bet · H401JuU16 · 2017-06-02 00:00:00 — Syftet är att prövningen av gärningsmannens oaktsamhet ska bli mer enhetlig. har informerat om att betänkandet bereds i . gjorde efter förslag från utskottet i betänkande 2014/15:JuU14 tre tillkännagivanden till regeringen när det gällde sexualbrott (rskr. 2014/15:138). Ett tillkännagivande gällde vikten av att översynen av straffskalan för köp av sexuell handling av barn genomförs i enlighet med vad som anges i kommittédirektiv 2014:128. Ett annat tillkännagivande behandlade vikten av att uppdraget att överväga en höjning av straffminimum genom att ta bort böter i straffskalan vid allvarliga fall av köp av sexuell tjänst skulle genomföras i enlighet med vad som anges i samma kommittédirektiv. Vidare lämnades ett tillkännagivande om att ett förslag skulle presenteras som innebär att bestämmelsen om kontakt med barn i sexuellt syfte får en mer ändamålsenlig utformning samt att straffet för kontakt med barn i sexuellt syfte bör skärpas. Utskottet behandlade motioner om sexualbrott m.m. i betänkande 2015/16:JuU18 (s. 36 f.). Utskottet konstaterade bl.a. att översynen av behovet av åtgärder för att säkerställa ett starkt straffrättsligt skydd mot människohandel, köp av sexuell tjänst och köp av sexuell handling av barn (dir. 2014:128) fortfarande pågick samt att promemorian Översyn av straffbestämmelsen om kontakt med barn i sexuellt syfte (Ds 2015:49) bereddes i . Med detta i beaktande såg utskottet inte då behov av ytterligare tillkännagivanden om straffskärpningar eller andra åtgärder med anledning av dessa brott. Utskottet behandlade vidare flera motioner med yrkanden om våldtäktsbrottets utformning samt motioner om sexuella övergrepp som sker via internet. Utskottet hänvisade bl.a. till att sexualbrottskommitté hade ett brett uppdrag och anförde att kommitténs arbete inte borde föregripas. Vidare hänvisade utskottet till att det i betänkandet Integritet och straffskydd (SOU 2016:7) föreslås att en ny straffbestämmelse om olaga integritetsintrång införs i 4 kap. . Beredningen av betänkandet borde inte föregripas, anförde utskottet. följde utskottet (rskr 2015/16:196). Det är enligt utskottet viktigt att skyddet för den sexuella integriteten är heltäckande, i den bemärkelsen att de gärningar som bör vara straffbara också är straffbara. För detta krävs bl.a. en stark och effektiv sexualbrottslagstiftning. Som framgår föreslår sexualbrottskommitté i sitt betänkande SOU 2016:60 en ny sexualbrottslagstiftning. Utskottet noterar att samtliga ledamöter i kommittén står bakom kommitténs förslag i sak. Sexualbrottslagstiftningen ska således erbjuda en rättssäker och heltäckande kriminalisering av alla former av sexuella övergrepp. För att uppnå detta krävs enligt utskottet en bredare sexualbrottslagstiftning än som tydligare markerar vars och ens rätt att själv bestämma om man vill ha sex eller inte. Det är den som vill utföra en sexuell handling med en annan som är skyldig att försäkra sig om att den andra också vill, annars ska man avstå. Mot denna bakgrund anser utskottet att det bör införas en lagstiftning som tydligare än baserar sig på frivilligt deltagande. En sådan lagstiftning ska bl.a. syfta till att säkerställa normal ömsesidighet och uppmärksamhet. Även med en sådan lagstiftning finns det dock en risk att bevisläget i många fall blir svårt och att oacceptabla sexuella handlingar även i fortsättningen riskerar att bli ostraffade. Utskottet anser att det därför även bör införas ett oaktsamhetsbrott avseende våldtäkt. Som framgår överlämnade sexualbrottskommitté betänkandet Ett starkare skydd för den sexuella integriteten (SOU 2016:60), i vilket bl.a. föreslås att gränsen mellan straffri och straffbar gärning ska dras vid om deltagandet i en sexuell handling har varit frivilligt eller inte. Kommittén föreslår även att ett oaktsamhetsansvar införs för vissa sexualbrott. Det är enligt utskottet viktigt att dessa lagändringar genomförs efter en sedvanlig