yttr · H305KU7y · 2016-04-06 00:00:00 — föreskrivs det i 10 kap. 4 § första stycket RO att innan ett utskott helt eller delvis tillstyrker ett motionsförslag om att ska anta en lag, eller väcker ett sådant förslag genom ett utskottsinitiativ, ska utskottet inhämta behövliga upplysningar och yttranden om inte utskottet finner synnerliga skäl mot det. Detta gäller också för förslag som påverkar statens budget. Om utskottet inte har inhämtat upplysningar eller yttranden, ska utskottet i sitt betänkande redovisa skälen för detta. av riksdagsordningen, som föreslog bestämmelsen, konstaterade att de föreslagna beredningskraven inte tar sikte på de fall när utskotten avser att föreslå tillkännagivanden (2012/13:URF3 s. 181). överlämnade detta i förslag 1993/94:TK1. Utredningen föreslog inga principiella förändringar eller formella begränsningar i motionsrätten. I stället utarbetade utredningen riktlinjer som rekommenderar frivillig restriktivitet vid väckandet av motioner (förs. 1993/94:TK1 s. 95). Enligt de föreslagna riktlinjerna bör motioner på områden där beslutanderätten är delegerad till regeringen eller myndigheter undvikas. I många fall synes enligt utredningen det huvudsakliga syftet med en motion vara att väcka uppmärksamhet och skapa opinion kring en viss fråga, som dessutom har lokal eller regional anknytning. Utredningen menar att syftet med att skapa opinion givetvis är legitimt för den politiska verksamheten. Med hänsyn till de statsrättsliga effekterna är det emellertid önskvärt att frågorna aktualiseras genom t.ex. frågor eller interpellationer, anser utredningen. behandlade förslaget i betänkande 1993/94:KU18 och anförde följande (bet. 1993/94:KU18 s. 26): Utskottet anser att den fria motionsrätten har stor betydelse för den demokratiska processen i vårt land, både från opinionsbildningssynpunkt och som ett led i kontroll av regeringen. Utskottet har tidigare uttalat att begränsningar i motionsrätten skulle innebära ett uppgivande av en viktig princip i svenskt parlamentariskt liv. Härtill kommer svårigheterna att konstruera sådana regler för ändamålet som är både verkningsfulla och inte för byråkratiska. På denna grund anser utskottet i likhet med utredningen att begränsningar i motionsverksamheten bör vara frivilliga. Liksom utredningen anser utskottet att det är de politiska partierna som själva bör verka för en viss återhållsamhet i framläggandet av motioner. Av utredningens förslag till riktlinjer för utformning av motioner framgår att motioner i frågor som delegerats från till regeringen och myndigheter bör undvikas. Som redovisats i det föregående finns emellertid inga konstitutionella hinder mot att även delegerade frågor vid behov blir föremål för både prövning och debatt i . Härtill kommer att det får anses legitimt för den politiska verksamheten att motionsvägen väcka uppmärksamhet eller skapa opinion i en viss fråga, som formellt sett tillhör regeringens eller en myndighets beslutsområde. granskade finansminister hantering av frågan om de s.k. 3:12-reglerna om andelsbyten. hade föreslagit ett tillkännagivande om att regeringen skulle återkomma till med ett förslag till en retroaktivt verkande lagändring som skulle eliminera de effekter som kunde uppstå i förlustsituationer till följd av att ett tjänstebelopp skulle upptas till beskattning av den som genom ett uppskovsgrundande andelsbyte hade avyttrat kvalificerade andelar i fåmansföretag. Av skatteutskottets ställningstagande framgick vidare att regeringen – efter lagrådsgranskning och de eventuella kompletteringar som därefter kunde behövas – borde återkomma till med förslaget senast (bet. 2001/02:SkU29). beslutade i enlighet med skatteutskottets förslag (rskr. 2001/02:245). I propositionsförteckningen aviserades en proposition till . gjorde följande ställningstagande (bet. 2002/03:KU30 s. 28): tillkännagivande innebar att