bet · H501UU2 · 2017-12-01 00:00:00 — I vårt mål att prioritera de minst utvecklade länderna anser vi inte heller att europeiska länder ska vara prioriterade då de i huvudsak är medelinkomstländer. Därmed inte sagt att vi bilateralt inte kan stödja länder i när kriser uppstår, som exempelvis den i . Sida är en unik organisation som ansvarar för ungefär hälften av det totala svenska biståndet, dvs. det bilaterala biståndet, reformsamarbete med samt det humanitära biståndet. Det handlar därför om en organisation vars beslut kan vara livsavgörande för miljontals människor, varför dess effektivitet och styrning måste granskas. Tyvärr har det framkommit att resurser som delats ut av Sida har gått till mottagare som är korrupta eller till och med i vissa fall motarbetar Sidas värdegrund och mål. Detta är oacceptabelt, varför regeringen bör låta göra en omfattande översyn av Sidas verksamhet och effektivitet för att kunna förbättra arbetet och göra det mer kostnadseffektivt. Vid tidigare genomgångar har man funnit svagheter i regeringens och Sidas styrning. Bland annat har Statskontoret visat att regeringens styrdokument innehåller alltför många krav som formerna för stöd, vilket bidragit till att organisationens återrapportering riktat in sig på inre effektivitet och enbart kortsiktiga resultat, snarare än långsiktiga strategiska mål. När det gäller multilaterala utvecklingsbanker är världsbanksgrupperna det som vi vill prioritera högst. När det gäller övriga regionala utvecklingsbanker och fonder anser vi att ger så små medel till varje bank att våra möjligheter att påverka vad svenska biståndsmedel används till är begränsade. Vad gäller basbudgetstöd till multilaterala organisationer vill vi prioritera FN och FN:s underorganisationer samt viktiga organisationer för flyktinghjälp såsom Internationella Röda Korset. Vill också, där så är möjligt, prioritera projekt inom svenska civilsamhällesorganisationer. Det är dock viktigt att regelbundet följer upp och utvärderar resultat av verksamheten i multilaterala organisationer och att svenska biståndsmedel används på ett ändamålsenligt sätt. Runt om i världen finns det många driftiga och hårt arbetande människor som bara drömmer om att kunna försörja sig själva och bygga ett nytt liv. Detta är människor som både har kunskapen och drivet för att starta verksamheter i några av världens fattigaste länder, men saknar något vi alla måste förhålla oss till – resurser. Med i svenska mått mätt mycket lite pengar kan vi lyfta hela samhällen som lider av arbetslöshet och fattigdom. Det finns otaliga exempel på hur människor lyckats lyfta hela byar som följd av svenska mikrolån. Ett tydligt exempel på ett land vars samhällen har lyckats bra som följd av mikrolån är , vars ambassadör också sagt att mikrolån är ett bättre sätt att stötta landet än enskilda bidrag. Skälet till detta är just att mikrolån gör det möjligt för fattiga människor att starta och driva egna affärsrörelser, vilka har blivit ett av de mest verkningsfulla botemedlen mot fattigdomen, trots att av befolkningen i exempelvis är utestängd från banksektorn. Mikrolånen stärker således också den sociala gemenskapen då låntagarna tillsammans bygger sina samhällen. Att ge en man fisk kan rädda honom , men att lära honom att fiska kan rädda honom hela livet. Regeringen bör se över möjligheten att skapa ett samlat nätverk i för organisationer som vill stötta människor i utvecklingsländer genom mikrolån. Prioriteringar inom utgiftsområdet, punkt 5 (C) av (C). