bet · H401CU13 · 2017-05-11 00:00:00 — För att ska kunna pröva en ansökan om särskild handräckning måste sökanden betala en ansökningsavgift på (1 § förordningen [1992:1094] om avgifter vid ). Samma ansökan kan rikta sig mot flera svarande om ansökan stöder sig på väsentligen samma grund. Det innebär att även om en ansökan omfattar flera svarande betalas bara en ansökningsavgift. Om meddelar utslag har sökanden rätt till ersättning för sina kostnader i målet, om inte sökanden har inlett förfarandet i onödan (46 § lagen om betalningsföreläggande och handräckning). De kostnader som kan ersättas är ansökningsavgiften, kostnader för eget arbete med anledning av målet och arvode till ombud eller biträde. Ersättningen för eget arbete och för ombud eller biträde får dock endast om det finns särskilda skäl bestämmas till ett högre belopp än (48 §). För det nya avlägsnandeförfarandet gäller att i ett utslag kan endast de svarande som anges i ansökan bli skyldiga att ersätta sökandens kostnader i målet. Regeringen har i propositionen anfört bl.a. följande skäl för regleringen (s. 33–34). Kostnaderna i den summariska processen är normalt sett låga. I promemorian föreslås att en svarande som inte har identifierats i en ansökan om avlägsnande inte ska ha något ansvar för att ersätta sökandens kostnader i målet. En svarande som är identifierad i ansökan föreslås, liksom , kunna åläggas att ersätta sökanden dennes kostnader i målet i den omfattning som anges ovan. Såsom anförs av bl.a. SKL och Civil Rights Defenders kan en ordning som innebär ett kostnadsansvar enbart för de individer som är identifierade i samband med ansökan leda till att boende undandrar sig identifiering. Detta förhållande gäller dock . Det framstår dessutom som rimligt att den sökande som har kunnat lämna uppgifter om någon eller några svaranden ska ha vissa kostnadsmässiga fördelar. På så sätt skapas också visst ytterligare incitament för sökanden att identifiera de svarande. I de fall uppgifter om ytterligare svarande blir kända under hand-läggningen, t.ex. i samband med föreläggande om yttrande över ansökan, uppkommer frågan om kostnadsansvaret bör omfatta alla svarande som är identifierade för utslaget, eller bara dem som omfattas av ansökan. En ordning som innebär att ett ansvar för kostnader uppkommer i de fall en svarande yttrar sig i målet, och därmed blir identifierad, kan dock medföra att den enskilde tvekar att göra invändningar i målet. Mot bakgrund av de lättnader som sökanden föreslås få när det gäller att lämna uppgifter om motparten är det viktigt att de svarande ges faktiska och reella möjligheter att yttra sig i målet. Att bygga in incitament i förfarandet som motverkar detta bör därför undvikas. möjligheter att uppmärksamma barn och andra utsatta individer torde också kunna öka om förfarandet i denna del inte motverkar att de svarande gör sin identitet gällande. Regeringen föreslår därför att kostnadsansvaret endast ska omfatta sådana svarande som anges i ansökan om avlägsnande. Det lagförslag som utskottet tidigare ställt sig bakom innebär att i ett utslag som gäller avlägsnande kan endast de svarande som anges i ansökan bli skyldiga att ersätta sökandens kostnader i målet. Utskottet anser emellertid att kostnadsansvaret bör omfatta alla svarande som är identifierade för utslaget. Utskottet konstaterar nämligen att kostnaderna i det summariska förfarandet normalt sett är låga. Mot den bakgrunden är det utskottets bedömning att ett kostnadsansvar som delas av samtliga vid utslaget kända svarande inte i sig kan antas medföra att svarandenas incitament att yttra sig och göra invändningar i målet motverkas i någon nämnvärd utsträckning. Regeringen bör därför återkomma med ett lagförslag som innebär att samma ansvar för kostnader ska gälla alla vid utslaget kända svarande, oavsett när under processen de identifierats. Detta bör , med bifall till kommittémotion 2016/17:3672 (KD, M, C) yrkande 2, ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Förrättningskostnader