bet · H401AU5 · 2017-02-17 00:00:00 — Det är av största vikt dels att de offentliga monopolen fortsätter brytas upp så att vård- och omsorgssektorn därigenom kan utvecklas bättre, dels att anställda inom dessa yrken ska kunna välja mellan olika arbetsgivare. Undersökningar som gjort visar hur nyexaminerade kvinnor i genomsnitt får lägre lön än män. En undersökning av 33 högskole- och universitetsutbildningar visar att kvinnor i större utsträckning än män går utbildningar som leder till överutbildning vid den första anställningen. Som överutbildad räknas den som studerat mer än genomsnittet av de anställda i det yrke man har. finner flera tänkbara förklaringar till att kvinnor är sämre matchade än män till yrken i förhållande till sin utbildning. En av anledningarna är kvinnors preferenser, att de föredrar närbelägna och mer flexibla jobb som då begränsar urvalet. En tänkbarhet är också att kvinnor i högre utsträckning än män är benägna att ta ett arbete med lägre kvalifikationskrav om alternativet är arbetslöshet. Vid sidan av dessa förklaringsmodeller resonerar också kring jobbdiskriminering där arbetsgivaren förväntar sig en högre frånvaro från kvinnor och därför erbjuder arbetsuppgifter där det skulle vara lättare att ta in en vikarie vid frånvaro; den typen av jobb innebär också en lägre lön. Dessa antaganden bygger på fördomar vilka bör motverkas rättsligt för att främja en arbetsmarknad utan jobbdiskriminering. Jag anser att regeringen bör vidta åtgärder för att motverka jobbdiskriminering i enlighet med vad jag anfört ovan. Jag delar inte utskottets bedömning av det delmål för jämställdhetspolitiken som gäller en jämn fördelning av det obetalda hem- och omsorgsarbetet. anser att det är bra om båda parter tar ansvar för arbetet med barn och hem. Hur familjer eller par väljer att fördela ansvaret för hem och barn påverkar andra delar av livssituationen, som ställningen på arbetsmarknaden, möjligheter till karriär och framtida pension. Traditionellt sett har kvinnor tagit ett större ansvar i hemmet. Effekten har blivit att kvinnorna varit borta mer från jobbet, halkat efter i löneutvecklingen och därmed också fått lägre pensioner. Flera partier använder detta faktum som ett skäl att likrikta utformningen av föräldraförsäkringen och föräldraledigheten. Till exempel tillsatte regeringen en ny utredning av föräldraförsäkringen där en del av syftet är just att begränsa flexibiliteten ytterligare i föräldraförsäkringen men även i föräldraledigheten. I delmålet ingår det även att titta på en jämn fördelning av hushålls- och underhållsarbete. anser att detta är helt fel väg att gå eftersom det inskränker familjers valfrihet och nedvärderar myndiga personers egna val. anser inte att det är politikens roll att lägga sig i hur uppdelningen ser ut och ser inte heller några rimliga medel för att uppnå detsamma, varför partiet är kritiskt till detta delmål. I enlighet med vad jag här anfört anser jag att regeringen inte bör ha ett delmål om jämn fördelning av obetalt hem- och omsorgsarbete. lösning är i stället att undanröja hinder och skapa bättre förutsättningar för olika val, för såväl mammor som pappor. Valfrihet står inte i motsatsförhållande till ökad jämställdhet. vill ge familjer fler valmöjligheter att välja den livsstil i allmänhet och barnomsorgsform i synnerhet som passar dem och deras barn bäst. Olika utfall kan bero på att förutsättningarna är olika, men det kan också bero på att familjer eller par har gjort prioriteringar och val som får ekonomiska konsekvenser. Så måste det kunna få vara och det måste respekteras. har en liknande utgångspunkt när det gäller anhörigomsorg. Det är viktigt att de som vill sköta omsorgen om sina nära anhöriga har goda förutsättningar för detta. I det sammanhanget bör exempelvis frågan om möjlighet till tjänstledighet ses över och införandet av ett begränsat antal VAF-dagar (vård