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:3684 av m.fl. (C) yrkandena 41–45 och 2017/18:3775 av m.fl. (C) yrkandena 1–6 och 2015/16:2174 av m.fl. (M) yrkande 6, 2017/18:228 av m.fl. (L) yrkandena 2 och 3, 2017/18:530 av m.fl. (V) yrkandena 5, 7, 12 och 14, 2017/18:533 av m.fl. (V) yrkandena 1, 2, 4 och 11, 2017/18:534 av m.fl. (V) yrkande 5, 2017/18:555 av m.fl. (V) yrkandena 1–5, 10, 11, 13–21, 24, 30 och 31, 2017/18:568 av m.fl. (L) yrkandena 1, 2, 5–8, 10, 11, 13, 14, 16, 19–21, 23, 24 och 27, 2017/18:1581 av m.fl. (SD) yrkande 9, 2017/18:3008 av m.fl. (M, C, L, KD) yrkande 11, 2017/18:3215 av m.fl. (M) yrkande 21, 2017/18:3239 av m.fl. (M) yrkandena 6, 27, 29, 39, 40 och 42, 2017/18:3566 av m.fl. (M) yrkandena 11–13, 2017/18:3578 av m.fl. (L) yrkande 32, 2017/18:3656 av m.fl. (SD) yrkandena 11, 14, 15 och 17–20, 2017/18:3735 av m.fl. (M) yrkande 35, 2017/18:3742 av m.fl. (KD) yrkandena 5–10, 13 och 17, 2017/18:3846 av m.fl. (M) yrkandena 6–10 och 2017/18:3890 av m.fl. (SD) yrkande 1. vill se en utvecklingspolitik som stärker individer och lokalsamhällen. På flera håll i världen ser vi att frihet, öppenhet och demokrati utmanas. är det många indikatorer som pekar åt rätt håll. Den extrema fattigdomen minskar, hungern minskar och barnarbetet minskar. Detta gör också att allt fler människor har tillgång till mat och arbete, att fler barn kan gå i skolan och att fler kvinnor överlever graviditeter och förlossningar. Livslängden ökar, och barnadödligheten minskar. biståndspolitik vill möta de stora globala utmaningarna med lokala och gröna lösningar. Det är de lokala aktörernas kraft som kan påverka ett framtida samhällsbygge. Det gäller att mobilisera hela samhällen. vill att biståndet används strategiskt och eftersträvar god samhällsstyrning med särskilt stöd till sviktande stater och stater som varit i konflikter. vill att utvecklingsbiståndet ska komma på plats tidigt för att inte redan uppnådda utvecklingsframsteg ska gå förlorade. Dessutom vill vi se ökade satsningar på klimat och miljö. Den gröna utvecklingen är en given och central komponent för att kunna garantera hållbarhet och att målen i Agenda uppnås. Cirka 1,5 miljarder människor lever i återkommande konfliktsituationer och osäkerhet. Kriser och konflikter utgör de största hindren för fattigdomsbekämpning och utveckling. utgör klimatförändringarna ett sådant hot. Dagens konflikter är sällan engångshändelser utan komplexa skeenden med återkommande cykler av upprepat våld. Det måste alltid finnas katastrofbistånd som kan hantera akuta katastrofer såsom svält, sjukdomar och naturkatastrofer men långsiktigt är en god och klimatsmart utveckling en bra försäkring mot instabilitet och konflikter. Utvecklingsbiståndet behöver därför komma in tidigt efter en konflikt, annars kan viktiga utvecklingsframsteg gå förlorade. För är satsningar på utbildning för flickor och pojkar centralt för ett hållbart, jämställt och inkluderande samhällsbygge. Flickornas rätt till utbildning måste särskilt stärkas då den hotas i många länder och avhoppen stora. Utbildning ger också positiva effekter på viktiga utvecklingsområden såsom hälso-, sanitets- och vattenfrågor. Det är en förutsättning för demokratisk uppbyggnad och förebyggande av kriser som också bidrar till större egenmakt och ökad individuell frihet. En annan prioritering är jämställdhet. I många länder är kvinnans rätt att bestämma över sin egen kropp kraftigt beskuren, vilket bl.a. leder till hög barna- och mödradödlighet och ett enormt lidande. Det finns även ett starkt orsakssamband mellan ojämställdhet och konflikter – ju mindre jämställt ett samhälle är, desto större risk för konflikter. Vi vill exempelvis att kvinnor ska ha möjlighet till egenförsörjning, bl.a. genom att kunna driva företag. är lagar som stärker kvinnors rätt att äga, ärva och få tillgång till land en grund för kvinnors ekonomiska utveckling. Det handelsrelaterade biståndet är en förutsättning för ländernas återuppbyggnad. Det bygger upp ländernas egen kapacitet och avvecklar långsiktigt behovet av finansiellt stöd från bidragsländer. Handel leder till ett gott investeringsklimat i utvecklingsländer och i givarländer, och det är således fördelaktigt för båda parter. Det är också viktigt att utveckla förutsättningar för entreprenörskap. Lokalt ägandeskap, lokalt och enskilt ägande och deltagande i samhällslivet samt mänskliga