yttr · H305KU8y · 2016-04-27 00:00:00 — Detta är särskilt viktigt när det är fråga om att tillhandahålla känsliga uppgifter om enskildas personliga förhållanden. Förslag som syftar till att öka effektiviteten i den brottsbekämpande verksamheten måste alltid vägas mot medborgarnas rättstrygghet och rättssäkerhet, eftersom värnandet av det demokratiska rättssamhället förutsätter respekt för individers grundläggande fri- och rättigheter. Det nu aktuella avtalet innebär att behöriga myndigheter i och , som ett första steg, ska ges direktåtkomst till varandras fingeravtrycksregister. Länderna utbyter information, men det är en avsevärd skillnad mellan utbyte av enstaka uppgifter och direktåtkomst till uppgifterna i hela register. Ett godkännande av avtalet innebär dessutom att det kommer att bli möjligt för länderna att genomföra s.k. spontant uppgiftslämnande. Det innebär att parterna får översända personuppgifter till varandra utan någon föregående förfrågan, om det finns anledning att anta att de personer som uppgifterna rör kommer att begå eller har begått sådana brott som omfattas av avtalet. Ett utökat informationsutbyte om individrelaterade uppgifter mellan myndigheter utgör alltid en utökad möjlighet till mer kontroll över den enskilde från samhällets sida. Varje inskränkning eller ingrepp i den enskildes rättigheter måste därför föregås av en noggrann och grundlig prövning av åtgärdernas ändamålsenlighet, nödvändighet och effektivitet. Detta gäller även om informationsinhämtningen i alla stycken inte ska kunna hänföras till en identifierbar person. I såväl avtalet som propositionen anges avtalet utgöra en betydelsefull och viktig del i kampen för att förebygga och bekämpa brottslighet – särskilt terrorism och annan allvarlig och gränsöverskridande brottslighet. Det är lätt att tro att det informationsutbyte som avtalet medger enbart aktualiseras när det är fråga om just terrorism och annan allvarlig och gränsöverskridande brottslighet. Så är dock inte fallet. Avtalet har en mycket bred räckvidd och omfattar samtliga brott för vilka fängelse ingår i straffskalan. Förutsättningarna för när informationsutbyte kan ske är därmed alldeles för vida. Det är enligt min uppfattning anmärkningsvärt att informationsutbyte möjliggörs i fråga om en ansenlig mängd brott som knappast kan anses utgöra sådan allvarlig och gränsöverskridande brottslighet som avtalet avser. Tillämpningsområdet för avtalet är inte heller begränsat till pågående brottsutredningar utan innefattar även åtgärder i syfte att förebygga och upptäcka brott. Det innebär att den information som utlämnas kan komma att ingå i ren underrättelseverksamhet. I vilken utsträckning informationen kommer att delas med t.ex. andra staters underrättelseorgan och vilka andra stater som kan få del av informationen förefaller inte vara helt förutsägbart. underrättelseverksamhet omfattar stora delar av världen och utövas i samarbete med olika slags regimer, vilket medför en avsevärd risk för att information som överlämnas enligt avtalet kan komma någon annan stat till handa. Det kan få allvarliga konsekvenser om t.ex. en stat som en enskild har flytt från får del av och kan tänkas använda informationen på ett sätt som hotar den enskildes eller hans eller hennes närståendes säkerhet. I propositionen anges visserligen att den personliga integriteten ska värnas och skyddas, men skyddet för den personliga integriteten kan inte anses vara tillräckligt tydligt utformat. Skada som uppstår på grund av att känsliga personuppgifter röjts kan sällan repareras. Det är därför av särskilt stor vikt att det finns rättssäkerhetsgarantier när det är fråga om hantering och utlämnande av känsliga personuppgifter. Avtalet utgör således långt mer än enbart en teknisk effektivisering av formerna för det redan befintliga informationsutbytet. I den form som avtalet nu har bör det inte godkännas, och de därmed sammanhängande lagändringarna bör inte antas. bör därmed avstyrka propositionen.