av förälder). För de som hellre vill ha äldreomsorg för anhöriga är det av stor vikt att det finns tillgång till en god omsorg med olika inriktningar. Alla åtgärder i fråga om anhörigomsorg måste inriktas på att stödja och underlätta olika val, inte att förhindra eller strypa möjligheter. Nära relationer är viktiga och ska värnas. Mot bakgrund av ovanstående resonemang anser jag att regeringen bör införa ett nytt delmål om att skapa goda förutsättningar för egna val när det gäller hem- och omsorgsarbete för både män och kvinnor. Jag välkomnar liksom utskottet ett nytt delmål om jämställd hälsa. anser dock att det inte är rimligt att fortsätta med en föråldrad modell för styrning av vården där landstingen inte klarar av att göra vården jämlik och jämställd. För att hela befolkningen ska få likvärdig tillgång till vård och för att de resurser som läggs på vården ska användas så effektivt som möjligt behövs det enligt mening ett ökat statligt ansvar för vården. Nuvarande ansvarsstruktur bidrar till ojämställd vård. Jag anser därför, i likhet med partiets företrädare i socialutskottet (se avvikande mening i yttr. 2016/17:SoU4y), att regeringen bör inkludera arbete med förstatligande av sjukhusvården under delmålet hälsa. Nationellt uppdrag om hedersrelaterat våld och förtryck, punkt 2 (M, SD, C, KD) av (M), (M), (C), (M), (SD), (KD), (M) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:3551 av (C) yrkande 6, 2016/17:3554 av m.fl. (KD) yrkande 6, 2016/17:3555 av m.fl. (M) yrkande 3 och 2016/17:3556 av m.fl. (L) yrkande 2 och 2016/17:2348 av (M) yrkandena 1 och 2. I skrivelsen redogör regeringen för sin avsikt och sina skäl för att inrätta en jämställdhetsmyndighet. Vi kan konstatera att regeringen har påbörjat arbetet med att inrätta en ny jämställdhetsmyndighet genom att ge en särskild utredare i uppdrag att förbereda och genomföra bildandet av myndigheten. Uppdraget omfattar bl.a. att förbereda en överflyttning av det nationella uppdrag om hedersrelaterat våld och förtryck som i har till den nya myndigheten. Hedersrelaterat våld och förtryck är ett allvarligt och mycket oroande samhällsproblem som orsakar stort fysiskt och psykiskt lidande. Det är samhällets ansvar att uppmärksamma och ge stöd och skydd till alla som utsätts. i har bedrivit ett viktigt och angeläget arbete med att stödja brottsoffer och berörda myndigheter, och har byggt upp en gedigen kunskap och erfarenhet på området. Att flytta arbetet mot hedersrelaterat våld och förtryck till en ny jämställdhetsmyndighet riskerar enligt vår mening att kraftigt försvaga den sakkunskap som byggts upp på området och det kan ta innan verksamheten är fullt återuppbyggd. Vidare skiljer sig det operativa arbetet för att samordna samhällets insatser mot hedersrelaterat våld och förtryck åt från de övriga uppgifter som jämställdhetsmyndigheten enligt regeringens förslag ska ansvara för. Hedersproblematiken är dessutom en egen problematik med fler dimensioner än jämställdhetsdimensionen. Vi anser att ansträngningarna för att bekämpa det hedersrelaterade våldet och förtrycket måste intensifieras. Det är angeläget att det skapas långsiktiga förutsättningar för att bedriva och utveckla arbetet på området. Vi tror inte på den modell som utskottet förespråkar, som går ut på att i får behålla det nationella uppdraget till 2020. menar utskottet att det bör göras en utvärdering av verksamheten för att därefter ta ny ställning i frågan. Detta skapar inte förutsättningar för långsiktighet och utveckling av verksamheten. i har tidigare fått femåriga uppdrag (dock inte ). Att man nu sätter ett slutdatum skapar en osäkerhet för hela verksamheten. Och det är nu uppenbart att regeringen har för avsikt att efter 2020 lägga ner verksamheten och att man nu endast gör en tillfällig förlängning. Vidare står vi inte bakom utskottets bedömning att frågor om hedersrelaterat våld och förtryck