det begärdes att en proposition skulle lämnas till senast . Propositionen lämnades dock först efter att ha aviserats i propositionsförteckningen. Det uppstod därigenom ett dröjsmål som innebar att det kunde råda osäkerhet om regeringens avsikter både bland riksdagsledamöter och berörda skattskyldiga Som tidigare anfört förutsätter utskottet att regeringen hörsammar tillkännagivanden och att regeringen redovisar för sina bedömningar om de begärda åtgärderna inte vidtas. Om regeringen inte avser att vidta en begärd åtgärd i enlighet med riksdagsbeslutet måste detta enligt utskottets mening redovisas för inom tidsramen, om en sådan uppställts av . Även skälen för att riksdagsbeslutet inte följs bör tas upp i sammanhanget. Om en redovisning inte kan ges i skrivelse eller proposition till bör den enligt utskottets mening lämnas till i annan form som gör den tillgänglig för samtliga ledamöter. Granskningen föranleder inte något uttalande i övrigt. granskade utskottet regeringens hantering av ett tillkännagivande om att regeringen borde återkomma till med ett förslag till en ny instans- och processordning i utlänningsärenden. Utskottet gjorde följande ställningstagande (bet. 2003/04:KU20 s. 36): tillkännagivande innebar att regeringen borde återkomma till med ett förslag till en ny instans- och processordning i utlänningsärenden. Något förslag har ännu inte förelagts . I granskningen har framkommit att ett förslag sannolikt inte heller kommer att föreläggas så att en ny ordning kan inrättas , utan en reform kommer att dröja ytterligare. Enligt utskottets mening har beredningen av ärendet tagit orimligt . Granskningen föranleder inte något uttalande i övrigt. I en reservation (S) anfördes att med hänsyn till bl.a. reformens omfattning och komplexitet kunde regeringen inte kritiseras för tidsutdräkten i ärendet. Det är av ytterst stor vikt att en reform som den här aktuella kan genomföras med bibehållen rättstrygghet och rättssäkerhet, vilket ställer stora krav på beredningsarbetet, anförde reservanterna. Det bör även framhållas att regeringen fortlöpande har informerat om beredningsläget och skälen till tidsutdräkten i ärendet. granskade regeringens beslut att tillsätta en förhandlingsperson för (bet. 2014/15:KU20 s. 57 f.). I ärendet höll utskottet en utfrågning med f.d. justitierådet , docent och justitierådet . Syftet med utfrågningen var att belysa regeringens styrelsefunktion i relation till utredningsväsendet och möjlighet till inflytande över detsamma. Utfrågningen återges i utskottets betänkande (bet. 2014/15:KU20 del 1 s. 68–75 och bet. 2014/15:KU20 del 3 s. 2–17). Utskottet gjorde följande ställningstagande (bet. 2014/15:KU20 s. 79): föreslog (bet. 2014/15:TU1) att skulle tillkännage för regeringen vad trafikutskottet anfört om att någon förhandlingsperson inte borde tillsättas rörande frågan om att avveckla citynära flygplatser. Kammaren beslutade ett tillkännagivande till regeringen enligt utskottets förslag. beslutade regeringen ett uppdrag till en statlig samordnare för . Av utredningen framgår att trafikutskottets betänkande var känt inom inför , liksom av det föredragande statsrådet. förslag till tillkännagivande och regeringens beslut om ett uppdrag till en statlig samordnare för rör enligt utskottets mening om inte fullt ut så i väsentliga delar samma sak. Mot den bakgrunden anser utskottet att det var olämpligt av regeringen att så tydligt föregripa beslut genom att besluta om ett uppdrag till en statlig samordnare för . Med utgångspunkt i den etablerade konstitutionella praxis som gäller för regeringens hantering av tillkännagivanden anser utskottet att det hade funnits skäl för regeringen att invänta beslut och först därefter bedöma vilket ställningstagande som kunde bli aktuellt. Av utredningen i ärendet framgår att kommuns vilja att hemställa hos regeringen om en prövning av förutsättningarna