bet · H401KU20 · 2017-06-13 00:00:00 — Inom utgiftsområde 7 Internationellt bistånd finns anslag 1:1 Biståndsverk-samhet. Anslaget får användas för internationellt bistånd. Anslaget får även användas för viss metodutveckling, studier, utvärderingar och erfarenhetsredovisningar, revisioner samt temporär verksamhet inom avgränsade projekt. Anslaget får även användas för förvaltningsutgifter, vilka beräknas uppgå till ca , vid myndigheter som genomför internationellt bistånd (prop. 2015/16:1 utg.omr. 7 s. 64). , (Dac), sam-ordnar internationella biståndsgivares rapportering om biståndet och tar fram riktlinjer. Dac har slagit fast kriterier för vilken typ av kostnader som får räknas som bistånd. Sådana kostnader benämns (Official Development Assistance). rapporteras det svenska biståndet efter avslutat budgetår till Dac. Med fyra eller mellanrum utför vidare Dac en revision av alla medlemsländers hantering av det internationella utvecklingssamarbetet. Slutsatserna av denna revision presenteras i rapporten . En s.k. mid-term review av genomfördes . Rätten att ta del av allmänna handlingar Till främjande av ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning ska varje svensk och utländsk medborgare enligt 2 kap. 1 § och 14 kap. 5 § tryckfrihetsförordningen (1949:105), förkortad TF, ha rätt att ta del av allmänna handlingar. En handling är allmän om den förvaras hos en myndighet och är att anse som inkommen till eller upprättad hos en myndighet. En handling anses enligt 2 kap. 6 § TF inkommen till en myndighet när den har anlänt till myndigheten eller kommit någon behörig befattningshavare till handa. Enligt 2 kap. 7 § första stycket TF anses en handling upprättad hos en myndighet när den har expedierats. En handling som inte har expedierats anses upprättad när det ärende som den rör har slutbehandlats hos myndigheten eller, om handlingen inte rör ett visst ärende, när den har justerats eller på annat sätt färdigställts av myndigheten. Rätten att ta del av allmänna handlingar får enligt 2 kap. 2 § TF endast begränsas om det krävs med hänsyn till vissa grundläggande intressen som anges i TF, t.ex. rikets säkerhet eller dess förhållande till annan stat eller mellanfolklig organisation, det allmännas ekonomiska intresse eller skyddet för enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden. Begränsningarna ska anges noga i bestämmelser i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL, eller i en annan lag som OSL hänvisar till. Utlämnande av allmänna handlingar Enligt 2 kap. 12 § TF ska en allmän handling som får lämnas ut på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Om en handling inte kan tillhandahållas utan att en sådan del av handlingen som inte får lämnas ut röjs, ska den i övriga delar göras tillgänglig för sökanden i en avskrift eller kopia. Utgångspunkten är således att handlingar ska lämnas ut i direkt anslutning till begäran, dvs. i princip omgående (, Offentlighetsprincipen, 8 uppl., 2010, s. 131 f.). Av 2 kap. 13 § TF framgår att den som önskar ta del av en allmän handling även har rätt att mot en fastställd avgift få en avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut samt att begäran att få en avskrift eller kopia av en allmän handling ska behandlas skyndsamt. Enligt 2 kap. 14 § TF ska begäran att få ta del av allmän handling göras hos den myndighet som förvarar handlingen och begäran prövas av myndigheten. Om det finns särskilda skäl får det dock föreskrivas att prövningen ska göras av en annan myndighet. Enligt 6 kap. 3 § OSL är det i första hand den anställde vid en myndighet som enligt arbetsordningen eller ett särskilt beslut har ansvar för vården av en handling som ska pröva om handlingen ska lämnas ut. I tveksamma fall ska den anställde låta myndigheten göra prövningen, om det kan ske utan onödigt dröjsmål. JO-beslut om utlämnande av allmänna handlingar JO prövar flera ärenden som gäller myndigheters hantering av framställningar