parallellt bör ingå i en ny jämställdhetsmyndighets uppdrag. En sådan modell skulle vara en olycklig övergångslösning som riskerar att splittra och skada den verksamhet som har byggts upp . Flera tunga remissinstanser har haft invändningar mot att lägga ner verksamheten och riskeras mycket att slås sönder, i en fungerande verksamhet. har därutöver mycket riktigt anfört i sitt remissvar att den nuvarande verksamheten arbetar operativt med en telefonlinje och att det kommer att utgöra ett udda inslag i en myndighet. Att ha både stödjande verksamhet och stå för utvärdering och uppföljning i samma myndighet synes inte vara genomtänkt. Mot denna bakgrund anser vi att regeringen bör verka för att i får behålla det nationella uppdraget om hedersrelaterat våld och förtryck och att det permanentas där. Mot bakgrund av det anförda anser vi att i bör behålla det nationella uppdraget om hedersrelaterat våld och förtryck och att det bör permanentas. Detta bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Övrig styrning och organisation av jämställdhetspolitiken, punkt 3 (M) av (M), (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:3555 av m.fl. (M) yrkande 2 och 2016/17:2703 av m.fl. (S), 2016/17:3037 av m.fl. (C) yrkandena 1–6, 2016/17:3057 av och (båda C) yrkande 1, 2016/17:3551 av (C) yrkandena 1–5, 7 och 8, 2016/17:3553 av och (båda SD) yrkande 1, 2016/17:3554 av m.fl. (KD) yrkandena 5 och 8 samt 2016/17:3556 av m.fl. (L) yrkandena 1 och 3–5. Till skillnad från utskottet är vi kritiska till regeringens planer på att inrätta en ny myndighet med uppgift att styra och genomföra jämställdhetspolitiken. menar att alla myndigheter ska agera på ett objektivt och opartiskt sätt. Ett aktivt jämställdhetsarbete måste bedrivas inom alla relevanta myndigheter för att få genomslag. Att inrätta en särskild myndighet för jämställdhetsfrågor kan få motsatt effekt genom att arbetet på andra myndigheter sidoordnas och nedprioriteras. Vi anser dessutom att det är högst tveksamt att den nya myndigheten å ena sidan ska delta i genomförandet av jämställdhetspolitiken genom att fördela medel och stötta andra aktörer operativt och å andra sidan ska utvärdera politiken. Det minskar uppföljningens trovärdighet. En särskild myndighet kommer dessutom inte med säkerhet att leda till bättre utvärderingar – tvärtom kan myndigheter med särskild kompetens inom sina delområden, såsom utvärdering (IFAU) eller Myndigheten för vård- och omsorgsanalys, ha bättre förutsättningar för detta. Vidare motsätter vi oss att bryta upp och flytta väl fungerande verksamheter såsom i läns nationella uppdrag om hedersrelaterat våld och förtryck och Nationellt centrum för kvinnofrid vid . Vi anser att regeringen bör verka för en organisation av jämställdhetspolitiken i enlighet med vad vi anfört ovan. Övrig styrning och organisation av jämställdhetspolitiken, punkt 3 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:3553 av och (båda SD) yrkande 1, 2016/17:3551 av (C) yrkandena 2 och 3, 2016/17:3554 av m.fl. (KD) yrkande 5, 2016/17:3555 av m.fl. (M) yrkande 2 och 2016/17:3556 av m.fl. (L) yrkandena 1 och 5 samt 2016/17:2703 av m.fl. (S), 2016/17:3037 av m.fl. (C) yrkandena 1–6, 2016/17:3057 av och (båda C) yrkande 1, 2016/17:3551 av (C) yrkandena 1, 4, 5, 7 och 8, 2016/17:3554 av m.fl. (KD) yrkande 8 och 2016/17:3556 av m.fl. (L) yrkandena 3 och 4. är till skillnad från utskottet starkt kritiska till regeringens planer på att inrätta en ny jämställdhetsmyndighet och anser, i likhet med flera remissinstanser, att det inte finns behov av en ny myndighet på jämställdhetsområdet. Regeringen har inte tydligt förmått visa på några klara fördelar med en ny myndighet och har inte heller i tillräckligt hög grad tagit hänsyn till de risker och nackdelar som finns med förslaget och som påtalats av flera remissinstanser. Vi delar därmed inte utskottets bedömning att en