för att avveckla och göra marken tillgänglig för bostadsbyggande bekräftades vid ett telefonsamtal mellan infrastrukturstatssekreterare och finansborgarrådet i . Några minnesteckningar eller någon tjänsteanteckning som dokumenterar samtalet finns inte i akten. Enligt utskottets mening borde den information som regeringen fick genom telefonsamtalet ha dokumenterats. I granskningen har aktualiserats frågeställningar kring tillkännagivanden från . Detta särskilt rörande tillkännagivanden med innebörden att regeringen bör avstå från att vidta åtgärder, s.k. negativa tillkännagivanden. Utskottet anser att det finns anledning för utskottet att i ett annat sammanhang ta upp frågeställningar vad gäller tillkännagivanden av olika slag och hanteringen av dessa. behandling av skrivelse 75 har som ett led i beredningen av regeringens skrivelser med redogörelse för behandlingen av skrivelser till regeringen begärt och fått in yttranden från övriga riksdagsutskott. Formuleringen är att anmodar övriga utskott att yttra sig över skrivelse 75. har funnit anledning att göra uttalanden om tillkännagivanden i sin behandling av skrivelse 75. Utgångspunkten bör, i enlighet med den konstitutionella praxis som vuxit fram, enligt utskottet vara att regeringen tillgodoser ett tillkännagivande. Om regeringen inte delar mening i en fråga och inte har för avsikt att tillgodose önskemål bör den underrätta om detta inom den tidsgräns – när sådan anges – som angetts i tillkännagivandet. Även skälen till att regeringen inte har tillgodosett tillkännagivandet bör då redovisas (t.ex. bet. 2011/12:KU21). Utskottet har också understrukit vikten av att regeringen gör ansträngningar för att undvika onödig tidsutdräkt i behandlingen av tillkännagivanden. Utskottet har också framhållit vikten av att regeringen särskilt vid längre tidsutdräkter lämnar fullgod information om orsakerna till fördröjningen. Utskottet har vidare betonat dels att stor tidsåtgång skapar en osäkerhet som ofta leder till att ämnet för tillkännagivandet kommer upp på nytt i olika sammanhang i , dels att det är angeläget att en åtgärd som aviseras till en viss tidpunkt verkligen vidtas och inte gång på gång skjuts upp (t.ex. bet. 2003/04:KU21 och bet. 2011/12:KU21). föreslog i sin behandling av skrivelse 75 ett tillkännagivande till regeringen om vikten av att beredningsåtgärder med anledning av ett tillkännagivande från påbörjas . beslutade i enlighet med utskottets förslag (bet. 2011/12:KU21 s. 34, rskr. 2011/12:269–271). Regeringen redovisade i den följande skrivelse 75 att regeringen hade lagt skrivelse till handlingarna, och regeringen angav att vad tillkännagett hade delgetts berörda inom (skr. 2012/13:75 s. 12). En mer detaljerad redogörelse för utskottets ställningstaganden lämnas nedan. I den senaste behandlingen redovisade utskottet sina tidigare ställningstaganden enligt följande (bet. 2014/15:KU21 s. 16 f.): När det gäller regeringens behandling av tillkännagivanden har framhållit att utgångspunkten, i enlighet med den konstitutionella praxis som vuxit fram, bör vara att regeringen tillgodoser ett tillkännagivande. Om regeringen inte delar mening i en fråga och inte har för avsikt att tillgodose önskemål bör den underrätta om detta inom den tidsgräns – när sådan anges – som angetts i tillkännagivandet. Även skälen till att regeringen inte har tillgodosett tillkännagivandet bör då redovisas (se t.ex. bet. 2011/12:KU21). har vidare understrukit vikten av att regeringen gör ansträngningar för att undvika onödig tidsutdräkt i behandlingen av tillkännagivanden. I sammanhanget har utskottet också framhållit vikten av att regeringen särskilt vid längre tidsutdräkter lämnar fullgod information om orsakerna till fördröjningen (se t.ex. bet. 2003/04:KU21, bet. 2008/09:KU21, bet. 2010/11:KU21, bet. 2011/12:KU21 och bet. 2013/14:KU21). Utskottet har vidare betonat