rättigheter är alla avgörande faktorer för att åstadkomma förändring och utveckling. Men det förutsätter också fungerande institutioner som t.ex. ett rättsväsende, en fungerande offentlig sektor, ett aktivt civilsamhälle på både lokal och nationell nivå och en fungerande marknadsekonomi. För det krävs också välfungerande flerpartisystem och välfungerande demokratiska partier. vill se ett ökat stöd till civilsamhällesorganisationer och institutioner som arbetar med bl.a. hbtq-personers rättigheter, SRHR och skatte- och intäktsreformer. bistånd för SRHR är generöst och utgör ett svenskt mervärde. gör här skillnad. anser att det är viktigt att fler länder tar ett större ansvar, särskilt mot bakgrund av att anslagen till sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter från t.ex. minskar. För är det viktigt att biståndet ska bidra till en förbättrad miljö, begränsad klimatpåverkan och ett hållbart nyttjande av naturresurser. Många av världens fattiga bor på landsbygden, där de flesta är beroende av lantbruket för sin överlevnad. Vi ser ett modernare och effektivare lantbruk, tillgång till rent vatten och förnybar energi som viktiga delar i arbetet för att utrota hunger, nå ökad jämställdhet och åstadkomma en mer långsiktigt hållbar och inkluderande fattigdomsbekämpning i utvecklingsländerna. Men för att bygga långsiktigt hållbara lösningar krävs också ett långsiktigt stöd till uppbyggandet av legitima nationella institutioner, rättstatsuppbyggnad och legitima processer med fokus på arbetsskapande och tillgång till rättsstatens institutioner. Därför behövs också stöd till statsbyggnad och offentliga institutioner. Det ger den politiska stabilitet, demokrati och säkerhet som är nödvändig för att konflikter ska kunna undvikas. Prioriteringar inom utgiftsområdet, punkt 5 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2017/18:530 av m.fl. (V) yrkandena 5, 7, 12 och 14, 2017/18:533 av m.fl. (V) yrkandena 1, 2, 4 och 11, 2017/18:534 av m.fl. (V) yrkande 5 och 2017/18:555 av m.fl. (V) yrkandena 1–5, 10, 11, 13–21, 24, 30 och 31 samt 2015/16:2174 av m.fl. (M) yrkande 6, 2017/18:228 av m.fl. (L) yrkandena 2 och 3, 2017/18:568 av m.fl. (L) yrkandena 1, 2, 5–8, 10, 11, 13, 14, 16, 19–21, 23, 24 och 27, 2017/18:1581 av m.fl. (SD) yrkande 9, 2017/18:3008 av m.fl. (M, C, L, KD) yrkande 11, 2017/18:3215 av m.fl. (M) yrkande 21, 2017/18:3239 av m.fl. (M) yrkandena 6, 27, 29, 39, 40 och 42, 2017/18:3566 av m.fl. (M) yrkandena 11–13, 2017/18:3578 av m.fl. (L) yrkande 32, 2017/18:3656 av m.fl. (SD) yrkandena 11, 14, 15 och 17–20, 2017/18:3684 av m.fl. (C) yrkandena 41–45, 2017/18:3735 av m.fl. (M) yrkande 35, 2017/18:3742 av m.fl. (KD) yrkandena 5–10, 13 och 17, 2017/18:3775 av m.fl. (C) yrkandena 1–6, 2017/18:3846 av m.fl. (M) yrkandena 6–10 och 2017/18:3890 av m.fl. (SD) yrkande 1. utgångspunkt för bistånd är den internationella solidariteten. Vi menar därför att utvecklingssamarbetet ska utgå från mottagarnas prioriteringar och inte från egenintressen i givarländer. Det ska heller inte användas som ett maktmedel mot mottagarna. menar att en förutsättning för en framgångsrik fattigdomsbekämpning är att det politiska och ekonomiska självbestämmandet i mottagarländerna ökar. Varje land har sin egen historia och sin egen unika situation, och det finns således aldrig en enda väg till utveckling. Av den s.k. biståndseffektivitetsagendan, som antogs i och sedan har uppdaterats i , och , framgår att mottagarländernas inflytande över utvecklingssamarbetet måste öka. Biståndsgivarna lovar att förändra attityder och metoder för att anpassa sitt bistånd bättre till varje enskilt samarbetsland. Mottagarländerna måste med andra ord äga sin egen utveckling. Ägandeskap är en fråga om demokrati men också om effektivitet. Om biståndsmedel ska leda till långsiktiga förändringar krävs att mottagaren äger sin egen utveckling. För att framgångarna inom kampen mot fattigdomen i världen ska bli permanenta