jämställdhetsmyndighet bör inrättas. Vi noterar att även , , Liberalerna och Krist-demokraterna i sina respektive följdmotioner har invändningar mot att inrätta en jämställdhetsmyndighet på det sätt som regeringen redogör för i skrivelsen och bekräftar i de beslutade utredningsdirektiven (dir. 2016:108). Vi står bakom den kritik som framförs i dessa motioner. Vi menar därför, till skillnad från utskottet, att det påbörjade arbetet med att inrätta en jämställdhetsmyndighet bör avbrytas. Vi anser att regeringen bör verka för en organisation av jämställdhets-politiken i enlighet med vad vi anfört ovan. Övrig styrning och organisation av jämställdhetspolitiken, punkt 3 (C) av (C). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:3037 av m.fl. (C) yrkandena 1–6 och 2016/17:3551 av (C) yrkandena 1–5, 7 och 8 samt 2016/17:2703 av m.fl. (S), 2016/17:3057 av och (båda C) yrkande 1, 2016/17:3553 av och (båda SD) yrkande 1, 2016/17:3554 av m.fl. (KD) yrkandena 5 och 8, 2016/17:3555 av m.fl. (M) yrkande 2 och 2016/17:3556 av m.fl. (L) yrkandena 1 och 3–5. noterar att Statskontoret haft i uppdrag av regeringen att lämna förslag på hur en strategisk, tydlig och hållbar styrning, organisering och ansvarsfördelning kan uppnås när det gäller de nationella uppdrag som , (Nationellt centrum för kvinnofrid, NCK), i och i har på delmålsområdet mäns våld mot kvinnor. Dessa myndigheter berörs alla av regeringens planer på att bilda en ny jämställdhetsmyndighet. Statskontoret bedömer att det finns flera risker med att förändra organisationen och ansvarsfördelningen för de berörda myndigheternas uppdrag. Det kan leda till minskad både produktivitet och effektivitet. Statskontoret bedömer att det är en överhängande risk att den uppbyggda kompetensen går förlorad och att formerna för samverkan måste byggas upp på nytt igen. Statskontoret har inte sett tecken på betydande brister i verksamheterna eller större rollfördelningsproblem, och kan därför inte se att vinsterna med en eventuell förändring av ansvaret för frågorna överväger dessa risker. Statskontorets analys visar att det inte finns några större överlappningar mellan de befintliga ingående enheternas kunskaps- och samordningsuppdrag eller i genomförandet av uppdragen. Likaså visar analysen att det har byggts upp samverkansformer som gör att de olika enheterna själva identifierar överlappningar i uppdragen från regeringen och samordnar sitt arbete vid behov. Utskottet har under beredningen av detta ärende inhämtat upplysningar från Statskontoret som då bekräftat sin analys och slutsats. Det förvånar mig att utskottet bortser från Statskontorets bedömning och så helhjärtat stöder regeringens planer på att inrätta en jämställdhetsmyndighet. däremot instämmer i Statskontorets analys och jag anser att regeringen bör verka för att ansvarsfördelningen mellan de myndigheter som pekas ut i skrivelsen och deras uppdrag ska kvarstå i befintliga organisationer. Vidare anser jag att regeringen bör verka för att de myndighetsuppdrag som är tillfälliga ska permanentas så att uppdragen kan utvecklas i befintliga organisationer. Genom att behålla nuvarande organisation och ansvarsfördelning kan myndigheterna och regeringen använda de arbetssätt och den struktur som har byggts upp och till synes fungerar relativt väl, i stället för att lägga resurser på att etablera en ny organisation och ansvarsfördelning. finns det inget sammanhållande ansvar för måluppfyllelse och uppföljning av de jämställdhetspolitiska målen. Detta ansvar behöver tydliggöras. anser att arbetet med jämställdhet även i fortsättningen ska vara integrerat i alla myndigheter. För att det ska genomföras mer effektivt vill att uppdragen för stöd, metodutveckling och erfarenhetsutbyte, måluppfyllelse och uppföljning på jämställdhetsområdet samlas under en myndighet. Därigenom undviks ett otydligt ansvar som faller mellan stolarna. Jag anser