bet · H401MJU14 · 2017-04-20 00:00:00 — Cites är ett internationellt avtal som reglerar internationell handel med hotade arter av vilda djur och växter som riskerar att utrotas på grund av denna handel. Bakgrunden till listningen är att den internationella handeln påverkade ålpopulationen så mycket att man bedömde att handeln behövde regleras och övervakas för att inte riskera att utrota ålen. var det land som initierade Citeslistningen av europeisk ål. är dessutom import och export till eller från EU av levande ål samt produkter av ål, som fryst eller rökt ål, förbjuden. Landsbygdsministern poängterade vid interpellationsdebatten att det är viktigt att förvaltningen och därmed fisket av ålen, som är en hotad art, även i fortsättningen är mycket restriktivt och anpassas efter forskningens råd. När det gäller åtgärder för att begränsa sälens och skarvens påverkan på ålbeståndet har liknande frågor behandlats av utskottet i betänkande 2016/17:MJU8: Som utskottet även tidigare konstaterat (bet. 2014/15:MJU12) bedrivs en omfattande skyddsjakt efter såväl skarv som säl. I fråga om skarv har kommissionen även utarbetat en vägledning om hur undantagsbestämmelsen i direktiv /147/EG om bevarande av vilda fåglar, det s.k. fågeldirektivet, kan tillämpas. Kommissionen uppmuntrar medlemsstaterna att använda den flexibilitet som finns i direktivet. När det gäller sälbestånden konstaterar utskottet att ger tillstånd till skyddsjakt efter ett stort antal sälar. Utskottet noterar även att särskilda medel finns anslagna för att kunna förebygga och ersätta skador orsakade av säl. Möjlighet finns även inom havs- och fiskeriprogrammet att söka stöd till investeringar i utrustning för att skydda redskap och fångster från fåglar som skyddas av fågeldirektivet. Även frågan om vattenkraftens påverkan på ålbeståndet har behandlats tidigare av utskottet, bl.a. i betänkande 2015/16:MJU17. I betänkandet redovisades att (M 2012:01) hade sett över gällande regler om vattenverksamheter, och utredningens förslag hade remitterats. Det noterades att frågor om vattenrätt, såsom prövning av vattenverksamhet och anordningar för fiskens framkomst eller bestånd, ligger inom civilutskottets beredningsområde, och genom bifall till betänkande 2015/16:CU13 tillkännagav att regeringen borde återkomma till med förslag på ett regelverk om tillståndsprocesser för vattenverksamheter som är flexibelt och anpassat till småskaliga verksamheter. Det ansågs vara en rimlig målsättning att alla tillståndspliktiga vattenverksamheter ska ha tillstånd i överensstämmelse med de krav som ställs i . För att detta mål ska kunna uppnås på ett bra och effektivt sätt är det en förutsättning att tillståndsprocesserna är flexibla och kan anpassas så att inte utövare av småskalig vattenkraft får orimliga kostnader vid nya tillståndsprövningar, menade utskottet. I budgetpropositionen (prop. 2016/17:1 utg.omr. 20) framhålls bl.a. att vattenkraften spelar en central roll för elförsörjning, som enskild produktionskraft men också som regler- och balanskraft. Det konstateras att fysisk påverkan från vattenkraften på vattendragen medför stora konsekvenser för ekosystem och biologisk mångfald. Den fortsatta hanteringen av vattenkraften, tillsammans med andra former av fysisk påverkan på sjöar och vattendrag, är av stor vikt för möjligheter att leva upp till EU:s ramdirektiv för vatten. måste också avvägningar göras mellan olika intressen såsom t.ex. värnande av kulturmiljöintressen. slöts en ramöverenskommelse mellan , , , och om den svenska energipolitiken (se prop. 2016/17:1 utg.omr. 21 s. 53). I överenskommelsen anges bl.a. att ska ha moderna miljökrav på svensk vattenkraft, men där prövningssystemet utformas på ett sätt som inte blir onödigt administrativt och ekonomiskt betungande för den enskilde i förhållande till den eftersträvade miljönyttan. Regeringen avser att återkomma till med propositionen Prövning av vattenverksamheter . Havs- och vattenmyndigheten har tillsammans med flera