om att få ut allmänna handlingar. I ett flertal beslut har JO uttalat att besked i en utlämnandefråga normalt bör lämnas som begäran har gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten ska kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Dessutom är ett visst dröjsmål ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material. Då kan det vara lämpligt att successivt lämna besked om vad som kan lämnas ut (se t.ex. JO-beslut med dnr 611-2008). kom det in flera anmälningar till JO från journalister som gällde framställningar om att ta del av utdrag ur administrativa system (JO-beslut , dnr 639-2012, dnr 2463-2012 och dnr 2732-2012). Anmälningarna aktualiserade likartade frågeställningar och behandlades därför gemensamt av JO i en relativt utförlig granskning (redog. 2013/14:JO1 s. 31 f. och s. 585 f.). I samband med JO:s utredning uppmanades att i sitt yttrande över klagomålen särskilt redogöra för sin organisation och sina handläggningsrutiner vid framställningar om att ta del av allmänna handlingar. I JO:s efterföljande bedömning framhölls att den normala beredningsgången vid prövning av frågor om handlingsutlämnande i inte är angiven i dess instruktion och att yttrande inte hade kastat något ytterligare ljus över vilka handläggningsrutiner som tillämpas. JO påtalade att handläggningen verkade ske ad hoc, utan tillräckligt stöd i fasta rutiner eller principer, och att organisation inte tycktes vara anpassad till de krav som följer av gällande bestämmelser om tillgång till allmänna handlingar. I sitt beslut uttalade JO kritik mot för grundläggande brister i organisation, ansvarsförhållanden och rutiner när det gäller utlämnande av allmänna handlingar. JO betonade att det är särskilt viktigt att regeringens kansli respekterar allmänhetens insynsrätt. När det gäller sekretessprövningar som fördröjer utlämnandet anfördes att en viss tidsutdräkt bör godtas om den framstår som rimlig men att samma grundlagskrav gäller för sekretessprövningen som för handläggningen av handlingsutlämnandefrågor i övrigt, nämligen att uppgiften ska prioriteras framför den löpande verksamheten. I ett beslut (dnr 6276-2012, dnr 6867-2012, dnr 1112-2013, dnr 2786-2013 och dnr 3107-2013) uttalade JO kritik mot , som i flera fall inte uppfyllt grundlagens krav på att allmänna handlingar ska lämnas ut skyndsamt. Beslutet baseras dels på JO:s utredning av fem separata anmälningar mot , som gällde handläggningen av framställningar om att få ta del av allmänna handlingar, dels på en närmare granskning av departementets handläggningsrutiner med anledning av dessa utredningar. Inom ramen för granskningen genomförde JO bl.a. en inspektion hos departementet . JO fann vid sin utredning av de fem anmälningarna att handläggningstiderna i de aktuella ärendena varit oacceptabelt långa i samtliga fall, från cirka två . Granskningen visade vidare att det generellt förekommer långa handläggningstider vid och att detta huvudsakligen beror på att personalresurserna för arbetet med handlingsutlämnande varit otillräckliga. Enligt utredningen drabbar detta framför allt framställningar som avser handlingar av något större omfattning och där sekretessprövningen därmed tar i anspråk. I beslutet noterar JO att departementet nu har tillfört resurser som ansvariga tjänstemän bedömer som tillräckliga. konstateras att det är oförenligt med tryckfrihetsförordningens bestämmelser att framställningar om att få ta del av allmänna handlingar får ligga i balans och inte handläggs aktivt. JO ser allvarligt på detta, och kritiseras för att situationen har tillåtits uppstå. JO framhåller bl.a. att en myndighet måste se till att det finns en rimlig beredskap för att handlägga framställningar som avser ett omfattande material. I beslutet behandlas också gränsdragningen mellan åtgärder som en myndighet är skyldig att vidta enligt tryckfrihetsförordningens bestämmelser och myndighetens serviceåtgärder. I detta avseende betonar JO att