yttr · H305KU8y · 2016-04-27 00:00:00 — beslutade att ge tillfälle att yttra sig över proposition 2015/16:96 Informationsutbyte med och motion 2015/16:3347, i de delar som rör beredningsområde. har beslutat att yttra sig över propositionen och motionen. Utskottet begränsar sitt yttrande till frågor som gäller skyddet för den personliga integriteten. ser sammanfattningsvis, utifrån de synpunkter som utskottet har att beakta, inte några hinder mot att justitieutskottet tillstyrker propositionen och avstyrker motionen. I yttrandet finns en avvikande mening (V). deltar i ett omfattande internationellt samarbete i polisiära och straffrättsliga frågor. Således har flera rättsakter som rör informationsutbyte förhandlats och antagits inom ramen för EU-samarbetet. Flertalet av dessa ger ökade möjligheter för brottsbekämpande myndigheter att utbyta uppgifter. En av dessa rättsakter är rådets beslut /615/RIF av om ett fördjupat gränsöverskridande samarbete, särskilt för bekämpningen av terrorism och gränsöverskridande brottslighet (Prümrådsbeslutet). Rådsbeslutet innebär att medlemsstaterna ger varandra direkt, automatisk, tillgång till nationella register med uppgifter om DNA, fingeravtryck och fordon. I rådsbeslutet regleras också bl.a. skyldigheten att översända vissa personuppgifter och andra uppgifter till en annan medlemsstat vid större evenemang med gränsöverskridande verkningar. Rådsbeslutet innehåller även en frivillig bestämmelse om spontant utbyte av uppgifter till skydd mot terrorism. Bestämmelserna om uppgiftsutbyte kompletteras med bestämmelser om dataskydd. När det härefter gäller det polisiära samarbetet mellan och kan det konstateras att det inom ramen för det samarbetet utbyts bl.a. sådan information som behandlas av svenska myndigheter i brottsbekämpande verksamhet. Utbytet sker främst via , men i vissa fall även genom direktkontakt mellan tjänstemän vid berörda myndigheter. I det internationella samarbetet för att bekämpa terrorism ingår också ett informationsutbyte mellan Säkerhetspolisen och motsvarande myndigheter i . För att underlätta samarbetet mellan åklagare och domstolar när det gäller internationellt rättsligt samarbete i brottmål har vidare särskilda avtal ingåtts mellan dels och , dels EU och . ingick och ett avtal om ett förstärkt samarbete för att förebygga och bekämpa brottslighet. Syftet med avtalet är att förstärka samarbetet mellan staterna för att förebygga och bekämpa brottslighet genom ett utbyte av relevant information, med fullständig respekt för integriteten, skyddet av personuppgifter och andra villkor som anges i avtalet. Parterna har för avsikt att följa Prümrådsbeslutets exempel. Avtalet ska endast tillämpas på brott som har fängelse i straffskalan (avtalets ingress och artikel 1). I avtalet finns bestämmelser om att parterna genom nationella kontaktställen i enskilda fall får söka efter fingeravtryck i varandras fingeravtrycksregister och automatiskt få uppgift om huruvida ett fingeravtryck förekommer eller inte. Sökningarna genom direktåtkomst ger ingen information om identiteten hos de personer som fingeravtrycken tillhör. Om det sökta fingeravtrycket förekommer i den andra partens register, kan kontaktstället ansöka om att få ut ytterligare personuppgifter och information med anknytning till fingeravtrycket. Enligt avtalet är det den utlämnande statens lagstiftning som är avgörande för vilka uppgifter som lämnas ut i det skedet (artiklarna 4 och 5). I avtalet finns bestämmelser om spontant uppgiftslämnande, dvs. utlämnande av information utan föregående förfrågan. Liksom när det gäller utbytet av information efter en träff vid en automatisk sökning är det parternas respektive lagstiftning som avgör vilka uppgifter som får lämnas ut spontant. Avtalet innehåller inga förpliktelser för parterna i detta avseende (artikel 10). Avtalet innehåller även bestämmelser om integritet och dataskydd. Dessa bestämmelser reglerar