myndigheter och andra intressenter fört en dialog om miljöhänsyn i vattenkraftsproduktionen. Dialogen är en flerårig process som möjliggör för olika intressenter inom vattenkraften att lyfta in värdefull kunskap samt bidra med information och synpunkter när det gäller vattenkraftens möjliga miljöanpassning och utveckling i . Detta för att få en process som leder till en god prioritering av miljöåtgärder i vattenkraften med hänsyn till behov av förnybar balans- och reglerkraft och till bevarandet av kulturmiljövärden i enlighet med energiöverenskommelsen . I Havs- och vattenmyndighetens rapport om vattenkraft och miljö 2012–2016 och förslag till färdplan (rapport 2017:1) lyfts fram att ålfisket genom olika förvaltningsåtgärder har minskat kraftigt i havet. Däremot dör uppemot hälften av de ålar som växer upp i svenska sjöar och vattendrag i vattenkraftverken på sin vandring ut mot . Enligt rapporten behöver detta åtgärdas för att leva upp till ålförordningen och ålförvaltningsplanen. Åtgärder för fri fiskvandring är därför mycket viktiga, särskilt i de viktigaste ålvattnen. Havs- och vattenmyndigheten bedömer bl.a. att en förbättrad samverkan mellan myndigheter, miljöorganisationer och verksamhetsutövare är nödvändig för att få till en effektivare åtgärdsprocess där såväl naturintressen som kulturmiljö- och energiintressen beaktas. De kommande två åren (2017– 2018) har Havs- och vattenmyndigheten för avsikt att leda arbetet med att ta fram en vägledningsplan för miljöanpassning av vattenkraften där målgruppen är länsstyrelser och andra centrala myndigheter i enlighet med Havs- och vattenmyndighetens regleringsbrev . Krafttag ål är ett program som startade av vattenkraftföretagen och Havs- och vattenmyndigheten för att öka överlevnaden hos utvandrande ål. Energiforsk, som är ett forsknings- och kunskapsföretag som driver och samordnar energiforskning, är sammanhållande för programmet. Nuvarande programperiod pågår 2015–2017 med en budget på ca . Vattenkraftföretagen bekostar de frivilliga åtgärderna i programmet, t.ex. att sätta ut ålyngel i havet och att fånga och transportera blankål. Forsknings- och utvecklingsdelen finansieras av Havs- och vattenmyndigheten och vattenkraftföretagen och handlar om skonsam drift, fiskvägar och ålens vandring. Projekten ska öka kunskapen om hur tekniska lösningar i kraftverk kan förbättra ålens passage nedströms samt ta reda på vilka faktorer som påverkar utvandringen av blankål. Utskottet anser liksom tidigare att det är angeläget att kraftfulla åtgärder vidtas för att öka ålbeståndet. Den fysiska påverkan från vattenkraften på vattendragen medför stora konsekvenser för ekosystem och biologisk mångfald som den spelar en central roll för elförsörjning. I ramöverenskommelsen om den svenska energipolitiken anges bl.a. att ska ha moderna krav på svensk vattenkraft och att prövningssystemet utformas på ett sätt som inte blir onödigt administrativt och ekonomiskt betungande för den enskilde i förhållande till den eftersträvade miljönyttan. emot den aviserade propositionen Prövning av vattenverksamheter. Utskottet noterar att Havs- och vattenmyndigheten har fört en dialog med myndigheter och andra intressenter om miljöhänsyn i vattenkraftproduktionen och att en vägledning för miljöanpassning av vattenkraftverken ska tas fram. Vidare är det positivt att det bedrivs forskning om hur tekniska lösningar i kraftverk ska kunna förbättra ålens passage upp- och nedströms. Utskottet delar regeringen syn att det är viktigt att förvaltningen och fisket av ålen även i fortsättningen är mycket restriktivt och anpassas efter Det är glädjande att även kommissionen uppmanar medlemsländerna att fortsätta vidta försiktighetsåtgärder till dess att bestånden har ökat signifikant. Utöver ålens miljömässiga bevarandevärde är dess fortlevnad även avgörande för att kulturarvet kring ålen ska bestå. vidare viktigt att åtgärder vidtas för att stoppa det illegala fisket av ål, och det är därför positivt att länsstyrelserna