vid verkställighet av ett avlägsnande Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om att regeringen bör ta initiativ till att sökandens ansvar för förrättningskostnader begränsas och tillkännager detta för regeringen. Jämför reservation 5 (V). Skånberg m.fl. (KD, M, C) föreslår i kommittémotion 2016/17:3672 att regeringen ska återkomma med ett förslag som innebär att markägaren inte belastas med några förrättningskostnader (yrkande 7). Enligt motionärerna skulle det inte räcka med t.ex. ett takbelopp för grundavgiften, eftersom det är vanligt förekommande att en otillåten bosättning flyttar endast en kortare sträcka och att förfarandet då måste upprepas. och (båda SD) föreslår i kommittémotion 2016/17:3673 ett liknande tillkännagivande om att regeringen ska ta initiativ till att markägaren inte ska belastas med några kostnader till följd av otillåtna bosättningar (yrkande 1). m.fl. (L) föreslår i kommittémotion 2016/17:3693 ett tillkännagivande om att regeringen bör införa ett takbelopp för grundavgiften vid verkställighet (yrkande 3). Enligt motionärerna bör takbeloppet i vart fall inte överstiga och bör vara knutet till sökanden, så att det inte uppstår någon ytterligare kostnad om förfarandet måste upprepas. Vid verkställighet av särskild handräckning får ta ut ersättning för s.k. förrättningskostnader i form av en grundavgift för allmänna kostnader vid handläggningen och en särskild avgift för kostnader (17 kap. 1 § utsökningsbalken och 2 § förordningen om avgifter vid , FAK). Grundavgiften är och tas som utgångspunkt ut för varje exekutionstitel. Om flera svarande i samma exekutionstitel ska förpliktas att fullgöra någonting, och de inte svarar solidariskt för förpliktelsen, ska en grundavgift tas ut för varje svarande mot vilken verkställighet söks (5 a § FAK). Förutom grundavgiften har rätt att ta ut en särskild avgift när det uppkommer kostnader för staten för en åtgärd i målet. Den särskilda avgiften motsvarar de faktiska kostnader som har i målet för t.ex. transport och magasinering. får under vissa förutsättningar medge befrielse från skyldigheten att betala eller jämka förrättningskostnaderna (17 kap. 4 § utsökningsbalken och 13 § FAK). Verkställigheten av ett beslut om särskild handräckning sker som huvudregel på svarandens bekostnad (17 kap. 8 § utsökningsbalken), men även sökanden har ett ansvar för kostnaderna om de inte får eller kan tas ut av svaranden (17 kap. 2 §). Genom det nya avlägsnandeförfarandet har sökandens ansvar för förrättningskostnader begränsats. Sökanden ansvarar sålunda inte för kostnader för förvaring av egendom eller för andra åtgärder som väsentligen avser att skydda svaranden mot förlust. Detsamma gäller för kostnader som uppstår vid försäljning av sådan egendom som inte har tagits om hand. Regeringen har i propositionen anfört bl.a. följande skäl för regleringen (s. 48–49). Det finns undantag från regeln om sökandens ansvar för förrättnings-kostnaderna. Bland annat gäller att sökanden vid avhysning inte ansvarar för kostnader för förvaring av svarandens egendom eller andra åtgärder som väsentligen avser att skydda svaranden mot förlust. Detsamma gäller vid försäljning av egendom enligt 16 kap. 7 § [UB] (17 kap. 3 § tredje stycket). Bakgrunden till undantaget är att den hantering av egendomen som sker efter att egendomen har transporterats bort inte anses ingå i verkställigheten (jfr prop. 1980/81:8 s. 785 f. och 834 f.). I promemorian föreslås att detta undantag ska gälla även vid avlägsnande. […] de bestämmelser om hantering av egendom som gäller vid avhysning [ska] i princip gälla även vid avlägsnande. Eftersom sökandens ansvar för kostnader vid avlägsnande inte bör sträcka sig längre än vid avhysning anser regeringen att det undantag från kostnadsansvaret för bl.a. förvaring av egendom som gäller vid avhysning ska tillämpas även vid avlägsnande. När det gäller avgifter konstaterar regeringen i propositionen att en del av den kritik