bl.a. hur länge uppgifter får bevaras och hur de får behandlas samt frågor om dokumentation och information (artiklarna 11–19). För en närmare redogörelse för bestämmelserna, se propositionen s. 21 f. samt redovisningen i avsnittet Författningsregleringen nedan av genomförandet av bestämmelserna i svensk rätt. Avtalet innebär vidare en möjlighet för parterna att senare komma överens om ett motsvarande samarbete för utbyte av uppgifter ur DNA-register (artiklarna 7 och 25). I propositionen föreslår regeringen att godkänner avtalet av mellan och om ett förstärkt samarbete för att förebygga och bekämpa brottslighet samt antar de lagändringar som krävs för att genomföra avtalet. Lagändringarna föreslås träda i kraft den dag som regeringen bestämmer. I propositionen anges att bakgrunden till avtalet är att är ett av ett fyrtiotal länder som deltar i ett samarbete med i fråga om viseringsfrihet (Visa Waiver Program). För svensk del innebär det bl.a. att svenska medborgare under vissa förutsättningar kan resa in i och stanna i utan att ansöka om visum. Avtal om informationsutbyte i syfte att bekämpa brott ingår numera som en del av samarbetet. Regeringen anför att det ökade behovet av skydd mot terroristattacker är en särskilt viktig drivkraft för att utveckla ett internationellt informationsutbyte i det gränsöverskridande brottsbekämpande arbetet. Vidare konstaterar regeringen att det förekommer informationsutbyte mellan och . Det finns dock enligt regeringen ett behov av att utveckla kanalerna och verktygen för detta samarbete och stärka skyddet för den personliga integriteten. Regeringen pekar på att det inom EU finns ett etablerat och väl fungerande informationsutbyte inom detta område, bl.a. genom Prümrådsbeslutet. Avtalet med har utformats efter mönster av, och motsvarar i stor utsträckning, detta beslut. Ett viktigt skäl för att godkänna avtalet är enligt regeringen att reglera skyddsnivån för de personuppgifter som utbyts med . De uppgifter som lämnas till omfattas inte av ett sådant ramverk av skyddsbestämmelser som avtalet föreskriver. Regeringen delar därför inte de farhågor som framförts av remissinstanserna och Juridiska fakultetsstyrelsen vid när det gäller enskildas integritetsskydd. I sammanhanget måste enligt regeringen också beaktas att de uppgifter som myndigheterna genom avtalet kommer att få tillgång till genom direktåtkomst kommer att vara avidentifierade. Det är endast ett referensnummer och ett fingeravtryck som kommer att översändas automatiskt. Avsikten med detta system är just att skydda den personliga integriteten hos enskilda. Risken för att någon person skadas genom oförsiktig eller felaktig behandling av sådana uppgifter bedöms som mycket liten. Den myndighet som efterfrågar viss information kommer snabbare att få veta om det finns några uppgifter av intresse. Om det uppstår en träff måste en förfrågan göras om att få tillgång till ytterligare uppgifter, liksom enligt nuvarande ordning. Regeringen påpekar vidare att avtalet innehåller ett antal bestämmelser till skydd för överförda uppgifter, bl.a. regler om bevarande och gallring, användningsbegränsningar samt registrering av överförda och mottagna uppgifter. Regeringen konstaterar att eftersom ett genomförande av avtalet delvis måste regleras i lag krävs godkännande av det (10 kap. 3 § regeringsformen). Regeringen föreslår att godkänner avtalet. I propositionen föreslås att lagen (2000:343) om internationellt polisiärt samarbete görs tillämplig på det polisiära samarbete mellan och som följer av avtalet. Det föreslås vidare att de grundläggande bestämmelserna om direktåtkomst enligt avtalet och vissa dataskyddsbestämmelser införs i denna lag. I propositionen föreslås en bestämmelse som innebär att vid samarbete enligt avtalet får ett amerikanskt kontaktställe medges direktåtkomst till referensuppgifter i svenska fingeravtrycksregister som förs med stöd av polisdatalagen (2010:361). Vidare