ska redovisa effekterna av åltillsynen. Med hänvisning till det anförda föreslår utskottet att motionerna 2016/17:1673 (S) yrkandena 1 och 3 och 2016/17:1989 (V) yrkande 11 lämnas utan vidare åtgärd. Vidare ser utskottet inte skäl att föregripa den pågående beredningen när det gäller vattenkraften utan föreslår att motionerna 2016/17:595 (S), 2016/17:1673 (S) yrkande 2, 2016/17:2897 (M) yrkande 2 och 2016/17:3021 (C) nu lämnas utan vidare åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om förutsättningar, utveckling och regelförenklingar för vattenbruket. Jämför reservation 16 (M), 17 (SD) och 18 (C). Enligt kommittémotion 2016/17:1956 av och (båda C) yrkande 12 bör hållbara fiskodlingar och småskaligt kustnära fiskeföretagande uppmuntras och utvecklas. Det finns goda förutsättningar och utvecklingsmöjligheter för ett växande vattenbruk runt om i landet, även när det gäller insjöfiske. har det svenska vattenbruket en förhållandevis liten omfattning, men potentialen för tillväxt är stor. Enligt kommittémotion 2016/17:2448 av m.fl. (SD) yrkande 8 bör förutsättningarna för fiskodling i förbättras. Motionärerna vill utreda hur kostnaderna för näringsidkare i branschen kan sänkas men även underlätta för etablering av nya fiskodlingar samt förbättra förutsättningarna för befintliga odlingar att expandera. I kommittémotion 2016/17:3185 av m.fl. (M) yrkande 4 föreslås att en översyn av reglerna görs för att underlätta för ett ökat vattenbruk. Det finns en stor potential för vattenbruket i , och motionärerna vill se över de regelverk som reglerar vattenbruk för att skapa bättre förutsättningar för ett ökat vattenbruk. I propositionen En livsmedelsstrategi för – fler jobb och hållbar tillväxt i hela landet (prop. 2016/17:104) redovisas att vattenbruket har en tillväxtpotential och är den del av livsmedelsbranschen som globalt vuxit i särklass snabbast . Statistik från FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO) visar att vattenbruk troligen är den snabbast växande matproduktionssektorn i världen, och den står nu för av all matfisk. har över kust och nästan 100 000 sjöar. Denna unika resurs ger goda förutsättningar för fiske och vattenbruk runt om i landet. Det framgår även av regeringens maritima strategi (se prop. 2015/16:1 utg.omr. 23 s. 77), som syftar till att stärka den maritima sektorns konkurrenskraft, att vattenbruket har en tillväxtpotential. Även i betänkande För landsbygder – en sammanhållen politik för arbete, hållbar tillväxt och välfärd (SOU 2017:1) framgår att ett hållbart vattenbruk har en betydande utvecklingspotential och att det finns goda förutsättningar för ett växande vattenbruk runt om i landet. Regeringen har remitterat betänkandet och avser att lämna en proposition för en sammanhållen landsbygdspolitik till . I budgetpropositionen (prop. 2016/17:1 utg.omr. 20) lyfter regeringen fram att vattenbruksnäringen bidrar till sysselsättningen på landsbygden och är en viktig grön näring med möjligheter att utvecklas. I den ovannämnda livsmedelsstrategin gör regeringen bedömningen att ett proaktivt arbete och tillgängliggörande av vattenområden för bl.a. fisk-, skaldjurs-, ostron- och musselodlingar är en viktig strategisk fråga för att stärka konkurrenskraften för svenskt vattenbruk. En långsiktig planering av havs- och kustområden som engagerar alla berörda aktörer är därför angelägen i enlighet med regeringens proposition Hushållning med havsområden (prop. 2013/14:186) och havsplaneringsförordningen (2015:400). I en planeringsprocess kan också synergier mellan näringar som i annat fall hade kunnat förbli oupptäckta identifieras. Huvudsyftet med planeringen är att tydliggöra hur olika havs- och kustområden kan användas, vilket bl.a. underlättar för de aktörer som bedriver eller avser att bedriva verksamhet i dessa områden. Fisket, och områden av riksintresse för yrkesfisket, liksom havsbaserat vattenbruk kommer att beaktas i havsplaneringen. Vidare bedömer regeringen att fortsatta satsningar