en hög servicenivå i grunden är positiv, men att en myndighets serviceåtgärder inte får fördröja utlämnandet av allmänna handlingar enligt tryckfrihetsförordningen. () är en mellanstatlig organisation, där säkerhetsrådet är ett av huvudorganen. ägnar sig åt frågor som rör fred och säkerhet. består av femton medlemmar: fem permanenta och tio icke-permanenta medlemmar. De fem permanenta medlemmarna är , , , och . De som inte är permanenta väljs av generalförsamlingen vardera enligt modellen fem länder från och , två från , två från den s.k. VOAS-gruppen , , och samt ett från . i säkerhetsrådet innehas en månad i taget och cirkulerar bland medlemmarna i bokstavsordning. Det är FN-representation som representerar i säkerhetsrådet. Högnivårepresentanter (t.ex. ministrar) kan vid enskilda debatter eller möten välja att delta anförande, och vid ett fåtal särskilda tillfällen bjuder rådets ordförande specifikt in till debatt på minister- eller till och med stats- eller regeringschefsnivå. Vid den svenska FN-representationen arbetar drygt 30 personer. har suttit i säkerhetsrådet : 1957–58, 1975–76 och 1997–98. Över 60 medlemsstater har aldrig varit medlemmar av säkerhetsrådet. anmälde sin kandidatur för en icke-permanent plats i för perioden –2018. Vid omröstningen valdes in till en icke-permanent plats i för perioden –2018. fick en av de två icke-permanenta platserna i den geografiska valgrupp som tillhör, VOAS-gruppen. FN har 193 medlemmar. För att bli invald i säkerhetsrådet måste två tredjedelar av de närvarande och röstande medlemsstaterna i rösta på landet. Om alla 193 länder är närvarande vid omröstningen krävs alltså 129 röster. Röstomgångarna fortsätter tills två länder samlat nödvändiga två tredjedels majoritet bakom sin kandidatur. Vid omröstningen hade alla länder möjlighet att lägga två röster i VOAS-gruppen. valdes in redan i den första röstomgången med 134 röster, som var mer än två tredjedelar av antalet länder som röstade. Den andra platsen i VOAS-gruppen fick delas av och , eftersom dessa länder fick samma antal röster efter fem röstomgångar. Mycket av det praktiska kampanjarbetet gjordes på FN-representationen i . Vidare fanns ett sekretariat på UD som fungerade som serviceorgan i . Den tredje komponenten i kampanjarbetet var ambassader och konsulat. UD:s enhet för FN-politik hade huvudansvaret för kandidaturarbetet. På enheten fanns ett sekretariat för att samordna det kandidaturrelaterade arbetet, liksom för att förstärka enhetens förmåga att hantera regeringens FN-engagemang. Som en del av kampanjarbetet tillsattes också sju sändebud eller hedersambassadörer som de också kallas, alla seniora personer, ambassadörer och före detta ministrar, med stor erfarenhet av utrikespolitik och av FN. Inledningsvis utsågs fyra män som sändebud: , , och . utsågs tre kvinnliga sändebud: , och . Regeringen uppger på sin webbplats att i praktiken sökte stöd för kandidaturen på basis av utrikespolitik och globala engagemang. Säkerhetsrådskampanjen uppges ha byggt på ”substans och konkret engagemang i sakfrågor och en vilja till bred dialog för att hitta lösningar på vår tids utmaningar”. Det uppges att det i praktiken ofta handlade om att statsråden vid sina resor eller inkommande besök tog upp frågan om säkerhetsrådet med företrädare för andra länder. På samma sätt tog utlandsmyndigheterna (ambassader och konsulat) upp frågan om säkerhetsrådet i sina kontakter. Det handlade också om att deltog i multilaterala forum, konferenser och FN-processer. uppges ha bedrivit en frågedriven kampanj som till stor del var baserad på engagemanget för stora utmaningar, såsom klimat, humanitära kriser, migration, fredsbyggande och jämställdhet. Regeringen menar att den dialog och de kontaktytor som har skapats genom kandidaturarbetet främjar arbetet med att få genomslag för svenska positioner. I en promemoria till utrikesutskottet daterad bedöms de totala kostnaderna för kandidaturarbetet 2014–2016 