föreslås en bestämmelse som innebär att på begäran av behöriga myndigheter får ett svenskt kontaktställe i enskilda fall genom direktåtkomst söka uppgifter i amerikanska fingeravtrycksregister i syfte att utreda ett brott för vilket det enligt svensk lag är föreskrivet fängelse . Sökningar får även ske i syfte att förebygga brottslig verksamhet som innefattar ett sådant brott. Uppgifter får behandlas endast i den utsträckning som behandlingen i motsvarande fall hade varit tillåten i svenska fingeravtrycksregister som förs med stöd av polisdatalagen. Regeringen anför att ett genomförande av avtalet kräver att det införs ett undantag från personuppgiftslagens förbud mot att under vissa förutsättningar föra över personuppgifter till ett tredjeland, dvs. ett land utanför EU och EES-området (33 §). Ett motsvarande förbud finns i tilläggsprotokollet till konvention om skydd för enskilda vid automatisk databehandling av personuppgifter (dataskyddskonventionen). Enligt såväl personuppgiftslagen (35 §) som tilläggsprotokollet till dataskyddskonventionen (artikel 2.2.a) är det möjligt att göra undantag från förbudet mot överföring, om det behövs med hänsyn till ett viktigt allmänt intresse. Regeringen bedömer att kraven för ett sådant undantag är uppfyllda och föreslår därför att ett undantag införs. Regeringen pekar på att det i avtalet finns grundläggande bestämmelser om integritet och dataskydd som gäller vid både automatisk behandling av personuppgifter och sådan behandling som sker i register. Regleringen syftar till att skydda enskilda mot att personuppgifter som hanteras av myndigheterna med stöd av avtalet sprids eller hanteras på ett felaktigt sätt. Regeringen anför att efterlevnaden av avtalets dataskyddsbestämmelser är avgörande för ett fungerande samarbete staterna emellan. Detta kommer också till särskilt uttryck i avtalet, i vilket det anges att parterna åtar sig att behandla personuppgifter korrekt och i enlighet med sina respektive lagar. Vidare ska parterna säkerställa att de personuppgifter som tillhandahålls är adekvata och relevanta i förhållande till det särskilda ändamålet med överföringen. Regeringen gör bedömningen att de allmänna skyddsreglerna i personuppgiftslagen är tillämpliga när personuppgifter behandlas enligt bl.a. polisdatalagen. Enligt dessa skyddsregler ska en personuppgiftsansvarig se till att personuppgifter behandlas bara om det är lagligt och alltid behandlas på ett korrekt sätt, att personuppgifter samlas in bara för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål och att de inte behandlas för något ändamål som är oförenligt med det för vilket de samlades in. En personuppgiftsansvarig ska även se till att rimliga åtgärder vidtas för att rätta, blockera eller utplåna uppgifter som är felaktiga eller ofullständiga i förhållande till ändamålen. Avtalet ställer krav på ett förstärkt skydd för särskilt känsliga personuppgifter (artikel 13). Uppgifter om en person får enligt svensk rätt inte behandlas enbart på grundval av vad som är känt om en persons ras eller etniska ursprung, politiska åsikter, eller religiösa eller filosofiska övertygelse, medlemskap i fackförening eller hälsa eller sexualliv (se t.ex. 2 kap. 10 § polisdatalagen). Om uppgifter om en person behandlas på någon annan grund, får de däremot kompletteras med sådana uppgifter om det är ”absolut nödvändigt” för syftet med behandlingen. Regeringen bedömer med hänsyn till det anförda att svensk lagstiftning uppfyller avtalets krav i dessa avseenden. Regeringen pekar vidare på att avtalet innehåller bestämmelser om begränsningar i rätten att behandla uppgifter (artiklarna 11.3 och 14). Enligt regeringens bedömning uppfyller svensk lagstiftning genom bestämmelsen i 3 § lagen om internationellt polisiärt samarbete förpliktelserna enligt avtalet i detta avseende. Vidare bedömer regeringen att bestämmelsen i 3 a § i samma lag ger stöd för att svenska myndigheter vid