på forskning samt produkt- och varumärkesutveckling är viktigt för att öka konkurrenskraften för livsmedel relaterade till vattenbruk som helhet. Handlingsplan för utveckling av svenskt vattenbruk, konkretisering av Strategi 2012–2020, finns det elva mål som syftar till att uppnå ett hållbart, konkurrenskraftigt och produktivt framtida vattenbruk. Ett av dessa är minskad administrativ börda. Liksom för många näringar är regelverket som berör vattenbruk omfattande, och en översyn av regelverken kan leda till att Handlingsplanen för det svenska vattenbruket kan bidra till ett ökat nyttjande av den potential som vattenbruket har. och fiskeriprogrammet 2014–2020 finns ett antal åtgärder som kan stödja utvecklingen av svenskt vattenbruk. Av regeringens handlingsplan för livsmedelsstrategin framgår att de identifierade åtgärderna ska genomföras inom området fiske och vattenbruk i handlingsplan för det svenska vattenbruket och i havs- och beslutade regeringen om ett första paket med nio åtgärder för att stärka den svenska livsmedelskedjan i linje med målen i den nationella livsmedelsstrategin. Regeringen uppdrar bl.a. åt att genomföra åtgärder i handlingsplanen för utveckling av svenskt vattenbruk, och för detta får myndigheten under 2017–2019. beslutade regeringen om det andra åtgärdspaketet inom ramen för livsmedelsstrategin. Paketet omfattar totalt 13 åtgärder på varav tre uppdrag har fokus på svenskt vattenbruk. får för sitt arbete med koordinering av insatser inom vattenbrukssektorn, får 3 miljoner kronor för sitt arbete med fiskavel och får 12 miljoner kronor för sitt arbete med musselkontrollen. Regeringen satsar totalt 35 på åtgärder för vattenbruket inom ramen för livsmedels- Det nya havs- och fiskeriprogrammet löper och består av stöd för att utveckla ett miljömässigt, ekonomiskt och socialt hållbart fiske och vattenbruk i samt genomföra en del av den integrerade havspolitiken och olika EU-miljödirektiv. Sex områden är prioriterade i havs- och fiskeriprogrammet, bl.a. främjande av ett miljömässigt hållbart, resurs- effektivt, innovativt, konkurrenskraftigt och kunskapsbaserat vattenbruk. det gäller vattenbruk kan stöd sökas för bl.a. innovationsprojekt inom vatten- bruk som syftar till att utveckla eller introducera nya eller avsevärt förbättrade vattenbruksprodukter och startstöd för hållbara vattenbruksföretag. Utskottet anser liksom tidigare att har en stor potential att utveckla vattenbruket. Vattenbruket är en viktig grön och hållbar näring som bidrar till sysselsättningen på landsbygden. Utskottet konstaterar med tillfredsställelse att flera åtgärder vidtagits för att utveckla och stödja sådan verksamhet. Vattenbruket har lyfts fram som en näring med utvecklingspotential i både livsmedelsstrategin och den maritima strategin, och det framhålls även i den parlamentariska landsbygdskommitténs slutbetänkande. Utskottet delar regeringens bedömning att det krävs ett proaktivt arbete, tillgängliggörande av vattenområden, forskning och en produkt- och varumärkesutveckling för livsmedel relaterade till vattenbruk för att stärka konkurrenskraften för vattenbruket. Av handlingsplanen för livsmedelsstrategin framgår att handlingsplan för vattenbruket, där bl.a. minskad administrativ börda ingår, ska genomföras. Inom ramen för livsmedelsstrategin satsar regeringen totalt på åtgärder för ett konkurrenskraftigt vattenbruk. Det finns även stöd att söka inom havs- och fiskeriprogrammet för att främja ett miljömässigt, hållbart, resurseffektivt, innovativt, konkurrenskraftigt och kunskapsbaserat vattenbruk. Utskottet ser fram emot effekterna av dessa satsningar. Mot bakgrund av det anförda anser utskottet att motionerna 2016/17:1956 (C) yrkande 12, 2016/17:2448 (SD) yrkande 8 och 2016/17:3185 (M) yrkande 4 kan lämnas utan vidare åtgärd. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att granska begreppet maximal hållbar avkastning, märkning av fisk, fiskefria områden, bildande av fiskevårdsområden och länsstyrelsernas fisketillsyn. Jämför reservation 19 (SD), 20 (KD), 21 (KD), 22 (KD) och 23 (V). Enligt kommittémotion 2016/17:2448 av m.fl. (SD) yrkande 6 bör begreppet maximal hållbar avkastning granskas. Inom fiskepolitiken förs en kontinuerlig diskussion om maximal hållbar avkastning, och det är en självklar utgångspunkt att fångsterna inte kan överstiga den nivå som tillåter maximal hållbar avkastning. En säkerhetsmarginal kan också försvaras, men hur stor denna marginal ska vara behöver diskuteras. I kommittémotion 2016/17:2552 av m.fl. (KD) yrkande 2 framförs krav på att märkning av fisk kompletteras med ett krav på att ange fiskens hotbild i det område där den fångats. Enligt yrkande 4 ska de för fisken viktigaste lekområdena stängas för fiske under hela lekperioderna. Genom att freda de viktigaste lekområdena gynnas yrkesfisket genom att fiskbestånden återhämtar sig snabbare. Det är viktigt att sådana reservat inrättas i samråd med fiskerinäringen och andra intressenter. Enligt yrkande 8 bör möjligheten att bilda fiskevårdsområden i sådana vatten där fritt handredskapsfiske råder utredas för att utveckla fisketurism och annat småskaligt fiskeföretagande. Kommersiell fiskeriverksamhet med stöd av allemansrätten har blivit ett vanligare fenomen i områden med fritt Detta skapar konflikter med enskilda vattenägare och minskar incitamenten till fiskevårdsåtgärder. I partimotion 2016/17:1989 av m.fl. (V) yrkas att regeringen bör förtydliga länsstyrelsernas ansvar för fisketillsynen i kustzonen genom att ange detta i länsstyrelsernas instruktion samt se över finansieringen av fisketillsynen så att finansieringen blir mer långsiktig (yrkande 6). fördjupade utvärdering av miljökvalitetsmålet Hav i balans samt levande kust och skärgård 2015 framkommit brister på tydligt ansvar och resurser för fisketillsynen i kustområden. Avsaknaden av tydligt ansvar leder enligt bedömning till låg effektivitet, dålig organisation och brist på långsiktighet i den operativa fisketillsynen. Definitionen av maximal hållbar avkastning är enligt artikel 4.1 i förordning (EU) nr 1380/2013 om den gemensamma fiskeripolitiken det i teorin högsta balanserade genomsnittliga uttag som fortlöpande kan tas ur ett fiskbestånd under rådande genomsnittliga miljöförhållanden utan att detta avsevärt påverkar fortplantningsprocessen. Enligt artikel 2.2. ska den gemensamma fiskeripolitiken tillämpa försiktighetsansatsen i fiskeriförvaltningen och säkerställa att nyttjandet av de levande biologiska resurserna sker på ett sådant sätt att populationerna av skördade arter återställs till och bevaras över nivåer som säkerställer en maximal hållbar avkastning. I syfte att nå målet att successivt återställa och bevara populationer av fiskbestånd över biomassanivåer som kan ge maximal hållbar avkastning, ska nyttjandetakten för maximal hållbar avkastning, där så är möjligt, ha uppnåtts och, genom en successiv och stegvis anpassning, för alla arter. Av artikel 9.1 framgår att de fleråriga planerna ska antas med prioritet, baserat på vetenskaplig, teknisk och ekonomisk rådgivning, och ska innehålla bevarandeåtgärder för att återställa och bevara fiskbestånd över nivåer som kan ge maximal hållbar avkastning i enlighet med artikel 2.2. Europeiska unionen och dess medlemsstater anslöt sig till principen om maximalt hållbart uttag genom havsrättskonvention . Principen finns också med i fiskebeståndsavtal , i Johannesburgdeklarationen och diskuterades även vid den tionde partskonferensen för konventionen om biologisk mångfald i . Regeringens övergripande målsättning är att förvaltningsåtgärder ska beslutas i linje med den reformerade gemensamma fiskeripolitikens mål och principer. När det gäller fiskemöjligheter anser regeringen att det är angeläget att nå målen om maximal hållbar avkastning, att reformens mål om landningsskyldighet möjliggörs och att den vetenskapliga rådgivningen ligger till grund för beslut. Enligt förordning (EU) nr 1379/2013 om den gemensamma marknadsordningen för