uppgå till , varav avser kostnader för ordinarie UD-personal som avdelats för kandidaturarbetet. Samma uppgifter återges i utrikesministerns svar på den skriftliga frågan 2015/16:1444. I promemorian anförs att en redovisning av de slutligt bokförda kostnaderna bör kunna ske senast (2016). På regeringens webbplats anförs att UD från sin del av förvaltningsanslag har budgeterat vissa medel för arbetet med anledning av säkerhetsrådskandidaturen och en stärkning av FN-arbetet. Medel avsattes första gången under den tidigare regeringen . Därefter har medel avsatts 2015 och 2016. Vidare har UD-anställd personal avdelats för att särskilt arbeta med säkerhetsrådskandidaturen i och vid FN-representationen i . De första tjänsterna i och tillträddes . Denna del av personalresurserna uppgår till tio tjänster som inte är extra utan ingår i ordinarie budget. På webbplatsen kommenteras kostnaderna på följande sätt: • Kostnaderna för kandidaturen bör ses i kontexten av dels de mycket stora bidrag ger till FN-systemet, dels ambitionen att med jämna mellanrum även delta aktivt i arbetet i dess säkerhetsråd. • Baserat på offentliggjorda uppgifter, erfars att den svenska kandidaturen är mycket kostnadseffektiv jämfört med andra länders tidigare kandidaturer i samma geografiska grupp. Utrikesministern anförde i ett svar på en fråga i att UD:s säkerhetspolitiska enhet hade tilldelats för framför allt resor och andra direkt kandidaturrelaterade kostnader, och att FN-representationen i hade tillförts för seminarier och evenemang som ska belysa olika sakfrågor samt har tillförts tre tjänster. var motsvarande resursbeslut som tilldelats UD:s säkerhetspolitiska enhet och ca som tillförts FN-representationen i . Utöver dessa medel finns det enligt svaret även andra indirekta kostnader som kan hänföras till kandidaturarbetet. Det handlar om t.ex. , FN-representationens och de övriga utlands-myndigheternas aktiviteter som kan sägas ha bäring på kandidaturen, såsom resor, seminarier och andra evenemang. Dessa är dock svåra att kvantifiera, då det inte alltid går att göra gränsdragningar mellan vad som är kandidaturarbete och vad som utgör utrikesförvaltningens verksamhet i övrigt. Därtill kommer merkostnader för den extra personal som tillförts FN-representation. I olika inslag i massmedierna har frågor om kampanjen rests. I en artikel i hävdas att regeringen använt biståndspengar till kampanjen för en plats i . FN-delegater från mindre länder har enligt artikeln bjudits på resor till , och detta har bekostats med medel från biståndsbudgeten. Resor ska ha betalats genom Dag Hammarskjöldfonden. Enligt diariefördes inte någon handling i UD om ambassadörernas besök i , trots månader av planering och hundratals handlingar. sekretessprövning av skriftväxlingen om FN-ambassadörernas besök tog , enligt . Redovisningen från till Sida om hur bidraget använts var försenad. I medierna och från UD finns uppgifter om olika tillfällen när FN-ambassadörer bjudits till , t.ex. (klimatseminarium) och (on Security and Development). I artiklar i och redovisas uppgifter från olika möten där kandidatur till säkerhetsrådet tagits upp, bl.a. möten som statsminister haft i samband med konferensen for Devlopment i , , . Frågan om vem som skrivit ett mejl har tagits upp av . Kampanjen har också tagits upp i interpellationer och frågor i . Regeringen har på sin webbplats och genom svar i besvarat den kritik som har framförts. Regeringen anför att inga pengar har använts på fel sätt. har ett femtiotal New York-baserade FN-ambassadörer varit inbjudna av Dag Hammarskjöldfonden till , i samarbete med UD. Dag Hammarskjöldfonden finansieras av UD, genom Sida. Fonden har som uppgift att verka genom seminarier, konferenser och nätverksbyggande. FN-ambassadörernas besök uppges ingå Hammarskjöldfondens ordinarie verksamhet. Det är normalt att biståndspengar används på det här sättet. Insatsen är en av många insatser som ryms inom anslagsposten