som har riktats mot dagens förfarande går ut på att avgifterna som tas ut hos är alltför betungande för markägarna, vilket särskilt gäller grundavgiften på för varje svarande som omfattas av verkställigheten. Regeringen avser att se över dessa förordningsbestämmelser i syfte att åstadkomma vissa lättnader för sökanden när det är fråga om flera svarande (s. 24). Det lagförslag som utskottet tidigare ställt sig bakom innebär att sökandens ansvar för förrättningskostnader har begränsats genom att sökanden inte ansvarar för kostnader för förvaring av egendom eller för andra åtgärder som väsentligen avser att skydda svaranden mot förlust. Detsamma gäller för kostnader som uppstår vid försäljning av sådan egendom som inte har tagits om hand. Som redovisats ovan går en del av den kritik som har riktats mot dagens förfarande ut på att avgifterna som tas ut hos är alltför betungande för markägarna, vilket särskilt gäller grundavgiften på för varje svarande som omfattas av verkställigheten. Utskottet noterar att regeringen avser att se över dessa förordningsbestämmelser i syfte att åstadkomma vissa lättnader för sökanden när det är fråga om flera svarande. Utskottet anser att grundavgiften för varje svarande mot vilken verkställighet av ett avlägsnande söks bör vara . Vidare bör den totala grundavgiften för verkställighet av en och samma exekutionstitel, dvs. oavsett antal svarande som omfattas av denna, inte överstiga . Därutöver bör gälla att någon ny grundavgift inte ska tas ut av sökanden i sådana fall där det skulle framstå som oskäligt, t.ex. om ny verkställighet aktualiseras mot i huvudsak samma bosättning av svarande som etablerat sig i närheten av den ursprungliga platsen. Detta gäller särskilt om sökanden är en mindre näringsidkare eller en enskild fastighetsägare. Regeringen bör ta initiativ till att sökandens ansvar för förrättningskostnader begränsas i enlighet med det sagda. Vad som anförts ovan bör , med bifall till kommittémotion 2016/17:3693 (L) yrkande 3 och delvis bifall till kommittémotionerna 2016/17:3672 (KD, M, C) yrkande 7 och 2016/17:3673 (SD) yrkande 1, ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Utskottets förslag i korthet avslår två motionsyrkanden om ersättning till markägaren av staten vid otillåtna bosättningar. Jämför reservation 6 (SD). och (båda SD) föreslår i kommittémotion 2016/17:3673 ett tillkännagivande om att regeringen ska ta initiativ till att markägaren dels ska få alla kostnader till följd av otillåtna bosättningar ersatta, om myndigheterna inte har levt upp till olika regelverk (yrkande 2), dels ska ha rätt till ersättning för inkomstbortfall till följd av bosättningarna (yrkande 3). Enligt motionärerna bör staten ersätta ekonomisk skada som är en följd av att utlänningslagstiftningen inte har upprätthållits och att äganderätten inte har skyddats. I propositionen behandlas visserligen inte frågan om ersättning till markägare vid otillåtna bosättningar, men regeringen framhåller däremot att det nya, mer effektiva avlägsnandeförfarandet generellt kan få till följd att markägarens kostnader för städning och sanering av marken blir lägre. Vad särskilt beträffar intresseavvägningen vid verkställighet av ett avlägsnande understryker regeringen vidare att det sällan kan komma i fråga att avvakta med verkställigheten. Detta gäller framför allt om sökanden riskerar stora kostnader, exempelvis för städning och sanering, om han eller hon inte snabbt får tillbaka besittningen till marken (s. 57 och 64). Utskottet konstaterar att det nya, mer effektiva avlägsnandeförfarandet som utskottet i det föregående ställt sig bakom generellt bör kunna få till följd att markägarens kostnader för bl.a. städning och sanering av marken blir lägre. Utskottet anser inte att det finns skäl att föreslå något initiativ från sida med anledning av önskemålen i kommittémotion 2016/17:3673 (SD) yrkandena 2 och 3. Motionsyrkandena bör därför avslås. Ökad rättssäkerhet för svarandena Utskottets förslag i