beredning. Utskottet föreslår att tillkännager detta för regeringen. Därmed tillstyrker utskottet motionerna 2016/17:510 (M), 2016/17:865 (C) yrkande 11, 2016/17:1134 (S), 2016/17:2627 (C) yrkande 1, 2016/17:3346 (KD) yrkande 19, 2016/17:3388 (M) yrkande 28 och 2016/17:3474 (L) yrkandena 6 och 7. Vidare anser utskottet att det – straffrättsligt sett – är ett för stort avstånd mellan vissa allvarliga gärningar som rubriceras som sexuellt ofredande och de situationer där det går att fälla någon till ansvar för våldtäkt. I sådana fall av sexuellt ofredande framstår straffet inte som tillräckligt ingripande i förhållande till den kränkning som offret utsatts för. När brott och handlingar är påtagligt oacceptabla måste markeringen från samhället bli tydligare. Utskottet anser att man därför bör överväga att införa en ny brottsrubricering, grovt sexuellt ofredande, med en straffskala på fängelse och högst . Den föreslagna brottsrubriceringen ska omfatta situationer där t.ex. gärningspersoner i grupp angriper en person eller där gärningspersonen på något annat sätt har agerat särskilt hänsynslöst eller kränkande. Utskottet föreslår att tillkännager detta för regeringen. Därmed tillstyrker utskottet motionerna 2016/17:3078 (M) yrkande 22 och 2016/17:3388 (M) yrkande 26. När det gäller frågan om skärpta straff för sexualbrott konstaterar utskottet att sexualbrottskommitté bl.a. haft i uppdrag att ta ställning till straffet för de mest allvarliga fallen av våldtäkt och våldtäkt mot barn bör skärpas. Kommittén föreslår också att ett synnerligen grovt brott införs för sexuella övergrepp mot vuxna och barn. Straffskalan för det nya brottet ska enligt kommittén börja vid fängelse . Som framgått bereds betänkandet i . Utskottet anser inte att beredningen i dessa delar bör föregripas. Därmed avstyrks motionerna 2016/17:1343 (SD) yrkande 1, 2016/17:2126 (M), 2016/17:3028 (M), 2016/17:3255 (KD) yrkande 6, 2016/17:3340 (M) yrkande 2. Ett par motioner behandlar frågor om dels virtuella våldtäkter, dels s.k. hämndporr. När det gäller virtuella våldtäkter konstaterar utskottet att sexualbrottskommitté i sitt ovannämnda betänkande föreslår att det ska klargöras i lagtexten att sexualbrott som sker på distans, t.ex. via internet, kan rubriceras på samma sätt som när personerna befinner sig på samma fysiska plats. Utskottet konstaterar vidare att frågan om hämndporr har behandlats i betänkandet Integritet och straffskydd SOU 2016:7. I betänkandet föreslås således att ett särskilt brott, olaga integritetsintrång, som kriminaliserar spridning av integritetskänsliga bilder införs. Båda betänkandena bereds i . Beredningen bör inte föregripas. Motionerna 2016/17:3388 (M) yrkande 31 och 2016/17:3474 (L) yrkande 9 avstyrks. Som framgår ovan föreslår människohandelsutredning i betänkande SOU 2016:42 bl.a. att brottet köp av sexuell tjänst ska gradindelas. Vidare föreslås att straffet för brottet köp av sexuell handling av barn ska skärpas och gradindelas. Böter ska enligt förslaget tar bort från straffskalan. Betänkandet bereds i . Beredningen bör inte föregripas. Utskottet avstyrker därmed motionerna2016/17:1365 (SD) yrkandena 1 och 2 och 2016/17:2303 (SD) yrkande 15. Det framgår av det ovan nämnda betänkandet att sexualbrottskommitté har gått igenom praxis för att kartlägga hur våldtäktsbrottet har tolkats och tillämpats. Motion 2016/17:388 (S) avstyrks med det anförda. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om modernisering av lagstiftningen om uppvigling. Jämför reservation 15 (M, C). I partimotion 2016/17:865 av m.fl. (C) yrkande 42 begärs ett tillkännagivande om att modernisera lagstiftningen om uppvigling. Motionärerna anför att människor hetsar andra till brott på exempelvis internet, men att endast ett fåtal personer dömts för uppvigling . Av 16 kap. 5 § första stycket framgår att den som muntligen inför menighet eller folksamling, i skrift som sprids eller utlämnas för spridning eller i annat meddelande till allmänheten uppmanar eller på något annat sätt söker förleda till brottslig gärning, svikande av medborgerlig skyldighet eller ohörsamhet mot myndighet, döms för uppvigling till böter eller fängelse . Av tredje stycket framgår att i ringa fall ska inte dömas till ansvar. Vid bedömande huruvida ringa fall föreligger ska särskilt beaktas, om det förelegat endast obetydlig fara för att uppmaningen eller försöket skulle leda till efterföljd. I lagen (1998:112) om ansvar för elektroniska anslagstavlor (BBS-lagen) föreskrivs i 5 § en skyldighet för den som tillhandahåller tjänsten att i vissa fall ta bort meddelandet från tjänsten eller på annat sätt förhindra vidare spridning av meddelandet. Detta gäller bl.a. om meddelandets innehåll uppenbart är sådant som avses i 16 kap. 5 § om uppvigling. I betänkandet Integritet och straffskydd (SOU 2016:7) anförs att syftet med BBS-lagen är att lägga ett visst ansvar på den som tillhandahåller en elektronisk anslagstavla att utöva tillsyn och dessutom en skyldighet att agera så att meddelanden som uppenbart innebär vissa brott, bl.a. uppvigling och hets mot folkgrupp, tas bort eller hindras från att spridas vidare. Utredningen konstaterar att det visserligen finns ett behov av att se över BBS-lagen på ett övergripande och samlat sätt i ljuset av den teknikutveckling som skett sedan lagens tillkomst, men att detta dock är något som inte ligger inom ramen för utredningens uppdrag. Däremot innebär den föreslagna utvidgningen av straffansvaret att den som tillhandahåller ett forum på internet som omfattas av BBS-lagen, utöver vad som gäller , ska bli skyldig att ta bort ett meddelande från tjänsten eller på annat sätt förhindra vidare spridning av meddelandet, om meddelandets innehåll uppenbart är sådant som avses i bestämmelserna om olaga hot eller olaga integritetsintrång. I de fall t.ex. många personer på ett internetforum uttalar allvarliga hot mot någon, kan den som omfattas av tillhandahållaransvaret bli skyldig att ta bort sådana hotfulla uttalanden från forumet. I betänkandet anförs även följande (SOU 2016:7 s. 572 f.): I 23 kap. BrB finns det allmänna bestämmelser om t.ex. gärningsmannaskap och medverkan till brott. Utöver att de bestämmelser vi föreslår kan komma att öka förutsättningarna att beivra brott på internet, kan framhållas att de allmänna reglerna om anstiftan och medverkan till brott sannolikt skulle kunna tillämpas oftare än för den som medverkar till eller initierar integritetskränkandebrott genom internet. Den som på ett tydligt sätt uppmanar och initierar andra att rikta brottsliga uttalanden mot någon, kan i vissa fall hållas ansvarig som anstiftare till brott. Som exempel kan vidare nämnas att ett flertal nedsättande och kränkande uttalanden som uttalats mot någon enskild bör kunna bedömas som ett fall av ofredande begånget i medgärningsmannaskap, i den mån det går att styrka att flera personer handlat tillsammans och i samförstånd. Dessutom kan lyftas fram att bestämmelsen om uppvigling i 16 kap. 5 § BrB i vissa fall torde vara tillämpbar för den som genom internet uppmanar andra att begå brott mot någon, t.ex. att utsätta någon för olaga hot, förtal eller ofredande. Vår bedömning är att de lagändringar vi föreslår – sammantaget med utbildningsinsatser och utvecklingsarbete inom polis- och åklagarkåren – kan leda till att nya sätt att begå brott mot den personliga integriteten via internet kan beivras genom befintliga straffbestämmelser och generella regler om gärningsmannaskap och medverkan till brott. Att utöver detta införa särskilda bestämmelser – tillämpliga på sådant som kan upplevas som kollektiva angrepp genom internet – har vi bedömt som svårt att förena med de krav på rättssäkerhet som måste gälla. För att sådana bestämmelser skulle kunna innebära ett vidare straffrättsligt ansvar än vad som gäller (enligt de generella reglerna om gärningsmannaskap och medverkan till brott), torde förutsättas ett lägre krav på