krävs att arbetet genomsyras av ett starkt ägandeskap hos mottagarländerna. Allt utvecklingsbistånd ska följa biståndseffektivitetsagendan, utgå från respektive mottagarlands egna behov och respektera dess suveränitet. Det får inte förknippas med ekonomiska villkor. Kvinnors rättigheter är en nyckel till utveckling. Att öka kvinnors möjligheter till utbildning och försörjning kan bidra till att förbättra den enskilda kvinnans ställning, främja jämställdhet i stort och dessutom bidra till hela samhällets utveckling. är det viktigt att understryka att kvinnor världen över i högsta grad själva är aktörer. Det är därför avgörande att det är kvinnor i fattiga länder som sätter dagordningen för arbetet med jämställdhet i utvecklingspolitiken och att verkar för att kvinnor finns representerade och inkluderas i alla former av beslutsprocesser. Den svenska utvecklingspolitiken ska utgå från två perspektiv: fattiga människors perspektiv på utveckling och ett rättighetsperspektiv. Både fattigdom och inskränkningar av de mänskliga rättigheterna tar sig ofta olika uttryck för män och kvinnor. För att nå framgång på dessa områden behöver ett tydligt könsperspektiv inkluderas så att mäns och kvinnors skilda villkor synliggörs och politiken utformas så att den undanröjer förtryck och diskriminering på grund av kön. har tidigare efterfrågat att jämställdhet görs till ett tredje perspektiv inom ramen för den svenska globala utvecklingspolitiken. Det är därför välkommet att regeringen infört jämställdhet som ett av tre tematiska perspektiv i policyramverket för utvecklingssamarbetet. Det räcker dock inte att stanna vid ett formulerat perspektiv. Jämställdhetsperspektivet måste omsättas i praktik genom hela den svenska utvecklingspolitiken. Trots att det råder bred enighet om att jämställdhetsfrågor är centrala både för utveckling i stort och i svenskt utvecklingssamarbete så saknas det tydliga siffror på hur stor andel av det svenska biståndet som går till flickor och kvinnor respektive pojkar och män. Regeringen konstaterar i budgetpropositionen att ”andelen insatser som på något sätt främjar jämställdhet och kvinnors egenmakt rapporteras vara ” men presenterar inga uppgifter när det gäller faktiska resurser. menar att , i en värld där kvinnor systematiskt diskrimineras och åsidosätts, bör ha som målsättning att avsätta hälften av biståndet eller mer till flickor och kvinnor. bör ha som mål att av biståndet ska gå till flickor och kvinnor. Det är på samma sätt viktigt att det skapas tydliga sätt att följa hur stor andel av biståndet som går till flickor och kvinnor respektive pojkar och män i internationella organisationer. bör verka för att EU, relevanta FN-organ, och de regionala utvecklingsbankerna förstärker sitt jämställdhetsarbete med målet att av allt utvecklingssamarbete ska gå till flickor och kvinnor. Att få bestämma över sin egen kropp och uttrycka sin egen sexualitet är en grundläggande mänsklig rättighet. Men det är en rättighet som kränks och inskränks i många länder som bedriver utvecklingssamarbete med. Bristande tillgång till preventivmedel och sexualupplysning, bristande mödravård och starka begränsningar i aborträtten är centrala hinder för utveckling och fattigdomsbekämpning. Det finns ett stort behov av givarländer som är beredda att stötta organisationer som arbetar för sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter (SRHR) i fattiga länder. Alltför många givare saknar viljan eller modet att engagera sig i dessa kontroversiella frågor. ser vi hur de krafter som motabetar aborträtten är aktiva i många fattiga länder och flyttar fram sina positioner. President beslut att återinföra den s.k. Policy som hindrar från att finansiera organisationer som arbetar för aborträtten utgör ett mycket stort hot mot kvinnors rättigheter och ett tydligt bakslag för den globala utvecklingspolitiken. har i flera rapporter granskat hur stor andel av det svenska biståndet som går