Strategiskt inriktade bidrag (anslaget 1:1 Biståndsverksamhet inom utgiftsområde 7 Internationellt bistånd). berättade utrikesministern i en intervju att FN-ambassadörernas besök är ett tillfälle att lyfta fram kandidatur till säkerhetsrådet. Vidare skriver regeringen på sin webbplats att UD använt biståndspengar som uppfyller OECD-Dacs biståndskriterier för att betala resor till konferensen on Security and Development som hölls den 5–. Detta gjorde det möjligt för representanter från låg- och medelinkomstländer att delta i konferensen. På regeringens webbplats anförs att säkerhetsrådskampanjen byggde på substans och konkret engagemang i sakfrågor och en vilja till bred dialog för att hitta lösningar på vår tids utmaningar. I praktiken handlar det ofta om att statsråden vid sina resor eller inkommande besök tog upp frågan om säkerhetsrådet med företrädare för andra länder. På samma sätt tog (ambassader och konsulat) upp frågan om säkerhetsrådet i sina kontakter. Det handlar också om att deltar i multilaterala forum, konferenser och FN-processer. Det fanns ingen risk för att regeringen skulle frångå sina utrikespolitiska principer för att vinna röster i kampanjen. engagemang för en bättre och rättvisare värld, inklusive mänskliga rättigheter, folkrätt och jämställdhet, är en drivande kraft bakom kandidaturen till . Den politik regeringen för visar att regeringen står fast vid sina principer. Den dialog och de kontaktytor som skapas genom kandidaturarbetet främjar arbetet med att få genomslag för positionerna. beslutade att följa upp och utvärdera kampanjen för kandidatur till . En upphandling av en extern utredare genomförs . Syftet med uppdraget är att följa upp resultatet av kampanjarbetet och vilka värden kampanjarbetet har kunnat uppfylla förutom att fick en plats i säkerhetsrådet. Uppföljningen och utvärderingen omfattar arbetet som skedde från anmälan om kandidaturen 2004 tills kampanjarbetet avslutades . Frågor som ska besvaras: – Vilka mål och strategier fanns för kampanjen? – Fanns det andra mål än att få en plats i säkerhetsrådet? – Omfördelades bistånd ? – Hur har arbetet finansierats? – Vilka aktiviteter har genomförts? – Vilka resultat har kampanjen gett? – Har kampanjen inneburit några eftergifter? – På vilket sätt fick stöd från de nordiska länderna? – Vilka lärdomar kan dras av kampanjarbetet? – Hur fungerade organiseringen av kampanjarbetet? Den externa utredaren ska inkomma med sin rapport till utrikesutskottet . Enligt den promemoria som ligger till grund för utrikesutskottets upphandling avser internt att följa upp kampanjen för kandidatur till . Det har inkommit en anmälan till ombudsmän () om hantering av begäran om allmänna handlingar när det gäller kandidatur till säkerhetsrådet. JO beslutade att inleda en utredning med anledning av anmälan (dnr 6579-2016). JO har inte slutfört sin utredning. har vid ett flertal tidigare tillfällen granskat regeringens och hantering och styrning av det internationella utvecklingssamarbetet. granskade utskottet den förra biståndsministerns hantering av biståndsverksamheten (bet. 2013/14:KU20 s. 205 f.). I en anmälan begärdes att utskottet skulle granska den förra biståndsministerns hantering av egna biståndsmedel och om denna har varit förenlig med gällande regelverk. I en annan anmälan anfördes att den förra biståndsministern hade allvarliga problem i styrningen av och dialogen med både de egna medarbetarna inom och underliggande myndigheter. Granskningen gav inte anledning till något uttalande från utskottets sida. granskade utskottet också f.d. utrikesministerns och f.d. biståndsministerns hantering av biståndsanslaget (bet. 2013/14:KU20 s. 217 f.). I en anmälan begärdes att utskottet skulle granska om användning av medel från biståndsanslaget för att bekosta lönerna till den förra biståndsministern och hennes statssekreterare hade varit förenlig med gällande regelverk för hur anslag i statens budget får användas. Utskottet