visat samband mellan en medverkansgärning och ett huvudbrott eller ett lägre ställt krav på uppsåtstäckning. Det skulle kunna innebära ett frångående av centrala straffrättsliga principer. Sådana bestämmelser skulle därför vara svåra att konstruera på ett godtagbart sätt. Vår slutsats blir därför att de specifika aspekter som finns kring det som kan upplevas som kollektiva angrepp i första hand bör mötas utan några särskilt konstruerade regler. Om den reglering vi föreslår – sammantaget med en mer utvecklad praxisbildning – inte blir tillräcklig bör sådana frågor analyseras ytterligare och övervägas i ett annat sammanhang. Regeringen har som anförts tidigare aviserat att man avser att överlämna en proposition till om ett straffrättsligt skydd för den personliga integriteten. Enligt utskottets mening bör beredningen av den aviserade propositionen inte föregripas, och det finns således inte skäl för att nu ta något sådant initiativ som motionärerna efterfrågar. Motion 2016/17:865 (C) yrkande 42 avstyrks därmed. Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom det som utskottet anför om straffvärdesbedömning och tillkännager detta för regeringen. avslår motionsyrkanden om borttagande av straffrabatter och om försvårande och förmildrande omständigheter. Jämför reservationerna 16 (SD), 17 (S, V, MP), 18 (SD) och 19 (M, SD, C, KD). I motion 2016/17:419 av (M) begärs ett tillkännagivande om att överväga att ändra lagen så att straffrabatterna för återfallsförbrytare tas bort. Ett liknande yrkande framförs i motion 2016/17:1715 av (M). Även i motion 2016/17:2303 av och (båda SD) yrkande 3 (i denna del) begärs ett tillkännagivande om att ta bort straffrabatter. Enligt motionärerna bör strafftillägget vid flerfaldig brottslighet ökas, och i vissa fall bör kumulationsprincipen tillämpas. Strafflindring bör dessutom inte medges vid otillåten bevisprovokation. I motion 2016/17:1538 av m.fl. (KD) yrkande 3 begärs ett tillkännagivande om brottets straffvärde. Motionärerna anför att straffen i högre utsträckning än bör grunda sig på den brottsliga handlingens straffvärde. Hänsyn ska även i fortsättningen tas till brottslingens ålder, tidigare brottshistoria och andra faktorer, men inte i lika hög grad som . I motion 2016/17:2432 av (SD) begärs ett tillkännagivande om en översyn av lagstiftningen om uppmaning till brott av förtroendevalda. Enligt motionären har det förekommit att förtroendevalda politiker direkt har uppmanat medborgare att t.ex. riva ned eller förstöra politiska motståndares budskap eller själva deltagit i tillståndslösa demonstrationer. Regeringen bör därför återkomma med förslag till lagstiftning som syftar till skärpta straff för förtroendevalda som uppmanar till skadegörelse, hot, misshandel eller andra brott. I motion 2016/17:3255 av m.fl. (KD) yrkande 5 begärs ett tillkännagivande om strafflindring. Motionärerna anför att det finns behov av att se över de förmildrande omständigheter vid straffmätning som nämns i 29 kap. 5 § . Enligt motionärerna borde lagen ändras så att de förmildrande omständigheterna skulle vara att gärningsmannen drabbas särskilt hårt fysiskt, psykiskt eller socialt, negativa bieffekter av brottet eller straffet, ansvarsfullt agerande eller andra likvärdiga omständigheter. I 1 kap. 6 § anges att för brott som någon begått innan han fyllt får inte dömas till påföljd. Av 29 kap. 1 § framgår att straff, med beaktande av intresset av en enhetlig rättstillämpning, ska bestämmas inom ramen för den tillämpliga straffskalan efter brottets eller den samlade brottslighetens straffvärde. Med brottets straffvärde avses detsamma som brottets svårhet i förhållande till andra brott, eller med andra ord hur allvarligt brottet är. I linje med ekvivalens- och proportionalitetsprinciperna ska lika svåra straff följa på lika svåra brott, och svårare brott ska bestraffas strängare än lindrigare brott. Vid bedömningen av straffvärdet ska enligt 29 kap. 1 § andra stycket särskilt