därmed att regeringen bör verka för att uppföljning och utvärdering av jämställdhet samlas under en befintlig myndighet med fokus på jämställdhetsintegrering och strukturellt jämställdhetsarbete i stället för en ny myndighet. Regeringen bör också utforma sin styrning utifrån vikten av att ett aktivt jämställdhetsarbete bedrivs inom samtliga berörda myndigheter. Utskottet har under beredningen av detta ärende även inhämtat upplysningar från NCK. NCK har inför utskottet berättat om sin unika verksamhet och den komplexitet som ligger i det verksamhetsområde man arbetar med. När det gäller NCK:s framtida roll och ansvar vill jag särskilt lyfta fram att det dubbla uppdrag som verksamheten har – att kombinera forskning och utbildning med daglig kontakt med våldsutsatta kvinnor – är det som varit avgörande för NCK:s utveckling. Någon motsvarande nationell organisation finns inte i något annat land i världen. NCK driver t.ex. nationella stödtelefon Kvinnofridslinjen som startades . Telefonen är bemannad med sjuksköterskor och socionomer dygnet runt och tar emot mellan 80 och 90 samtal (31 500 samtal ). NCK är inte en myndighet och därför registreras inte samtalen, vilket är avgörande för att kvinnor ska våga ta kontakt och söka hjälp. Genom tillhörigheten till NCK och får Kvinnofridslinjen och patientmottagningen tillgång till vidareutbildning på universitetsnivå och expertkunskap om aktuell forskning och om den nationella utvecklingen på området. Och genom patientbesöken och samtalen till Kvinnofridslinjen får NCK en unik inblick i situationen för våldsutsatta kvinnor i samt viktig kunskap om vilka frågor de har och vilken typ av stöd de efterfrågar. På samma sätt får centrumet viktig kunskap och erfarenheter genom de dagliga kontakterna med yrkesverksamma från rättsväsendet, hälso- och sjukvården, kommuner och andra myndigheter som deltar i NCK:s utbildningar. Sammantaget ger detta en gedigen grund för att utveckla verksamheten och vara en föregångare i arbetet för att förbättra situationen för våldsutsatta kvinnor och deras barn. Jag anser mot bakgrund av det anförda att regeringen bör verka för att NCK ska behålla sitt nationella uppdrag som kunskaps- och resurscentrum. I arbetet för att nå de jämställdhetspolitiska målen ser hur viktigt det är att arbeta strukturerat med jämställdhetsintegrering. Jämställdhet blir därigenom en del av det ordinarie arbetet. Jämställdhet är en vinst både för invånarna och för t.ex. kommuner och landsting. Jämställdhet är bra för samhällsekonomin och främjar högre kvalitet i alla verksamheter. Könsuppdelad statistik förenklar jämställdhetsintegrering och gör att vi kan ser hur beslut, åtgärder och bemötanden faller ut för kvinnor och män så att vi kan upptäcka skillnader och göra något åt dem. Jämställdhetsintegrering säkrar att väntetider, resursfördelning, behandling och bemötande utgår från individen, utan att snedvridas av fördomar, okunskap eller vana. Det handlar om rättvisa för kvinnor och män, flickor och pojkar, men det är också en fråga om effektivitet och kvalitet. Jag är, till skillnad från vad utskottet verkar vara, inte tillfredsställd med regeringens arbete på området. Arbetet med jämställdhetsintegrering behöver stärkas. I enlighet med det anförda anser jag att regeringen bör dels stärka arbetet med jämställdhetsintegrering och att alla myndigheter får direktiv om jämställdhetsintegrering, dels säkerställa att könsuppdelad statistik används i arbetet med jämställdhetsintegrering. ser vidare ett behov av att arbetet med jämställdhetsbudgetering stärks. Jämställdhetsbudgetering handlar om att synliggöra människorna bakom siffrorna i en budget. Det synliggör hur de offentliga resurserna fördelas mellan könen, hur det möter kvinnors och mäns, flickors och pojkars behov och vilka effekter det ger. Budgetprocesser inom stat, landsting/regioner och kommuner kan lämpligen utformas