korthet avslår tre motionsyrkanden om att regeringen ska återkomma med lagförslag som stärker rättssäkerheten för svarandena. Utskottet hänvisar bl.a. till att det nya avlägsnandeförfarandet tillförsäkrar svarandena en rättssäker process. Jämför reservation 7 (V). Nooshi Dadgostar m.fl. (V) föreslår i kommittémotion 2016/17:3665 ett tillkännagivande om att regeringen ska återkomma med ett lagförslag som stärker rättssäkerheten för svaranden vid interimistiska beslut, särskilt när det gäller rätten att invända och möjligheten att ansöka om inhibition (yrkande 4). Motionärerna anser att rättssäkerhetsaspekter till skydd för svaranden riskerar att få stå tillbaka för sökandens intressen. I samma kommittémotion föreslås även ett tillkännagivande om att regeringen ska återkomma med ett lagförslag som innebär att verkställigheten automatiskt inhiberas, dvs. avbryts, vid ett överklagande av beslutet (yrkande 5). Motionärerna föreslår vidare ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma med ett lagförslag som innebär att svaranden alltid bör få tillfälle att yttra sig vid verkställighet av ett avlägsnande (yrkande 3). De anser att i detta avseende bör samma regler gälla som vid avhysning. Det är möjligt att meddela interimistiska beslut i avlägsnandemål. Regeringen har i propositionen anfört bl.a. följande skäl för sin bedömning att möjligheten att meddela interimistiska beslut vid särskild handräckning bör finnas kvar och även omfatta mål som avser avlägsnande (s. 30–31). I mål om särskild handräckning får den sökta åtgärden beviljas om sökanden yrkar det och gör sannolikt att saken inte tål uppskov, genom ett s.k. interimistiskt beslut (63 § BfL). Ett interimistiskt beslut kan meddelas utan att ansökan behöver delges eller att svaranden behöver ges tillfälle att yttra sig över den (prop. 1989/90:85 s. 143). Parterna ska underrättas om beslutet om det inte är uppenbart obehövligt (59 § BfL). Vidare ska ompröva ett interimistiskt beslut (63 §). Det är den sökande som ska göra sannolikt att saken inte tål uppskov och den bevisning som läggs fram ska framstå som i stort sett obestridlig (prop. 1989/90:85 s. 143). I princip ska utslaget förlora sitt värde för sökanden om målet skulle handläggas på vanligt sätt och meddelas . I promemorian görs bedömningen att det även fortsatt bör vara möjligt för att på yrkande av sökanden meddela ett interimistiskt beslut i målet. Det ger den sökande en möjlighet att i fall då saken inte tål uppskov snabbt få ett verkställbart beslut vid inskränkningar i sökandens besittningsrätt. Det är vanligt att den sökande yrkar och beviljas ett interimistiskt beslut. [– – –] En följd av ett interimistiskt förfarande är att svaranden inte ges tillfälle att yttra sig över ansökan innan ett beslut fattas. Genom förslaget […] om att under vissa förutsättningar tillåta oidentifierade svarande kan detta bli än mer tydligt. Ett interimistiskt förfarande har således nackdelar för svaranden […]. Med beaktande av lagstiftningens tillämpningsområde är det dock högst troligt att det även framöver kommer att finnas ett behov av en snabb hantering av en del av de ansökningar om särskild handräckning som avser avlägsnande. Regeringen anser därför, i likhet med de flesta remissinstanserna, att möjligheten att meddela interimistiska beslut vid särskild handräckning bör finnas kvar och även omfatta mål som avser avlägsnande. För det nya avlägsnandeförfarandet gäller i fråga om inhibition vid överklagande samma bestämmelser som för övriga utslag och beslut av i mål om särskild handräckning. Detta innebär att ett överklagande av utslag eller beslut inte automatiskt medför att verkställigheten inhiberas (avbryts). Den tingsrätt som prövar överklagandet har dock möjlighet att besluta om inhibition (3 kap. 12 § och 18 kap. 12 § utsökningsbalken). Regeringen har i propositionen anfört bl.a. följande skäl för sin bedömning att någon särreglering inte behövs (s. 55). Civil Rights Defenders invänder mot att ett