beaktas den skada, kränkning eller fara som gärningen inneburit, vad den tilltalade insett eller borde ha insett om detta samt de avsikter eller motiv som han eller hon har haft. Genom en lagändring 2010 tillfördes bestämmelsen en ny mening som anger att domstolen särskilt ska beakta om gärningen inneburit ett allvarligt angrepp på någons liv eller hälsa eller trygghet till person. Ändringen infördes i syfte att höja straffnivån för allvarliga våldsbrott. Samtliga de faktorer som anges i 29 kap. 1 § gäller omständigheterna vid brottet. Vidare framgår av 29 kap. 2 § 3 att som försvårande omständigheter vid bedömningen av straffvärdet ska, vid sidan av vad som gäller för varje särskild brottstyp, särskilt beaktas om gärningsmannen utnyttjat någon annans skyddslösa ställning eller svårigheter att värja sig. Bestämmelsen gäller bl.a. brott som begåtts mot handikappade eller äldre. (Se m.fl., , , Zeteo, kommentar till 29 kap. 2 §.) I 29 kap. 4 § regleras betydelsen av återfall vid straffmätningen. Det framgår av bestämmelsen att rätten vid straffmätningen utöver brottets straffvärde i skärpande riktning ska ta hänsyn till om den tilltalade tidigare gjort sig skyldig till brott, om inte förhållandet beaktas genom påföljdsvalet eller i tillräcklig utsträckning genom förverkande av villkorligt medgiven frihet. Vid denna bedömning ska särskilt beaktas vilken omfattning den tidigare brottsligheten haft, vilken tid som förflutit mellan brotten samt om den tidigare och den nya brottsligheten är likartade eller brottsligheten i båda fallen är särskilt allvarlig. Av de s.k. billighetsskälen (29 kap. 5 § ) framgår att rätten vid straffmätningen utöver brottets straffvärde i skälig omfattning ska beakta om den tilltalade till följd av brottet drabbats av allvarlig kroppsskada om den tilltalade till följd av hög ålder eller dålig hälsa skulle drabbas oskäligt hårt av ett straff utmätt efter brottets straffvärde om en i förhållande till brottets art ovanligt förflutit sedan brottet begicks om den tilltalade efter förmåga försökt förebygga, avhjälpa eller begränsa skadliga verkningar av brottet om den tilltalade frivilligt angett sig eller lämnat uppgifter som är av väsentlig betydelse för utredningen av brottet om den tilltalade förorsakas men till följd av att han eller hon på grund av brottet utvisas ur riket om den tilltalade förorsakas men till följd av att han eller hon på grund av brottet blir eller kan antas bli avskedad eller uppsagd från anställning eller drabbas av annat hinder eller synnerlig svårighet i yrkes- eller näringsutövning om ett straff utmätt efter brottets straffvärde skulle framstå som oproportionerligt strängt med hänsyn till andra rättsliga sanktioner till följd av brottet om någon annan omständighet påkallar att den tilltalade får ett lägre straff än brottets straffvärde motiverar. Av lagrummets andra stycke framgår att om det finns någon omständighet som avses i första stycket får rätten, om det finns särskilda skäl, döma till lindrigare straff än som är föreskrivet för brottet. Enligt 29 kap. 7 § gäller att om någon har begått brott innan han eller hon fyllt , ska hans eller hennes ungdom beaktas särskilt vid straffmätningen. Rätten får då döma till lindrigare straff än vad som är föreskrivet för brottet. För brott som någon har begått innan han eller hon fyllt får inte dömas till svårare straff än fängelse . Om fängelse och på livstid är föreskrivet för brottet eller om det följer av 26 kap. 2 §, får dock dömas till fängelse i högst . Bestämmelser om fängelsestraffets längd när någon döms för flera brott finns i 26 kap. 2 § . Av denna följer att fängelse inte får överstiga vare sig de högsta straffen för brotten sammanlagda med varandra eller . Fängelsestraffet får inte heller överstiga det svåraste straffet med om det svåraste straffet är kortare än fängelse . Om det svåraste straffet är fängelse men inte uppgår till fängelse får det svåraste straffet överskridas med . Om slutligen