så att metoder för jämställdhetsbudgetering tillämpas. I årsberättelser och övrig budgetuppföljning i offentlig sektor syns då utfallet utifrån jämställdhetsbudgetering. Jag anser att regeringen, i enlighet med vad jag här anfört, bör verka för att stärka arbetet med jämställdhetsbudgetering. Ojämställdhet finns i alla delar av samhället. De kostnader och den outnyttjade potential som är relaterade till ojämställdheten är inte belagda. Bara för ett av och regeringens fyra jämställdhetsmål finns det beräkningar på kostnader. Det handlar om kostnader för våld mot kvinnor. I en rapport från (Kostnader för mäns våld mot kvinnor – en samhällsekonomisk analys) uppskattas kostnaderna för våld mot kvinnor i nära relationer till omkring 2,7–3,. Ett område där det saknas beräkningar är det obetalda arbetet. En av de få kostnadsberäkningar som finns på det ojämnt fördelade hem- och omsorgsarbetet visar att kvinnor bara i utför motsvarande mer i arbete än män i i form av anhörigvård. Kostnaderna för ett ojämställt samhälle är fortfarande i stort sett en vit fläck på både forskarnas och politikernas karta. För att man snabbare ska kunna åstadkomma förändringar är det viktigt att frågan får en grundlig belysning ur ett nationalekonomiskt perspektiv. Politiken behöver oberoende siffror på vad ojämställdheten kostar för staten, samhället och individen. Med en sådan rapport får vi underlag för att förutom den mänskliga aspekten också visa på att det kan vara ekonomiskt motiverat att göra något åt ojämställdheten. Utredningen bör relateras till de mål för jämställdhetspolitiken som antagit. Jag anser att regeringen mot bakgrund av det anförda bör ta initiativ till att genomföra en genomgripande utredning som behandlar och belyser statens, näringslivets, samhällets och individens totala kostnader för ojämställdhet relaterade till det mål för jämställdhetspolitiken som antagit. ser ett tydligt behov av att regeringen utvecklar analysen av den ekonomiska jämställdheten. ligger i topp på flertalet internationella jämställdhetsindex, men en hel del ekonomiska och karriärmässiga skillnader mellan kvinnor och män kvarstår. ligger på plats 38 på Internationella arbetsorganisationens () rankning av länder utifrån andelen kvinnliga chefer. Företagande är en väg till ledande positioner. har en ojämställd könssegregerad arbetsmarknad, där kvinnor arbetar mer deltid än män, tar ut markant mer föräldraledighet än vad män gör och välfärdssystemen generellt inte ger kvinnor incitament att satsa på sin karriär på arbetsmarknaden. En ojämställd arbetsmarknad leder till att kvinnliga pensionärer i genomsnitt har av vad manliga pensionärer har i inkomst. För att tydliggöra detta behöver politiska beslut analyseras mer ingående, inte bara i tilldelade resurser utan även när det gäller utfallet, dvs. vilka effekter besluten antas ge. Som nämnts ovan bör utredningen om kostnader för ojämställdhet relateras till de mål för jämställdhetspolitiken som antagit. Regeringens bilaga till budgetpropositionen om ekonomisk jämställdhet är bra och beskriver väl den allmänna fördelningen av ekonomiska resurser mellan kvinnor. Bilagan bör även fortsättningsvis redovisa den könsspecifika ekonomiska utvecklingen. Däremot behöver bilagan utvecklas till fokus på förutsättningar och normer, inte enbart utfall som . Exempelvis behöver de faktiska effekterna av regeringens politik och de effekter den får för kvinnors företagande uppmärksammas och följas , t.ex. hur förutsättningarna ser ut för företagande inom kvinnodominerade sektorer. Bilagan behöver ett tydligare syfte, ett permanent upplägg, som gör att det år går att följa utvecklingen lättare. Likaså behövs mer könsuppdelade data och statistik över bl.a. kvinnors företagande och hälsa och hur skatteförändringar slår fördelningspolitiskt vad gäller inkomst på kön, utbildning, ansvar för hem och barn, karriär och makt.