avlägsnande ska kunna verkställas även om utslaget överklagas och anser att verkställigheten bör inhiberas automatiskt vid ett överklagande. Regeringen anser att det saknas anledning att frångå den allmänna principen om att verkställighet i de flesta fall kan ske även om exekutionstiteln inte har fått laga kraft. Det saknas skäl att reglera frågan om inhibition särskilt (jfr 3 kap. 12 § och 18 kap. 12 § UB). Vid verkställighet av ett avlägsnande enligt det nya förfarandet ska underrätta svaranden innan avlägsnandet sker. Regeringen har i propositionen anfört bl.a. följande skäl för regleringen (s. 34–35). Vid verkställighet av beslut eller utslag om särskild handräckning ska svaranden underrättas innan verkställighet sker. Om saken är brådskande får dock genast vidta behövlig åtgärd (16 kap. 11 § UB). I promemorian föreslås att alltid ska underrätta svaranden innan ett avlägsnande sker. Eftersom ett avlägsnande ofta är en mycket ingripande åtgärd instämmer regeringen i promemorians förslag att svaranden ska underrättas innan avlägsnandet genomförs och att detta ska ske även vid verkställighet av ett interimistiskt beslut. Genom underrättelsen får svaranden möjlighet att förbereda sig på verkställigheten och framställa eventuella invändningar. I avsnitt 6.3 föreslås att det från underrättelsen normalt ska löpa en frist innan verkställigheten får genomföras. Vid verkställighet av ett interimistiskt beslut ska dock ingen frist löpa, vilket innebär att underrättelsen i de fallen kan lämnas i anslutning till att avlägsnandet genomförs. Som framgår av redogörelsen ovan innebär det lagförslag som utskottet tidigare ställt sig bakom att det är möjligt att meddela interimistiska beslut i avlägsnandemål, på samma sätt som det är möjligt vid förfarandet för särskild handräckning. Vidare medför ett överklagande av utslag eller beslut i avlägsnandemål eller dess beslut om verkställighet inte automatiskt att verkställigheten inhiberas (avbryts), på samma sätt som gäller för övriga utslag och beslut av vid särskild handräckning. Vid verkställighet av ett avlägsnande enligt det nya förfarandet ska alltid underrätta svaranden innan avlägsnandet sker. Utskottet anser att det nya avlägsnandeförfarandet som helhet innebär att svarandena tillförsäkras en rättssäker process. Mot den bakgrunden finner utskottet inte skäl att föreslå något initiativ från sida med anledning av vad som anförs i kommittémotion 2016/17:3665 (V) yrkandena 3–5. Motionsyrkandena bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att intresseavvägningen vid verkställighet av ett avlägsnande ska begränsas. Jämför reservation 8 (M, C, KD). Skånberg m.fl. (KD, M, C) föreslår i kommittémotion 2016/17:3672 ett tillkännagivande om att regeringen ska återkomma med ett lagförslag där intresseavvägningen på svarandesidan endast beaktar sociala myndigheters möjligheter att hinna hjälpa barn i bosättningarna (yrkande 4). Motionärerna anser att endast barnperspektivet bör beaktas och att verkställighetsprocessen bör anpassas så att sociala myndigheter hinner agera i enlighet med socialtjänstlagen. m.fl. (L) föreslår i kommittémotion 2016/17:3693 ett tillkännagivande till regeringen om att det inte ska göras någon dubbel proportionalitetsbedömning. Motionärerna menar att det måste stå klart att det enda som bör prövas i samband med verkställigheten är tidpunkten och de närmare formerna för avlägsnandet (yrkande 2). För det nya avlägsnandeförfarandet gäller att när ett avlägsnande genomförs ska skälig hänsyn tas till såväl sökandens intresse som svarandens situation. Regeringen har i propositionen anfört bl.a. följande skäl för regleringen (s. 36–37). Ett avlägsnande kan vara en ingripande åtgärd för svaranden. Ofta innebär avlägsnandet att svaranden blir av med sitt – om än tillfälliga – boende. Det är därför viktigt att ett avlägsnande genomförs på ett sätt som tar hänsyn till svarandens situation. Även om svaranden inte har rätt att vara kvar på platsen har han eller hon