det svåraste straffet är fängelse eller längre får det svåraste straffet överskridas med . Det anförda innebär t.ex. att straffet för två eller flera fall av misshandel och/eller stöld maximalt är fängelse . Om det däremot är fråga om flera fall av t.ex. grov stöld är det maximala straffet fängelse . Av 30 kap. 3 § följer att rätten när någon döms för flera brott ska döma till gemensam påföljd för brotten, om inte något annat är föreskrivet. Om det finns särskilda skäl får rätten för ett eller flera brott döma till böter och döma till annan påföljd för brottsligheten i övrigt. Vidare får rätten döma till fängelse för ett eller flera brott som den dömer till villkorlig dom eller skyddstillsyn för brottsligheten i övrigt. När högre rätt dömer för brott som prövats i flera domar i lägre rätt, ska brottsligheten i varje sådan dom leda till en särskild påföljd. I 30 kap. 5 § första stycket anges att för brott som någon begått innan han eller hon fyllt får rätten döma till fängelse endast om det finns synnerliga skäl. Att rätten därvid i första hand ska bestämma påföljden till sluten ungdomsvård i stället för fängelse framgår av 32 kap. 5 §. I andra stycket anges att för brott som någon begått efter det att han eller hon fyllt 18 men innan han eller hon fyllt får rätten döma till fängelse endast om det med hänsyn till gärningens straffvärde eller annars finns särskilda skäl för det. I 34 kap. finns bestämmelser om ny påföljdsbestämning efter tidigare dom. Bestämmelserna anger hur domstolen ska bestämma påföljd när en tilltalad döms för ytterligare brott som begåtts innan en tidigare påföljd helt har verkställts eller upphört. Domstolen ska i en sådan situation som huvudregel bestämma en ny påföljd för den tillkommande brottsligheten. Bestämmelserna innebär att det görs en principiell skillnad mellan brott begångna före en tidigare dom (nyupptäckt brottslighet) och brott begångna efter en tidigare dom men innan påföljden helt har verkställts eller upphört (ny brottslighet) och att gemensam straffmätning endast ska tillämpas vid nyupptäckt brottslighet och att ny brottslighet konsekvent ska behandlas som återfall. Reglerna trädde i kraft (prop. 2015/16:151, bet. 2015/16:JuU30, rskr. 2015/16:107). I lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare finns särskilda bestämmelser om handläggning hos , åklagare och domstol av mål och ärenden om brott där den misstänkte inte har fyllt . Som anförs ovan trädde nya regler i kraft om hur domstolen ska bestämma påföljd när en tilltalad döms för ytterligare brott som begåtts innan en tidigare påföljd helt har verkställts eller upphört. I proposition 2015/16:151 Ny påföljd efter tidigare dom konstaterar regeringen (s. 57) att förslagen i propositionen innebär att ny brottslighet, som alltså utgör återfall, inte längre ska omfattas av regleringen om gemensam straffmätning. Ny brottslighet bör i stället, som återfall, beaktas i skärpande riktning vid påföljdsbestämningen. Regeringen anför vidare att har gjort bedömningen att regleringen om straffvärdesbedömningen av flerfaldig brottslighet i övrigt har goda skäl för sig och är väl förankrad i rättssystemet samt att den bedömningen delas av de remissinstanser som yttrat sig över den. Även regeringen delar den bedömningen och lämnar därför inte några ytterligare förslag till förändringar av den ordningen. Regeringen överlämnade proposition 2016/17:108 Straffskalorna för vissa allvarliga våldsbrott. I propositionen föreslår regeringen att straffskalorna för vissa allvarliga våldsbrott skärps. Förslagen innebär höjda minimistraff för brottstyperna grov misshandel, synnerligen grov misshandel, grovt olaga tvång, grovt olaga hot, grovt rån och grov utpressning. Vidare föreslås skärpningar av straffskalorna för brott mot lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor. Lagändringarna föreslås träda i kraft . I propositionen pekar regeringen på att straffmätningsreform blivit föremål för viss kritik.