till SRHR. presenterade de sin tredje rapport, och deras granskning omfattade då perioden –2014. Under dessa år motsvarade stödet av den svenska biståndsbudgeten. Den nuvarande regeringen har själv uppgett att av den svenska biståndsbudgeten nu går till SRHR. SRHR måste prioriteras i vårt utvecklingssamarbete. Av denna anledning har drivit att av biståndsbudgeten ska öronmärkas för SRHR – ett mål som även IPCI (on the Implementation of the ICPD Programme of Action) ställde sig bakom i sin slutdeklaration, Statement of Commitment. Regeringen bör öka andelen bistånd som avsätts för arbete med SRHR till av den totala biståndsbudgeten samt verka inom EU och FN för att övriga biståndsgivare följer exempel. Ett område som allt oftare beskrivs som eftersatt är arbetet med SRHR-frågor i humanitära kriser. Vi ser ett tydligt samband mellan väpnad konflikter och ökad mödradödlighet, barnäktenskap och sexualiserat våld. pågår flera utdragna konflikter runt om i världen, och fler människor än befinner sig på flykt. Vi ser också att människor lever på flykt under allt . Den genomsnittliga tid som människor är på flykt uppgår till . I konfliktområden och flyktingläger finns det enorma behov av att motarbeta barnäktenskap och sexualiserat våld och säkra tillgången till preventivmedel, säkra aborter och mödravård. Regeringen bör öka stödet till sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter i det humanitära biståndet. Alla barn har rätt till utbildning. Denna rättighet gäller även barn på flykt, vid kriser och konflikter. Trots det finns det många faktorer som hindrar barn från att förverkliga denna rättighet. Trots de framsteg som gjorts, inte minst tack vare millenniemålen, finns fortfarande betydande brister, särskilt för flickor. Nära 60 miljoner barn i grundskoleåldern går inte i skolan . Betydligt fler saknar tillgång till tidigt lärande och förskola. Fler barn än befinner sig på flykt och riskerar därmed att växa upp utan, eller med bristfällig, tillgång till utbildning. Utbildning är så vitalt för barns utveckling och överlevnad att det kan ses som ett grundläggande humanitärt behov. Trots det är utbildningsinsatser underfinansierade inom det humanitära arbetet. investerades av världens humanitära bistånd i utbildningsinsatser. Utöver att barn lever i humanitära kriser hindras deras utbildning av diskriminering och fattigdom. Flickor hindras särskilt av bristande tillgång till vatten och sanitet i skolorna, patriarkala föreställningar om flickor och kvinnor samt bristande till gång till SRHR. menar att bör arbeta för att stärka insatserna för att rätten till utbildning infrias fullt ut. bör inom utvecklingssamarbetet verka för inkluderande utbildning av hög kvalitet och trygga skolor för både flickor och pojkar. Den borgerliga regeringen arbetade ihärdigt för att stärka den privata sektorns roll i utvecklingssamarbetet. har ifrågasatt den prioriteringen, delvis på grund av bristerna i uppföljning och redovisning av privatsektorbiståndet. Precis som biståndsorganisationernas arbete ständigt är under uppföljning och noggrant utvärderas måste de privata aktörerna avkrävas ansvar för sitt arbete. Naturligtvis borde de biståndsmedel som går till företag eller näringslivsorganisationer följas upp och utvärderas på samma sätt som annat bistånd. För att biståndet på ett effektivt sätt ska bidra till utveckling anser att alla utvecklingsinsatser, inklusive de som utförs av den privata sektorn, som grundregel ska omfattas av samma regler för uppföljning och mätas mot samma rapporteringsindikatorer. Regeringen bör säkerställa att alla aktörer som arbetar med bistånd och utvecklingssamarbete, inklusive de inom den privata sektorn, ska följa politik för global utveckling samt den svenska politikens utvecklingsmål. Handel spelar en central roll för både ekonomi och den ekonomiska världsordningen. Genom utbyte av varor och tjänster skapas både arbetstillfällen och enorma vinster. Handeln