dels att stor tidsåtgång skapar en osäkerhet som ofta leder till att ämnet för tillkännagivandet kommer upp på nytt i olika sammanhang i , dels att det är angeläget att en åtgärd som aviseras till en viss tidpunkt verkligen vidtas och inte gång på gång skjuts upp (bet. 2007/08:KU21 och bet. 2011/12:KU21). konstaterade på sitt eget område bl.a. att ett tillkännagivande som gällde upphovsrätten och offentlighetsprincipen ännu inte hade slutbehandlats och att den senast redovisade beredningsåtgärden låg . Utskottet föreslog att skulle tillkännage för regeringen som sin mening att regeringen skulle återkomma till i frågan . Vidare föreslog utskottet utifrån sina iakttagelser ett mer generellt tillkännagivande till regeringen om vikten av att beredningsåtgärder med anledning av ett tillkännagivande från påbörjas . beslutade i enlighet med utskottets förslag (rskr. 2011/12:269–271). Utskottet har även uttalat sig om vissa generella tidsgränser för slutbehandling av tillkännagivanden. Inom ramen för utskottets beredning av regeringens skrivelse 75 gjordes inom utskottets kansli en genomgång av tillkännagivanden till regeringen . Mot bakgrund av de iakttagelser som gjordes i samband med beredningen av skrivelsen och uppföljnings- och utvärderingsarbetet anförde utskottet att det inte kan bortses ifrån att tillkännagivanden ibland kan vara av sådan karaktär att de kräver ett omfattande och långvarigt utredningsarbete, men att det ändå borde höra till undantagen att tillkännagivanden inte kan slutredovisas (bet. 2005/06:KU34). framhöll utskottet bl.a. att inte kan anses vara en acceptabel tidsåtgång för behandlingen av ett tillkännagivande, i synnerhet om regeringen brister i information till om ärendets beredning. Om det finns omständigheter som hindrar ett genomförande ska regeringen redovisa skälen för sin bedömning (bet. 2009/10:KU21). har utskottet betonat – med hänvisning till tillkännagivanden som inte slutbehandlats – att handläggningstiden för slutbehandlingen av ett enskilt tillkännagivande är beroende av dess innehåll och de beredningsåtgärder som förutsätts för slutbehandlingen (bet. 2012/13:KU21 och bet. 2013/14:KU21). Under en följd av år har utskottet konstaterat att regeringens redogörelse för behandlingen av skrivelser har förbättrats och förutsatt att redogörelsens kvalitet kommer att behållas i kommande redogörelser (se t.ex. bet. 2010/11:KU21, bet. 2011/12:KU21, bet. 2012/13:KU21 och bet. 2013/14:KU21). har utskottet pekat på att det finns utrymme för förbättringar, bl.a. i fråga om information om vilka åtgärder som planeras och om bedömningar av när riksdagsskrivelser kan antas bli slutbehandlade (se t.ex. bet. 2006/07:KU17 och bet. 2010/11:KU21) samt i fråga om utförligheten i regeringens redovisningar av orsaker till dröjsmål i beredningsåtgärder och av regeringens slutsatser och genomförda åtgärder vid slutbehandling av tillkännagivanden (bet. 2012/13:KU21). anförde utskottet att det vore värdefullt för arbete om det framgick tydligt av redovisningen av regeringens åtgärder, i t.ex. en proposition eller ett utredningsdirektiv, att dessa åtgärder berör ett tillkännagivande eller om en viss åtgärd enligt regeringen innebär att ett tillkännagivande slutbehandlas (bet. 2013/14:KU21). I fråga om fullständigheten och korrektheten i regeringens redogörelse till har utskottet bl.a. framhållit vikten av att en riksdagsskrivelse inte redovisas som slutbehandlad utan att samtliga delar av tillkännagivandet redovisats (bet. 2006/07:KU17). Vid behandling av regeringens redogörelse för behandlingen av skrivelser till regeringen framhöll den betydelse regeringens rapportering om huruvida riksdagsskrivelser är slutbehandlade eller inte och om de beredningsåtgärder som genomförts eller planeras har för att ska kunna avgöra om regeringen genomfört de beslut som fattat (bet. 2009/10:KU21). Vidare har