överföring av uppgifter enligt avtalet ska kunna ställa upp användningsbegränsande villkor (som inte innebär generella begränsningar angående dataskyddsnivån i ). I avtalet finns bestämmelser om korrigering och gallring som syftar till att säkerställa att uppgifter som utbyts är korrekta och aktuella. I detta avseende konstaterar regeringen att det finns en skyldighet enligt personuppgiftslagen att vidta alla rimliga åtgärder för att utplåna sådana personuppgifter som är felaktiga eller ofullständiga med hänsyn till ändamålet med behandlingen. Regeringen gör dock bedömningen att det krävs kompletterande bestämmelser i förordning i vissa delar. Den registreringsskyldighet som föreskrivs i avtalet syftar till att behandlingen av uppgifter ska kunna kontrolleras i efterhand. Regeringen anför att detta är särskilt betydelsefullt när det gäller de sökningar som görs via direktåtkomst, eftersom denna innebär att kontrollen av om dessa sökningar har varit korrekta alltid måste göras i efterhand. Regeringen gör bedömningen att denna skyldighet bör regleras i förordning. Parterna åtar sig att säkerställa en tillräcklig dataskyddsnivå för den behandling av personuppgifter som sker enligt avtalet. Regeringen konstaterar att det i personuppgiftslagen finns allmänna krav på säkerhet vid behandling av personuppgifter som innebär att den personuppgiftsansvarige bl.a. ska vidta tekniska och organisatoriska åtgärder för att skydda de personuppgifter som behandlas. Någon lagändring krävs därför inte, bedömer regeringen. Regeringen anför att det på motsvarande sätt som inom andra områden inte kan uteslutas att personer lider skada vid behandling av personuppgifter enligt avtalet. För sådana fall bör den registrerade enligt regeringens mening ha rätt till rättelse och skadestånd under samma förutsättningar som gäller för behandling av personuppgifter enligt personuppgiftslagen. Mot bakgrund av hur personuppgiftslagens bestämmelser om rättelse och skadestånd är utformade krävs det en uttrycklig hänvisning till dessa bestämmelser för att de även ska gälla för sådan behandling som sker enligt avtalet med . Regeringen föreslår en lagändring med denna innebörd. I avtalet finns vidare bestämmelser om underrättelse- och informationsskyldighet (artiklarna 15.3 och 19). Regeringen gör bedömningen att bestämmelser om detta kan ges i förordning. När det gäller tillsyn konstaterar regeringen att både Datainspektionen och har ansvar för tillsynen över personuppgiftsbehandling i brottsbekämpande verksamhet. Det är dock enligt regeringens uppfattning viktigt att den behandling som sker med stöd av avtalet utsätts för särskild granskning. De bestämmelser som behövs i detta avseende bedöms kunna regleras i förordning. Regeringsformen, och EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna Var och en är sedan en grundlagsändring 2011 gentemot det allmänna skyddad mot betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden (2 kap. 6 § andra stycket regeringsformen). Denna rätt får begränsas genom lag. Begränsningar får dock endast göras för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. En begränsning får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. En begränsning får inte göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning (2 kap. 20 och 21 §§ regeringsformen). Enligt artikel 8 i den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (), som gäller som svensk lag, har var och en rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Av 2 kap. 19 § regeringsformen följer att en lag eller annan föreskrift inte får meddelas i strid med åtaganden på grund av konventionen. En bestämmelse om respekt för privat- och familjelivet finns även i artikel 7 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Av artikel 8 i stadgan följer vidare bl.a. att var och en har rätt till skydd av de personuppgifter som rör honom eller henne. Även skyddet för privatlivet enligt och