anförde följande i sitt ställningstagande (bet. 2013/14:KU20 s. 224): Granskningen visar att de avräkningar som har gjorts för biståndets administrativa kostnader inte kan sägas vara i strid med gällande riktlinjer. Utskottet konstaterar dessutom att förra biståndsministern efter en intern översyn av avräkningsmodellen fann att avräkningarna för statsrådets och statssekreterarens lönekostnader borde upphöra. Granskningen ger inte anledning till något ytterligare uttalande från utskottets sida. genomförde en granskning av Utrikes-departementets hantering av bidrag från biståndsanslagen (bet. 2010/11:KU20 s. 144 f.). Granskningen var huvudsakligen inriktad på frågor om huruvida beslut i ärenden om sådana bidrag från bidragsanslaget som hanteras av fattades av regeringen eller av , regeringens återrapportering till om resultatet av biståndet samt om den administrativa hanteringen av och andra rutiner för utbetalningen av sådana bidrag. nämnda förstudie berördes även i denna granskning. anförde i denna del som svar på en fråga från utskottet att man välkomnade den granskning som redovisats i förstudien och noterade de iakttagelser och förslag som lämnats. avsåg att beakta förstudien i det fortsatta arbetet, men eftersom iakttagelserna bara var preliminära var det inte möjligt att närmare redovisa vilka konkreta ställningstaganden rapporten kunde förväntas leda till. En genomgående strävan från regeringen var vidare att föra över bidragshanteringen från till myndigheter. granskade utskottet med anledning av två anmälningar bl.a. re-geringens styrning av Sida (bet. 2008/09:KU20 s. 164 f.). Utskottet påminde om att regeringen ansvarar inför för hur statens medel används och att regeringen bär ett ansvar för en förvaltningsmyndighets verksamhet. och regeringen bör följa upp och utvärdera en myndighets verksamhet. Det ansvariga statsrådet har ett särskilt ansvar för att vid behov se till att regeringen vidtar de åtgärder som behövs för att avhjälpa brister i myndighetens verksamhet. Granskningen hade enligt utskottet visat att de ansvariga statsråden hade följt utvecklingen vid Sida och medverkat till att nödvändiga åtgärder hade vidtagits. Härutöver har vissa granskningar som rör regeringens hantering av biståndsverksamheten redovisats i bl.a. betänkandena /06:KU10 s. 21, 2005/06:KU20 s. 192 och 2006/07:KU20 s. 122. Rätten att ta del av allmänna handlingar har granskat utlämnande av allmänna handlingar, särskilt mot bakgrund av tryckfrihetsförordningens krav på skyndsam handläggning. Utskottet har då betonat att rätten att ta del av allmänna handlingar är en hörnsten i den svenska rättsordningen och är av central betydelse för opinionsbildning, debatt och insyn i och granskning av myndigheternas verksamhet. En begäran om att få ta del av en allmän handling ska, enligt utskottet, behandlas med förtur, och inga obehöriga dröjsmål eller någon omfattande tidsutdräkt får förekomma (se t.ex. bet. 2003/04:KU20 s. 134 f., bet. 2009/10:KU10 s. 14 f. och bet. 2010/11:KU10 s. 31). 2013/14:KU20 s. 130 f.) granskade utskottet hantering av ett ärende där Sida bett om samråd med departementet om utrikessekretess i ett utlämnandeärende hos myndigheten. Beredningen av ärendet i tog drygt . konstaterade att tidsutdräkten i det aktuella fallet, trots departementets hänvisning till att det krävde en noggrann sekretessprövning, svårligen kunde anses överensstämma med grundlagens skyndsamhetskrav. Utgångspunkten, framhöll utskottet, är att handlingar ska lämnas ut i direkt anslutning till begäran, dvs. i princip omgående. En sekretessprövning som fördröjer utlämnandet bör i enlighet med vad JO uttalat godtas om den framstår som rimlig, men ska då prioriteras framför den löpande verksamheten. Utskottet upprepade vikten av att har den organisation och de rutiner som krävs för att offentlighetsprincipen och kravet på skyndsamhet ska kunna upprätthållas och att det förbättringsarbete som har inletts påskyndas.