fiskeri- och vattenbruksprodukter artikel 35.1 är följande information obligatorisk på fisk som saluförs inom EU och som tillhandahålls till konsumenter: •artens handelsbeteckning och dess vetenskapliga namn •det område där produkten fångats eller odlats, och redskapskategori som använts för vildfångade arter •om produkten är upptinad •datum för minsta hållbarhet, när det är lämpligt. Enligt artikel 39 i förordningen är det utöver de obligatoriska uppgifterna möjligt att komplettera konsumentinformationen med t.ex. uppgift om miljöinformation. Denna frivilliga märkningsinformation förutsätter dock att den obligatoriska informationen får tillräckligt med utrymme och att de frivilliga uppgifterna kan bekräftas. Kommissionen presenterade en rapport om ett EU-miljö- märkningssystem för fiskeri- och vattenbruksprodukter (KOM(2016) 263). I rapporten analyseras möjligheterna att införa ett system för miljömärkning av fiskeri- och vattenbruksprodukter. Kommissionen föreslår tre alternativa vägar: 2.minimikrav på hållbarhetsargumenten fastställda på EU-nivå 3.inrättande av ett unionsomfattande miljömärke. Vid ett expertgruppsmöte framförde kommissionen att man inte ansåg att det fanns något gehör för att gå vidare med förslaget om en gemensam miljömärkning på EU-nivå. Enligt hade ett alternativ till en gemensam miljömärkning på EU-nivå kunnat vara en kompletterande nationell lagstiftning. bedömer dock att det kan bli svårt att få kommissionens godkännande för detta. I kommissionens detaljerade utlåtande om Havs- och vattenmyndighetens förslag på föreskrift om spårbarhet fastslås att det inte är möjligt att införa ytterligare krav på information till konsument utöver vad som regleras i förordning (EU) nr 1379/2013, i synnerhet inte då informationen i fråga finns angiven i förteckningen över möjlig frivillig information. Det finns en rad frivilliga miljömärkningar på marknaden. De vanligast förekommande miljömärkningarna för fiskeri- och vattenbruksprodukter i är (), Krav och (). MSC är en internationell organisation som utformat standarder för uthålligt fiske samt för spårbarhet för fisk och skaldjur. Krav är en hållbarhetsmärkning för som omfattar jordbruksprodukter samt fiskeri- och vattenbruksprodukter. För Kravmärkt fisk som fångas i havet gäller bl.a. att fisken ska komma från hållbara bestånd. certifierings- och märkningsprogram för vattenbruksprodukter som garanterar att produkterna är producerade på ett miljömässigt och social hållbart sätt. Enligt är det på den svenska marknaden i stort sett en förutsättning att produkten är miljömärkt för att kunna få marknadstillträde. Havs- och vattenmyndigheten kan med stöd av fiskerilagstiftningen innanför trålgränsen inrätta fredningsområden där fiske helt eller delvis är förbjudet. Ofta är sådana områden begränsade till vissa delar av året då behovet av skydd av fiskbestånden är motiverat. finns enligt uppgift från Havs- och vattenmyndigheten ca 300–400 fredningsområden, bl.a. för att skydda lax och öring under lek och lekvandring. Det är t.ex. förbjudet att fiska torsk, lyrtorsk (bleka) och kolja –innanför trålgränsen i och , hälleflundra –i och och sik –i kustvattenområdet inom Det finns även områden där vissa redskap är helt förbjudna, exempelvis trål, snurrevad och snörpvad. Enligt Havs- och vattenmyndigheten pågår ett löpande arbete tillsammans med länsstyrelserna för att identifiera viktiga områden för fiskens lek och lekvandring, och att stänga dessa under lämpliga perioder. ska provfiska ett trettiotal fredningsområden som finns i skärgården och utvalda referensområden för att utvärdera om fredningsområden är det bästa sättet att skydda Havs- och vattenmyndigheten har bidragit med ca 8 miljoner kronor för detta projekt. Enligt finns det ett antal fiskeförbud och fiskebegränsningar reglerade i olika EU-förordningar med lite olika syften. Några av dessa är beslutade i förordningar som ses över som t.ex. förordningen om fastställande av fiskemöjligheter, den s.k. TAC- och