EU:s stadga får begränsas för vissa närmare angivna ändamål men bara i den utsträckning inskränkningarna är nödvändiga i ett demokratiskt samhälle. I motion 2015/16:3347 av m.fl. (V) yrkas avslag på propositionen. Motionärerna anför att det är angeläget att samarbeta med andra länder för att förebygga och bekämpa grov organiserad brottslighet med internationella inslag, t.ex. terrorism. Avtalet innebär emellertid långt mer än enbart en teknisk effektivisering av formerna för informationsutbyte av uppgifter, och motionärerna kan inte ställa sig bakom att avtalet godkänns i den form det nu har. Avtalet innebär att behöriga myndigheter som ett första steg ska ges direktåtkomst till varandras fingeravtrycksregister. Länderna utbyter information, men det är en avsevärd skillnad mellan utbyte av enstaka uppgifter och direktåtkomst till uppgifterna i hela register, anför motionärerna. Ett godkännande av avtalet innebär dessutom att det kommer att bli möjligt för länderna att genomföra s.k. spontant uppgiftslämnande. Avtalet har vidare en mycket bred räckvidd. Det innebär att informationsutbyte blir möjligt för en ansenlig mängd brott, trots att det knappast kan anses nödvändigt för bekämpande av sådan allvarlig brottslighet som avtalet avser. Motionärerna anför vidare att avtalet inte är begränsat till pågående brottsutredningar utan även innefattar åtgärder i syfte att förebygga och upptäcka brott. Det innebär att den information som lämnas ut kan komma att ingå i ren underrättelseverksamhet. I vilken utsträckning som informationen då kommer att delas med t.ex. andra staters underrättelseorgan och vilka andra stater som kan få del av informationen förefaller inte vara helt förutsägbart. Avslutningsvis anför motionärerna att skyddet för den personliga integriteten inte är tillräckligt tydligt utformat. Skador som uppstår på grund av att känsliga personuppgifter röjs kan sällan repareras, och det är därför av särskilt stor vikt att det finns rättssäkerhetsgarantier när det är fråga om hantering och utlämnande av känsliga personuppgifter. granskning av informella informationsutbyten med granskade i betänkande 2010/11:KU20 informella informationsutbyten med . I en anmälan begärdes att utskottet skulle granska hur regeringen hade agerat i fråga om informationsutbyte med om misstänkta terrorister. Bakgrunden var att det enligt uppgifter i ett SVT-program framgick av ett dokument från i , publicerat på internet av organisationen , att velat ersätta det informella utbytet av information om misstänkta terrorister med ett avtal som skulle reglera informationsutbytet. Enligt dokumentet skulle tjänstemän vid det svenska till ha uppgett att den inte var intresserad av ett formellt avtal eftersom ett sådant skulle förutsätta godkännande och att frågan om övervakning i vid tillfället upplevdes som för politiskt känslig. Av uppgifter från framgick att den tog emot två avtalsförslag inom ramen för det befintliga Visa Waiver Program. Det ena, som var det avtalsförslag som var aktuellt i granskningen, handlade i huvudsak om en ny form av information om terroristbrottslighet. uppgav till utskottet att hade ställt sig tveksamt till detta förslag och det pågick inte några förhandlingar om det. Det andra avtalsförslaget var det som regeringen i proposition 2015/16:96 nu föreslår att ska godkänna. I sitt ställningstagande anförde utskottet att det är nödvändigt att brottsbekämpande myndigheter i olika länder samarbetar för att den grova och alltmer gränsöverskridande kriminaliteten ska kunna bekämpas. En form av samarbete är utbyte av information om bl.a. misstänkta personer. Utskottet konstaterade att det i utredningen framkommit att ett sådant informationsutbyte kan, men inte måste, regleras i ett internationellt avtal. I de fall utbytet inte följer av ett avtal benämns det ofta informellt. Även det informella informationsutbytet ska givetvis följa svenska författningsbestämmelser exempelvis