utskottet understrukit vikten av att redovisningen i regeringens redogörelse är omsorgsfull och rättvisande. De redovisade åtgärderna bör svara mot de krav som ställs i de tillkännagivanden som avses, och utskotten ska kunna utgå från att de redovisade uppgifterna är korrekta utan att behöva göra vidare efterforskningar (se t.ex. bet. 2004/05:KU24 och bet. 2010/11:KU21). Utskottet har även konstaterat att uppgifter om tillkännagivanden saknats i regeringens redogörelse och har då betonat vikten av att regeringen nogsamt behandlar samtliga riksdagsbeslut som har meddelats till regeringen genom riksdagsskrivelser, och förutsatt att brister i rutiner åtgärdas i syfte att förhindra att det inträffade upprepas (bet. 2008/09:KU21, bet. 2010/11:KU21 och bet. 2012/13:KU21). såg sig utskottet tvingat att konstatera – mot bakgrund av att ett tillkännagivande på utbildningsutskottets område saknades i regeringens redogörelse – att det inte hör till de synnerliga undantagsfallen att tillkännagivanden saknas i regeringens redogörelser, trots upprepade påpekanden om hur viktigt det är att åtgärda brister i rutiner för att förhindra detta (bet. 2013/14:KU21). Utskottet menade att detta var uppseendeväckande och förutsatte att regeringen vidtar nödvändiga åtgärder för att säkra att dess redogörelse uppfyller de krav på att vara korrekt, vederhäftig och kontrollerad som följer på regeringsformens objektivitetsprincip. Utskottet konstaterade att regeringens redogörelse för behandlingen av skrivelser har förbättrats och med enstaka undantag ger en fullständig och korrekt bild av skrivelser och tillkännagivanden (bet. 2014/15:KU21 s. 27 f.). Utskottet framhöll vikten av att regeringen så långt som möjligt redovisar sin bedömning av när riksdagsskrivelser antas bli slutbehandlade. Utskottet hänvisade till sitt tidigare uttalande att inte kan anses vara en acceptabel tidsåtgång för behandlingen av ett tillkännagivande. Utskottet noterade emellertid att olika beredningsåtgärder hade vidtagits med anledning av aktuella tillkännagivanden . Därtill gäller alltjämt enligt utskottet att handläggningstiden för slutbehandlingen av ett enskilt tillkännagivande är avhängig tillkännagivandets innehåll och de beredningsåtgärder som förutsätts för en sådan slutbehandling. Utskottet ansåg det dock vara bekymmersamt att det för några av de äldre tillkännagivandena alltjämt saknas en tydlig bedömning av när de kan antas bli slutbehandlade. Utskottet upprepade sitt tidigare ställningstagande att det inte bör förekomma att tillkännagivanden inte är slutbehandlade utan att det redovisas en bedömning av när de kan bli slutbehandlade. I fråga om redogörelsens utförlighet pekade utskottet särskilt på den betydelse som regeringens redogörelse för genomförda eller planerade åtgärder har för att ska kunna avgöra om regeringen har genomfört de beslut som har fattat. En omsorgsfull redogörelse är ett viktigt politiskt uppföljningsdokument för den parlamentariska kontrollen. beslutade att utvärdera vissa frågeställningar kring tillkännagivanden från och gränsdragningen mellan och regeringen. fick i uppdrag att genomföra en inledande kartläggning (utskottets protokoll 2015/16:17 § 7). vill inledningsvis framhålla att när det gäller regeringens behandling av tillkännagivanden bör utgångspunkten, i enlighet med den konstitutionella praxis som vuxit fram, vara att regeringen tillgodoser ett tillkännagivande. Om regeringen inte delar mening i en fråga och inte har för avsikt att tillgodose önskemål bör den underrätta om detta inom den tidsgräns – när en sådan anges – som angetts i tillkännagivandet. Även skälen till att regeringen inte har tillgodosett tillkännagivandet bör då redovisas. vidhåller också i övrigt sina tidigare ställningstaganden. Utskottet har understrukit vikten av att regeringen gör ansträngningar för att undvika onödig tidsutdräkt i