förs inte på rättvisa villkor, och de vinster som handeln skapar fördelas inte på ett rättvist sätt. Orättvisa handelsvillkor och ojämlika möjligheter att delta i världsekonomin är en av huvudförklaringarna till att vår värld är så ojämlik och att klyftorna mellan och inom länder i stora delar av världen fortsätter att växa. Handelspolitiken måste därför följa utvecklingspolitikens målsättningar och vara samstämmig med PGU. kritiserade den borgerliga regeringen för att barnrättsperspektivet saknades i den biståndsplattform som togs fram under dåvarande biståndsminister ledning. När den rödgröna regeringen aviserade att den skulle ta fram ett nytt policyramverk för utvecklingssamarbetet, som skulle ersätta plattformen, motionerade för att ett barnrättsperspektiv skulle införas och att regeringen skulle se till att barnkonsekvensanalyser alltid genomförs för svenska biståndsprojekt, något som även påpekats av . Det är därför glädjande att barnrättsperspektivet nu finns med i policyramverket och att Sida 2016 fick i uppdrag av regeringen att kartlägga hur de arbetar med barnrättsperspektivet. Den kartläggning som presenterades visar på en hel del brister och presenterar flera förslag på åtgärder. har några tydliga åtgärder inte presenterats av regeringen. vill se att regeringen nu agerar för att säkerställa att barnrättsperspektivet stärks i det svenska utvecklingssamarbetet och att visionerna i biståndsramverket följs. Regeringen bör återkomma med förslag på åtgärder utifrån Sidas kartläggning av myndighetens arbete med barnrättsperspektivet. På flera platser på jorden hårdnar förtrycket av hbtq-personer. I ett åttiotal stater är samkönade relationer förbjudna, och från bl.a. och kommer rapporter om förföljelse av hbtq-personer. Men även i länder där förtrycket är hårt organiserar sig hbtq-personer för sina rättigheter. Dessa aktivister har mod och vilja, men de behöver stöd i ofta mycket svåra miljöer. Det finns goda exempel på hur gjort skillnad. har vi kunnat se att hbtq-personers mänskliga rättigheter har förts in som mål i allt fler strategier för svenskt utvecklingssamarbete. Enskilda ambassader har gett lokala hbtq-aktivister ett aktivt stöd. Genom stöd till den RFSL-ledda utbildningen Rainbow Leaders har ett stort antal av hbtq-rörelsens egna ledare fått ledarskapsutbildning och ökad kunskap om rättighetsbaserat arbete. stöder också ett flertal små hbtq-organisationer. Stödet till organisationer som arbetar med hbtq-frågor i fattiga länder är inte omfattande mätt i kronor, men för de enskilda organisationerna har det en avgörande betydelse. Dock finns det ofta hinder för att stödja hbtq-organisationer. I länder där samkönade relationer är förbjudna finns det stora svårigheter för en hbtq-organisation att ens registrera sig, och många små hbtq-organisationer i fattiga länder har haft svårt att leva upp till de höga krav på revision och uppföljning som ställer. läggs ansvaret för många projekt på de svenska organisationer, t.ex. RFSL, som förmedlar stödet. Det innebär en stor ekonomisk risk för dessa organisationer i vårt land, som ofta har begränsade resurser. Dagens ordning begränsar därför ibland möjligheterna att gå in i projekt i de länder där förtrycket är som hårdast och behovet av stöd som störst. Om ska kunna stödja hbtq-organisationer även i länder där situationen för hbtq-personer är som svårast krävs en ökad flexibilitet och att man inte lägger det ekonomiska ansvaret enbart på aktörer i det civila samhället. Regeringen bör återkomma till med förslag om hur stödet till hbtq-organisationer i mottagarländerna kan förstärkas och göras mer flexibelt. Tillgång till rent vatten är en förutsättning för liv och hälsa. När en resurs blir en bristvara tenderar den att bli en attraktiv handelsvara. har vatten blivit en stor affär för globala företag som ser gränslösa marknader öppna sig genom privatiseringar av vatten i kombination med en växande efterfrågan på vatten.