i fråga om vilka uppgifter som får lämnas ut och till vem, anförde utskottet. Utskottet konstaterade vidare att ingenting framkommit som tydde på ett informationsutbyte i strid med gällande regler. Det är vidare, anförde utskottet, regeringen som enligt regeringsformen ingår internationella överenskommelser för räkning, och med det följer rätten att, under konstitutionellt ansvar, förhandla med andra stater om olika avtalsförslag, liksom möjligheten att förkasta förslag. Granskningen gav inte anledning till något ytterligare uttalande från utskottets sida. Avtalet med syftar till att effektivisera formerna för det informationsutbyte som länderna har och att skapa ett högt integritetsskydd för överförda uppgifter. Som utskottet anförde i betänkande 2010/11:KU20 är det nödvändigt att brottsbekämpande myndigheter i olika länder samarbetar för att den grova och alltmer gränsöverskridande kriminaliteten ska kunna bekämpas. I det sammanhanget har det internationella informationsutbytet stor betydelse. Utskottet instämmer i vad regeringen anför om att en särskilt viktig drivkraft för att utveckla detta informationsutbyte är det ökade behovet av skydd mot terrorattacker. Som regeringen utvecklar i strategin mot terrorism är tillgång till information en grundläggande förutsättning för myndigheternas möjligheter att förhindra terroristbrottslighet (Förebygga, förhindra och försvåra – den svenska strategin mot terrorism, skr. 2014/15:146 s. 15). Utskottet konstaterar att det förekommer informationsutbyte mellan och , men att de uppgifter som lämnas inte skyddas av ett sådant ramverk av skyddsbestämmelser som avtalet föreskriver. När det särskilt gäller frågan om direktåtkomst till fingeravtrycksregister vill utskottet, i likhet med regeringen, understryka att de uppgifter som myndigheterna genom avtalet kommer att få tillgång till kommer att vara avidentifierade. Det följer vidare av avtalet att parterna under vissa förutsättningar får översända personuppgifter till varandra utan någon föregående förfrågan, s.k. spontant uppgiftslämnande. Detta sker redan inom ramen för det befintliga uppgiftsutbytet med . Avtalet innebär att det uppställs ramar för hur detta utbyte ska ske, vilket utskottet ser som positivt. Vidare konstaterar utskottet att avtalets avgränsning till brott med fängelse i straffskalan saknar motsvarighet i Prümrådsbeslutet. Avtalet med ställer således strängare krav i detta avseende än dess europeiska motsvarighet. Utskottet konstaterar också att avtalet innehåller ett antal bestämmelser till skydd för överförda uppgifter, bl.a. regler om bevarande och gallring, användningsbegränsningar samt registrering av överförda och mottagna uppgifter. Slutligen noterar utskottet vad regeringen anför om att den behandling av personuppgifter som sker med stöd av avtalet ska bli föremål för särskild granskning. Enligt utskottets uppfattning innebär ett genomförande av avtalets bestämmelser om skydd för överförda uppgifter att ett starkare integritetsskydd skapas än det som finns. Utskottet delar regeringens bedömning att en god balans mellan intresset av att kunna bekämpa brottslighet och intresset av skydd för den personliga integriteten uppnås. Från de utgångspunkter som har att beakta ser utskottet sammanfattningsvis inte några hinder mot att justitieutskottet tillstyrker propositionen och avstyrker motionen. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (M), (S), (S), (M), (S), (SD), (M), (S), (C), (MP), (M), (S), (SD), (L), (V), Skånberg (KD) och (S). Informationsutbyte med (V) (V) anför: Samarbete med andra länder för att förebygga och bekämpa grov organiserad brottslighet med internationella inslag, t.ex. terrorism, är angeläget. En viktig del i detta samarbete är ett väl utvecklat och effektivt polisiärt samarbete mellan olika stater. Samarbetet måste dock vara ändamålsenligt och omgärdat av garantier för den enskildes rättssäkerhet och integritet.