behandlingen av tillkännagivanden. I sammanhanget har utskottet också framhållit vikten av att regeringen särskilt vid längre tidsutdräkter lämnar fullgod information om orsakerna till fördröjningen. Utskottet har vidare betonat dels att stor tidsåtgång skapar en osäkerhet som ofta leder till att ämnet för tillkännagivandet kommer upp på nytt i olika sammanhang i , dels att det är angeläget att en åtgärd som aviseras till en viss tidpunkt verkligen vidtas och inte gång på gång skjuts upp. Utskottet har även uttalat sig om vissa generella tidsgränser för slutbehandling av tillkännagivanden. Inom ramen för utskottets beredning av regeringens skrivelse 75 gjordes inom utskottets kansli en genomgång av tillkännagivanden till regeringen . Mot bakgrund av de iakttagelser som gjordes i samband med beredningen av skrivelsen och uppföljnings- och utvärderingsarbetet anförde utskottet att det inte kan bortses ifrån att tillkännagivanden ibland kan vara av sådan karaktär att de kräver ett omfattande och långvarigt utredningsarbete, men att det ändå borde höra till undantagen att tillkännagivanden inte kan slutredovisas (bet. 2005/06:KU34 s. 19; jfr bet. 2002/03:KU30 s. 28). Om det finns omständigheter som hindrar ett genomförande ska regeringen redovisa skälen för sin bedömning. Enligt utskottet gäller att handläggningstiden för slutbehandlingen av ett enskilt tillkännagivande är avhängig tillkännagivandets innehåll och de beredningsåtgärder som förutsätts för en sådan slutbehandling. Det bör inte förekomma att tillkännagivanden inte är slutbehandlade utan att det redovisas en bedömning av när de kan bli slutbehandlade. I fråga om utförligheten i skrivelse 75 vill utskottet betona den betydelse som regeringens redogörelse för genomförda eller planerade åtgärder har för att ska kunna avgöra om regeringen har genomfört de beslut som har fattat. En omsorgsfull redogörelse är ett viktigt politiskt uppföljningsdokument för den parlamentariska kontrollen. Också när det gäller regeringsformens beredningskrav vill utskottet hänvisa till sina tidigare uttalanden. 2008/09:KU10 s. 46 f.) granskade utskottet hur beredningskravet enligt regeringsformen fullgörs för en rad olika typer av regeringsärenden. I sammanfattningen av resultaten av genomgången nämndes bl.a. att vissa omständigheter, t.ex. tidsbrist efter ett val, kan tillåtas påverka beredningsförfarandet. Om möjligt bör regeringen dock planera sitt arbete så att det inte uppstår någon tidsnöd. Utskottet påminde om att beredningskravet enligt 7 kap. 2 § regeringsformen gäller alla ärenden i vilka regeringen fattar beslut. Den ordning som där föreskrivs ska, ansåg utskottet, tillmätas stor vikt. Genom att låta förslag och pågående ärenden komma myndigheter, organisationer och andra till del kan de bli allsidigt belysta och konsekvenserna av dem så långt möjligt kända på förhand. Kvaliteten på regeringens beslutsfattande ökar därmed till gagn för demokrati, rättssäkerhet och effektivitet. påminde utskottet om att beredningskravet inte är absolut utan att upplysningar och yttranden ska hämtas in i den mån det behövs. Vidare påminde utskottet om att det i regeringsformen inte föreskrivs någon särskild form för hur upplysningar och yttranden ska hämtas in. Granskningen visade att sättet på vilket beredningskravet uppfylldes varierar stort mellan olika ärendetyper, vilket utskottet ansåg var naturligt med hänsyn till ärendenas skiftande karaktär och förenligt med regeringsformens bestämmelser. Avslutningsvis vill utskottet nämna att det beslutade att utvärdera vissa frågeställningar om tillkännagivanden från och gränsdragningen mellan och regeringen. fick i uppdrag att genomföra en inledande kartläggning, som har påbörjats. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (M), (S), (S), (M), (S), (SD), (M), (S), (C), (MP), (M), (S), (SD), (L), (V), Skånberg (KD) och (S).