande enligt motsvarande förutsättningar. Vidare betalar personer som har dömts till fängelse men som verkställer straffet utan-för anstalt genom intensivövervakning med elektronisk kontroll (fotboja) en avgift till fonden. Dessutom tillförs fonden även ett marginellt tillskott genom donationer från enskilda givare och ränteintäkter. Brottsofferfondens medel ska, enligt de föreskrifter som regeringen be-stämmer, användas för verksamhet som gagnar brottsoffer. Bidrag från fonden får lämnas för att stödja forskning, utbildning, information och utvecklings-verksamhet. Bidrag får även lämnas till ideella organisationer i form av verk-samhetsstöd. Regeringen föreslog i budgetpropositionen att avgiften till Brottsofferfonden skulle höjas från till . Vidare föreslog regeringen att avgiften för den som verkställer ett fängelsestraff genom intensivövervakning med elektronisk kontroll skulle höjas från per dag som verkställigheten ska pågå, dock högst för hela verkställighetsperioden, till per dag som verkställigheten ska pågå, dock högst för hela verkställighetsperioden. antog regeringens förslag (bet. 2014/15:JuU1, rskr. 2014/15:77). Lagändringarna trädde i kraft . En motion om att höja avgiften till Brottsofferfonden behandlades av utskottet i betänkande 2016/17:JuU1 (s. 84 f.). Utskottet hänvisade till den beslutade höjningen av avgiften och såg ingen anledning att föreslå en ytterligare höjning. Brottsofferfonden har stor betydelse såväl för finansieringen av ideella organisationers verksamhet i fråga om brottsutsatta och vittnen som för forskning inom området. har relativt beslutat om en höjning av avgiften från till (bet. 2014/15:JuU1, rskr. 2014/15:77). Utskottet framhöll då att höjningen var en tydlig markering mot allvarligare former av brottslighet och innebar att brottsoffrens ställning stärktes. Utskottet angav vidare att de föreslagna avgifterna var väl avvägda. Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning att det inte finns anledning att föreslå någon ytterligare höjning av avgiften till Brottsofferfonden. Därmed avstyrker utskottet motion 2017/18:3849 (KD) yrkande 3. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om en samlad strategi för att höja kunskapen i hela rättsväsendet när det gäller den it-relaterade brottsligheten ökad kompetens i arbetet mot människohandel med barn polisens förmåga att bekämpa och utreda narkotikabrott polisens återkoppling till brottsutsatta särskild utbildning för den som hör eller förhör barn och tillkännager detta för regeringen. avslår övriga motioner om bemötandefrågor och andra kompetenshöjande åtgärder inom rättsväsendets myndigheter. Jämför reservation 45 (V), 46 (SD, -), 47 (M, C, V, L, KD), 48 (M, C, L, KD), 49 (M, KD), 50 (M), 51 (M, KD), 52 (KD), 53 (M) och 54 (M, KD). Regeringen anför i propositionen att det brottsförebyggande arbetet ska bedrivas kunskapsbaserat och i nära samverkan mellan berörda aktörer på lokal, regional och nationell nivå (s. 23). Det är viktigt att arbetet baseras på beprövade metoder, är planlagt, utgår ifrån den lokala problembilden och kontinuerligt följs upp och utvärderas. Fler aktörer utanför rättsväsendet behöver också involveras i det brottsförebyggande arbetet. De målsättningar som regeringen har slagit fast i det brottsförebyggande programmet Tillsammans mot brott syftar till att främja en utveckling i den riktningen. Ett exempel på en planlagd förebyggande insats är arbetet med att ta fram medborgarlöften (s. 24 f.).