rätt till en rättssäker verkställighetsprocess. Det innebär bl.a. att svaranden ska få möjlighet att invända mot förfarandet. På grund av ärendets natur kan svaranden sällan med framgång göra invändningar i sak och få rätt att stanna på platsen. Däremot har svaranden rätt till en verkställighetsprocess som tar hänsyn till hans eller hennes situation och möjliggör en ordnad avflyttning. I promemorian föreslås att en åtgärd för att genomföra ett avlägsnande ska få vidtas endast om åtgärden uppväger den olägenhet eller det men i övrigt som åtgärden innebär för svaranden. Förslaget skiljer sig från den bestämmelse som gäller vid avhysning. En avhysning ska genomföras så att skälig hänsyn tas till såväl sökandens intresse som svarandens situation (16 kap. 3 § första stycket UB). […] [bör] vid avlägsnande lika lite som vid avhysning göra en överprövning av exekutionstiteln. Däremot bör, liksom vid avhysning, en bedömning göras av hur och när verkställigheten bör genomföras. Detta blir enligt regeringens bedömning möjligt om den bestämmelse om intresseavvägning som gäller vid verkställighet av avhysning gäller även vid verkställighet av ett avlägsnande. Genom förslaget uppnås enhetlighet mellan reglerna om avhysning och avlägsnande i detta avseende. Skyldigheten för att vid verkställigheten ta hänsyn till svarandens situation bör bl.a. innebära att myndigheten ska arbeta aktivt för att lämna information till berörda personer. Det är viktigt att information om hur förfarandet kommer att gå till lämnas på ett så tidigt stadium som möjligt i processen. bör i förekommande fall ta reda på vilket språk som svaranden kan antas förstå och vid behov ta hjälp av tolk. Vidare bör samarbeta med andra berörda myndigheter, framför allt sociala myndigheter (jfr prop. 1980/81:8 s. 770). Sociala myndigheter bör i möjligaste mån vara med när besöker platsen som avlägsnandet ska ske från och myndigheterna bör ha ett kontinuerligt informationsutbyte. Detta gäller särskilt om barn berörs. bör också på ett tidigt stadium informera om hur kvarlämnad egendom kommer att hanteras. Bedömningen av hur och när verkställigheten ska genomföras måste alltid göras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Om av-lägsnandet avser en plats där svaranden tillfälligt har sitt boende kan exempelvis sociala myndigheters möjlighet att medverka vid verkställig-heten påverka genomförandet. Om de personer som ska avlägsnas tillhör en utsatt grupp kan det påverka beslut om tid och sätt för avlägsnandet (Yordanova m.fl. mot [2012], punkt 133). Om barn berörs av avlägsnandet ska barnets bästa särskilt beaktas. Möjligheten att åstad-komma ett ordnat omhändertagande av barnen kan påverka bedömningen av när och hur avlägsnandet ska verkställas. Om barn kan antas beröras är det av särskild vikt att sociala myndigheter ges tillfälle att närvara vid förrättningen. Även svarandens möjligheter att anordna transport av egendom kan ha betydelse. Föreningen menar att verkställighet inte bör få ske om inte ett långvarigt boendealternativ erbjuds. Regeringen anser att det inte är lämpligt att uppställa något sådant generellt förbud. Extrem väderlek kan dock påverka bedömningen av när verkställighet kan ske. Om det vid förrättningen finns nya personer på platsen ska intresseavvägningen göras även i förhållande till dem. I undantagsfall kan det innebära att förrättningen måste flyttas fram, t.ex. för att socialnämnden ska ha möjlighet att närvara. Detta kan sannolikt aktualiseras främst om det rör sig om barn. I en sådan situation bör socialnämnden informeras. Även sökandens intressen ska beaktas. Det bör särskilt beaktas om besittningsrubbningen innebär ett stort intrång i sökandens rätt och om sökanden riskerar stora kostnader om verk-ställigheten fördröjs. Om verkställigheten avser ett interimistiskt beslut har sökanden i den summariska processen gjort sannolikt att saken inte tål uppskov, vilket bör beaktas vid bedömningen av när verkställigheten ska genomföras […].